ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"20" лютого 2007 р.                                                            Справа № 21/6-НА

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької атомної електростанції" м. Нетішин

до Державної податкової інспекції у м. Нетішин

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення№ /0/2497  від 14.12.2006р.

Суддя  Огороднік К.М.                    Секретар судового засідання Гуменюк О.С.

Представники сторін:

від позивача - Нікіфоров М.Л. - за довіреністю.

від відповідача - Харламов А.В. - за довіреністю.

Волчецький І.М. - за довіреністю.

За участю прокурора відділу облпрокуратури Шкадько В.В.

Постанова проголошується 20.02.2007 року, оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови згідно ч. 3 ст. 160 КАС України.

У січні 2007 року Відкрите акціонерне товариство „Управління будівництва Хмельницької АЕС” звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Нетішині від 14.12.2006 року № /0/2497, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1841760,00 грн., у тому числі: основний платіж –920880,00 грн., штрафні санкції –920880,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону „Про податок на додану вартість” (в редакції до 25.03.2005 року) (надалі –Закон) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25.03.2005 року). Вказано, що позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у червні-вересні 2004 року були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством. Зазначено, помилковими є висновки відповідача про не підтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на фактичну несплату податку до бюджету іншими контрагентами позивача.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим. В обґрунтування заперечень зроблено посилання на те, що, оскільки суми податку на додану вартість, включені позивачем до складу податкового кредиту, не відповідають фактичним податковим зобов'язанням платників податку - контрагентів позивача, надані позивачем на підтвердження позовних вимог податкові накладні не можуть бути свідченням права на податковий кредит.

Враховуючи порушення інтересів держави, керуючись ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. 60 КАС України, прокуратура Хмельницької області листом від 22.01.2007 року вих. № 05-1070-07 повідомила про свій вступ у розгляд даної справи.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію відповідача.

В судовому засіданні 20.02.2007 року представниками відповідача заявлене клопотання про зупинення провадження у справі зважаючи на наявність ухвали господарського суду м. Києва № 24/72 від 02.02.2007 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2007 року, якими спростовуються повноваження представників позивача на підписання позовної заяви та участь в судових засіданнях. Прокурор підтримав дане клопотання.

Дослідивши надані сторонами документи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін, прокуратури, суд вважає за необхідне відмовити в клопотанні про зупинення провадження у справі з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідачем - ДПІ у м. Нетішині 14.12.2006 року видане податкове повідомлення-рішення № /0/2497, яким згідно з пп. „б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відповідно до пп. 7.7.3, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” (надалі –Закону) позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1841760,00 грн., у тому числі 920880,00 грн. податку на прибуток та 920880 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем оспорюється повністю.

Підставою донарахування податку на додану вартість, яке оскаржується позивачем, є акт перевірки від 06.12.2006 року № 567-23/21339688, у якому серед іншого зазначено про порушення позивачем пп. 7.7.3, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Висновок акта мотивований тим, що в порушення вищезазначених норм Закону суми податку на додану вартість, включені позивачем до складу податкового кредиту, не відповідають фактичним податковим зобов'язанням платників податку - контрагентів позивача, надані позивачем на підтвердження позовних вимог податкові накладні не можуть бути свідченням права на податковий кредит.

За результатами перевірки, за зазначеним епізодом донараховано податок на додану вартість у розмірі 920880,00 грн.

З доводами відповідача, які викладені в акті перевірки та у запереченнях на позов, суд не погоджується, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, 30.06.2004 року між Відкритим акціонерним товариством „Управління будівництва Хмельницької АЕС” укладено з приватним підприємством „Інтер” м. Одеса договір купівлі-продажу № 1/06, предметом якого були шкури ВРХ. Кількість, якість та вартість шкур ВРХ зазначалась у специфікаціях до договору купівлі-продажу. На виконання умов договору купівлі-продажу № 1/06 ПП „Інтер” реалізувало шкури ВРХ до 10 кг 1 сорту для ВАТ „УБ ХАЕС” по податкових накладних від 30.06.2004 року № 79 на суму 1171200,00 грн., в т.ч. ПДВ 195200,00 грн., від 29.07.2004 року № 97 на суму 1171200,00 грн., в т.ч. ПДВ 195200,00 грн., від 31.08.2004 року № 92 на суму 1430400,00 грн., в т.ч. ПДВ 238400 грн., всього на загальну суму 3772800,00 грн.

29.09.2004 року ВАТ „УБ ХАЕС” укладено з приватним підприємством „Інтер” м. Одеса контракт № 09/29-1 на загальну суму 1752480,00 грн., предметом якого були шкури ВРХ до 10 кг. 1 сорту в кількості 60000 кг. На виконання умов контракту № 09/29-1 ПП „Інтер” реалізувало шкури ВРХ до 10 кг. 1 сорту для ВАТ „УБ ХАЕС” по податковій накладній від 29.09.2004 року № 126 на загальну суму 1752480,00 грн., в т.ч. ПДВ 292080,00 грн.

Всього ВАТ „УБ ХАЕС” отримано по накладних товарно-матеріальні цінності шкури ВРХ в кількості 200000 кг на загальну суму 5522869,00 грн., в тому числі ПДВ 920880,00 грн.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону „Про податок на додану вартість” (в редакції до 25.03.2005 року) (наділі - Закону) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25.03.2005 року).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у червні-вересні 2004 року були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством.

Помилковими є висновки відповідача про не підтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на визнання рішенням суду недійсними установчих документів контрагентів позивача вже після здійснення господарських операцій, за якими ними були видані податкові накладні, та фактичну несплату податку до бюджету іншими контрагентами позивача.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що на момент здійснення господарських операцій обґрунтованість віднесення позивачем до податкового кредиту, сум податку на додану вартість за якими не визнала податкова інспекція, продавці були в Єдиному державному реєстрі, а також мали свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Чинним на момент розгляду справи Законом "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" було встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, віднесення позивачем 920880,00 грн. податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбаних шкур ВРХ, до податкового кредиту підприємства повністю відповідає вимогам п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, і тому донараховувати позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 920880,00 грн. у відповідача підстав не було.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача за операціями з придбання шкур ВРХ, то, відповідно, відсутні і підстави для застосування до позивача штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 920880,00 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність свого повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу податку на додану вартість відповідач суду не довів.

За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Крім того, судом взято до уваги, що за матеріалами перевірки по факту ухилення від сплати податків при здійсненні експорту шкур ВРХ службовими особами ВАТ „УБ ХАЕС”, 12.07.2006 року постановою Славутського ВПМ УПМ ДПА у Хмельницькій області в порушені кримінальної справи по ст. 212 КК України відмовлено відповідно до п. 2 ст. 6 КПК України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104, 105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької атомної електростанції" м. Нетішин до Державної податкової інспекції у м. Нетішин про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0/2497 від 14.12.2006 року задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення                                           № /0/2497 від 14.12.2006 року.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Житомирського апеляційного господарського суду через суд  першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      К.М. Огороднік

Постанова оформлена в повному обсязі та підписана 21.02.2007 року.

Віддруковано 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу,

4 - прокуратурі області.

Помічник судді                                     О.С. Гуменюк