ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
7-38-36, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"30" січня 2007
р.
Справа № 3/354а/49а

« 30 »    січня
2007 року
справа № 3/354а/49а

11 год. 40 хв.

За
позовом    Приватного підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Регіонального
управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю
за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України в Чернігівській
області м.Чернігів, вул.Комсомольська, 11

про
скасування рішення та акту перевірки

Суддя               В. М. Репех

За
участю секретаря судового засідання
Рубан Н. О.

Представники сторін :

від
позивача:   ОСОБА_1 - приватний підприємець

ОСОБА_2
-представник приватного підприємця, довіреність від 05.12.2006р.

від
відповідача:  Мозирко В. О. -головний держподатінспектор з
юридичної роботи відділу адміністрування акцизного збору РУ ДААК ДПА України в
Чернігівській області, довіреність № 3148/9/21-234 від 29.09.2006р.

СУТЬ СПОРУ:

Постанова прийнята після перерви
оголошеної в засіданні згідно статті 150 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Позивач
заявив позов про  скасування рішення РУ
ДААК ДПА України в Чернігівській області НОМЕР_1 про застосування до ПП ОСОБА_1
фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за зберігання та
реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка та
в розмірі  1000 грн. за роздрібну
торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін
на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових
виробів; акту перевірки НОМЕР_2.

ПП
ОСОБА_1 посилається на те, що рішення про застосування штрафних ( фінансових )
санкцій є невірним по суті, а також порушує його права та охоронювані законом
інтереси.  При цьому, позивач вказує на
безпідставність проведення перевірки, оскільки перевірка проводилась двома
перевіряючими, але   направлення на
перевірку було пред”явлено лише одне.

Позивач
посилався також на те, що фінансова санкція у вигляді штрафу в розмірі 1700
грн., застосована за порушення ст.11 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995р., абз.4 п.20
„Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору з
голографічними захисними елементами і маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів”, затвердженого Постановою Кабінету
міністрів Українивід 23 квітня 2003 р. N 567, не може застосовуватись до нього,
оскільки дані норми законодавства визначають порядок маркування алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, що здійснюється безпосередньо виробником
продукції. Факт відсутності марок акцизного збору на горілці „Благов Преміум”,
зазначений в акті перевірки, не відповідає дійсності, про що свідчать
відповідні марки акцизного збору 08 АААК 083674
05/4 і 15 АААЕ 077738 03/3.

Крім того, в обґрунтування своїх доводів позивач
зазначає, що фінансова санкція у вигляді штрафу в розмірі 1000 грн. застосована
безпідставно, оскільки станом на 19 жовтня 2006 року  виробником сигарет „Мальборо” була встановлена
максимальна роздрібна ціна 4,25 грн., що підтверджується накладною НОМЕР_3 від
ТОВ „РіК”, яка не була перевищена.

Також позовні вимоги мотивовані тим,
що до ПП ОСОБА_1 вжито санкції адміністративного характеру, які можливо
застосовувати тільки до посадових осіб. Позивач вважає, що не являється
посадовою особою. Вказує на те, що особисто здійснює
адміністративно-господарську діяльність і відповідає за правопорушення, що
відповідають її повноваженням. На його думку, посадовою особою, яка відповідає
за організацію торгівлі  на підприємстві
та має право приймати участь у перевірках контролюючих органів, підписувати
відповідні акти перевірок, призначено бухгалтера ОСОБА_3.

У судовому засіданні 25 січня 2007
року позивачем подано заяву про стягнення з Державного бюджету України судових
витрат у сумі 314,60 грн.

Відповідач
позовних вимог не визнає, посилаючись на обґрунтованість прийнятого рішення і
відповідність його чинному законодавству. РУ ДААК ДПА в Чернігівській області
вказує на порушення позивачем ст.11 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995р., абз.4 п.20
„Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору з
голографічними захисними елементами і маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23
квітня 2003 р. N 567, абз.2 ч.II ст.7 Закону України „Про акцизний збір на
алкогольні напої та тютюнові вироби” від 15 вересня 1995 року N
329/95-ВР, ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір”  від 26.12.1992р. № 18-92.

Суд,  вислухавши пояснення представників сторін,
з'ясувавши обставини та докази по справі, встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 19
жовтня 2006 року працівниками РУ ДААК ДПА в Чернігівській області та ДПА в
Чернігівській області була проведена перевірка господарської одиниці -магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить ПП ОСОБА_1

Перевірка проведена в присутності
завідуючої магазином ОСОБА_4, яка до початку перевірки отримала під розписку
направлення на перевірку та копію наказу керівника податкового органу.

Перевіркою було встановлено, що в
реалізації та на зберіганні знаходились алкогольні напої без марок акцизного
збору України, а саме: під час перевірки в торгівельному залі знаходилась
горілка „Благофф Преміум” 0,7 л, 40 %, виробник ДП „Імідж Холдинг”, дата
розливу 30.11.2005р., в кількості однієї пляшки по ціні 51,25 грн. та одна
пляшка горілки Шустов № 5, 0,5 л, 40 %, виробник Одеський коньячний завод по
ціні 19,15 грн., чим порушено ст.11 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995р., абз.4 п.20
„Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору з
голографічними захисними елементами і маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23
квітня 2003 р. N 567, абз.2 ч.II ст.7 Закону України „Про акцизний збір на
алкогольні напої та тютюнові вироби” від 15 вересня 1995 року N
329/95-ВР. Накладні на отримання даної алкогольної продукції під час проведення
перевірки не надані.

Також, по результатам перевірки
податковим органом було встановлено факт роздрібної торгівлі тютюновими
виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби,
встановлених виробником або імпортером таких тютюнових виробів, а саме: згідно
фіскального чеку НОМЕР_4 здійснена реалізація
пачки сигарет „Мальборо”, маркована маркою акцизного збору 20 АЕФЖ
396321 ТВ 06/3, виробник ЗАТ „Філіп Морріс Україна” по ціні 4,25 грн. ( на
пачці зазначена максимальна ціна -4,10 грн. ), чим порушено ст.6 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір”
від 26.12.1992р. № 18-92. Під час перевірки в наявності було 4 пачки
вищезазначених сигарет, накладні на отримання даних тютюнових виробів під час проведення
перевірки відсутні.

За результатами перевірки
перевіряючими складено акт НОМЕР_5, з яким завідуюча магазином була
ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис, від підпису відмовилась.

Перевіряючими складено акт відмови від
підпису матеріалів перевірки.

Про проведення перевірки зроблено
запис в журналі реєстрації перевірок.

За
відповідні правопорушення на підставі акту перевірки НОМЕР_2. РУ ДААК ДПА в
Чернігівській області було прийнято рішення НОМЕР_1 про застосування до ПП
ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за зберігання
та реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка
та в розмірі  1000 грн. за роздрібну
торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін
на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових
виробів

Не
погоджуючись з цим рішенням позивач, звернувшись з позовною заявою,
просить  його скасувати, а також
скасувати акт перевірки.

Законом України “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995р. визначені
основні засади  державної  політики
щодо регулювання виробництва,
експорту,  імпорту, оптової і
роздрібної торгівлі  спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим   виноградним,   спиртом
етиловим  ректифікованим
плодовим,  спиртом-сирцем  виноградним,
спиртом-сирцем  плодовим, алкогольними  напоями
та  тютюновими  виробами,
забезпечення  їх високої  якості
та  захисту  здоров'я громадян, а також посилення
боротьби  з незаконним виробництвом та
обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно ст.16 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від
19.12.1995р.  встановлено, що контроль за
дотриманням норм цього Закону здійснюють
органи, які  видають  ліцензії,
а  також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону
України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР
від 19.12.1995р. алкогольні напої
та  тютюнові  вироби,
які  виробляються  в Україні,
а  також такі,  що імпортуються в Україну,  позначаються марками акцизного збору в
порядку, визначеному законодавством.

Статтею 1 Закону України „Про
акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби” від 15 вересня 1995 року
N 329/95-ВР визначено, що марка
акцизного  збору  -
спеціальний знак, яким маркуються алкогольні напої та тютюнові
вироби.  Її наявність на цих  товарах підтверджує   сплату
акцизного  збору,  легальність
ввезення  та реалізації на
території України цих виробів.

У відповідності з частинами 1 та 2
ст.7 Закону України „Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби”
від 15 вересня 1995 року N 329/95-ВР марки
акцизного  збору  виготовляються,   зберігаються та продаються відповідно до Положення
про  виробництво,   зберігання, продаж  марок
акцизного збору,  маркування
алкогольних  напоїв та тютюнових виробів,
затвердженого Кабінетом Міністрів України. Маркування  алкогольних напоїв здійснюється марками
акцизного збору,  які відрізняються за
дизайном для окремих видів продукції, визначених Кабінетом  Міністрів
України. Кожна марка акцизного збору на алкогольні напої  повинна
мати окремий  номер та
найменування виду продукції. Забороняється ввезення, зберігання,    транспортування, прийняття на комісію з
метою продажу та  реалізації  на
території України
алкогольних  напоїв  та тютюнових виробів,  на яких немає марок акцизного збору встановленого
зразка.

Відповідно до статті 7 Закону України
„Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби” від 15 вересня 1995
року N 329/95-ВР, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2003р. № 567
затверджено Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору
з голографічними захисними елементами і маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів. Абзацом 4 п.20 даного Положення встановлено, що алкогольні
напої та тютюнові вироби,  марковані з
відхиленням від вимог цього Положення або марками,  що
не  відповідають  виду продукції  та
місткості  тари  та/або не видавалися безпосередньо
виробнику    (імпортеру)    зазначеної    продукції,    вважаються немаркованими.

Зберігання   та
реалізація  алкогольних  напоїв, крім алкогольних  напоїв
з  вмістом  спирту
етилового  від 1,2 до 8,5
відсотка  об'ємних  одиниць,
вироблених  в  Україні, дозволяється тільки  за наявності марки акцизного збору
встановленого зразка на пляшці  або на
іншій тарі згідно із законодавством (абзац перший пункту 12 Правил роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів
України від 30.07.1996р. № 854).

Статтею 11-1 Закону України
“Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від
19.12.1995р. визначено, що встановлена виробником  або
імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на
пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх
виготовлення. Максимальна роздрібна
ціна  за пачку,  коробку або сувенірну коробку наноситься
визначеним виробником  способом  у
визначеному виробником
місці   і   складається
з  її  цифрового
виразу  та скороченого
найменування грошової одиниці України.

Відповідно
до абзацу 12 частини II статті 17 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995р. встановлено, що за
роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних  роздрібних
цін  на  тютюнові
вироби,  встановлених
виробниками   або  імпортерами
таких  тютюнових  виробів,
-  до суб'єктів підприємницької діяльності
застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі  100 відсотків
вартості  наявних у суб'єкта
підприємницької діяльності тютюнових
виробів,  але  не
менше  1000 гривень.

Абзац 13 частини II статті 17 Закону
№ 481/95-ВР передбачає, що за
зберігання, реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору
встановленого зразка до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі
-  100  відсотків вартості товару, але не менше 1700 гривень.

Виходячи
з вищезазначеного, податковим органом правомірно     застосовано  штрафні
санкції  в розмірі  2700 грн.

Так,
на підставі направлень НОМЕР_6 ДПІ у Семенівському районі та НОМЕР_7 РУ ДААК
ДПА України в Чернігівській області, виданих на підставі наказу ДПІ у
Семенівському районі НОМЕР_8 та наказу РУ ДААК ДПА України в Чернігівській
області НОМЕР_9 головним держподатінспектором РУ ДААК ДПА України в
Чернігівській області Ковальжиу Н. В. спільно з головним
держподатревізором-інспектором ДПА в Чернігівській області Ганнущенко А. М.
була проведена перевірка магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Як
вже зазначалося вище, перевірка проведена в присутності завідуючої магазином
ОСОБА_4, яка особисто під розписку отримала копії наказів та направлення на
проведення перевірки.

Направлення
на перевірку НОМЕР_6 та НОМЕР_7 також зазначені на першій сторінці акту
перевірки.

Про
проведення перевірки зроблено запис в журналі реєстації перевірок.

Факт
допущених порушень підтверджується поясненням, наданим ОСОБА_4 в день перевірки
перевіряючим, тому пояснення надані в судовому засіданні не можуть бути
прийняті до уваги.

Викладені в позові доводи не
спростовують виявлення факту порушення, не відповідають вимогам закону та
даним, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, доводи позивача є неправомірними.

При таких обставинах, враховуючи
вищезазначене, позов задоволенню не підлягає, оскільки факти порушень повністю
підтверджується актом перевірки.

Окрім того, відповідно до пункту 6 розділу
VII  Кодексу адміністративного
судочинства України до    початку    діяльності    окружних
та   апеляційних
адміністративних   судів   адміністративні   справи,
підвідомчі господарським
судам  відповідно  до Господарського процессуального кодексу
України 1991 року,  вирішують  у
першій  та апеляційній    інстанціях
відповідні   місцеві   та
апеляційні господарські
суди   за   правилами
Кодексу   адміністративного
судочинства України.

Складені посадовими особами
податкових органів (у  тому  числі
їх керівниками  чи  заступниками
керівників) акти перевірок грошових документів,  бухгалтерських  книг,
звітів,   кошторисів,   інших документів,   пов'язаних
із   обчисленням   і
сплатою  податків (обов'язкових
платежів),  а також  інші
матеріали  документальних
перевірок  (довідки,  розрахунки,
письмові  пропозиції  осіб,
що здійснювали перевірку тощо),
не можуть  розглядатись  як
акти  у розумінні статті 12 ГПК і
отже не можуть бути предметом спору у господарському суді. Викладені у цих
документах   обставини  можуть
бути  лише  підставою
для  вжиття керівником
податкового  органу  чи
його  заступником  відповідних заходів.

Згідно статті 12 Господарського
процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах,
зокрема,  про визнання недійсними актів з
підстав, зазначених у законодавстві.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих  органів, тобто
офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований
на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для
суб'єктів цих відносин.

Акти
ненормативного характеру (індивідуальні акти) породжують права і
обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів),
якому вони адресовані.

Отже, не можуть оспорюватися в
господарському суді акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб,
вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають
обов'язкового характеру.

Не можна також задовольнити заяву
позивача про стягнення з Державного бюджету України судових витрат у сумі
314,60 грн.

Відповідно
до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати складаються із судового  збору
та  витрат, пов'язаних з розглядом
справи.  До витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх  представників,  що
пов'язані  із прибуттям до суду (
п.2 ч.3 цієї статті ).

Статтею
91 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати,
пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін  та
їхніх представників, несуть сторони. Стороні,  на користь якої ухвалено судове рішення і яка
не є  суб'єктом  владних повноважень,  та її представнику сплачуються іншою
стороною  добові  (у
разі  переїзду  до
іншого  населенного пункту).

Керуючись  ст.ст. 69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167,
186, 254, 255, пунктом 6 розділу VII
Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В
позові відмовити.

Відповідно до статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.

Згідно
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої
інстанції  набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова  суду  першої
інстанції  набирає законної сили
після закінчення цього строку.

У
разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його
не  скасовано,  набирає
законної  сили   після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду,  яка набрала законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть
участь  у  справі,
для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України.

Обставини,
які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі
не   можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                                В.
М. Репех

Повний текст постанови
підписаний