СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.11.07
Справа №  8/208д/07

Суддя

Позивач

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

Відповідач

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2, м. Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:

ОСОБА_1ОСОБА_3, дов. ВЕК 588439
від 22.06.2007 р.

Відповідача:

ОСОБА_4ОСОБА_5, дов. ВЕО 919009
від 17.05.2007 р.

Розглядаються позовні вимоги про
визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного
сторонами по справі 16.03.2002 р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 26.06.2007 р. провадження по справі № 8/208д/07
зупинено до розгляду Верховним Судом України касаційних скарг Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1та Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2по справі № 22-407/2007 Ленінського районного суду м. Запоріжжя за
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини
нежитлового приміщення, укладеного сторонами по справі 16.03.2002 року. Ухвалою
від 07.11.2007 р. провадження по справі поновлено.

Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено в засіданні 29.11.2007 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав,
викладених у позові, відповідно до ст.ст. 215, 216, 256, 261 ЦК України. В
обґрунтування позову вказує, що 16.03.2002 р. з СПД ОСОБА_2укладено договір
купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення VІ літ. А-9 площею 33,5 кв.м.
вАДРЕСА_1

В ході експлуатації приміщення
виявилось, що продаж приміщення є перешкодою цілям та завданням як продавця,
так і покупця. Виникли неузгодженості щодо порядку користування та експлуатації
приміщення, користування комунікаціями. Крім того, зазначає позивач, у договорі
сторони не досягли згоди щодо істотної умови договору купівлі-продажу, як
передбачено ст.. 638 ЦК України, а саме: не визначили предмет договору,
розподіл витрат по його утриманню, тощо. Як вказує позивач, СПД ОСОБА_2, як
співвласник майна, не несе будь-яких витрат по його утриманню, що свідчить про
те, що відповідач не приступив до володіння майном. СПД ОСОБА_1 просить визнати
недійсним договір купівлі-продажу № 861980 та здійснити реституцію. Позивачем
заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності.

Відповідач заявлені позовні вимоги
не визнав, в обґрунтування заперечень вказує, що на даний час із співвласником
нежитлового приміщення -позивачем по справі -виник спір про виділ частки з
майна, що є спільною частковою власністю. Це послугувало підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з вимогами про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, що був укладений ними 16.03.2002 р.

Крім того, відповідач вважає, що
даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України, так як
приміщення за оспорюваною угодою придбавалось ним як фізичною особою, а не
суб'єктом підприємницької діяльності.

Заслухавши представників,
дослідивши матеріали, суд встановив, що 16.03.2002 р. сторонами по справі
укладено у письмовій нотаріальній формі договір купівлі-продажу частки
нежитлового приміщення за умовами якого ОСОБА_1(продавець) продав, а ОСОБА_2.
(покупець) купила належну продавцеві на праві власності Ѕ частку нежитлового
приміщення VІ, літ. А-9 загальною площею 33,5 кв.м., яке розташоване на першому
поверсі житлового будинку за адресою:АДРЕСА_1. За умовами п. 2.1 договору
покупець зобов'язався виконувати умови продажу, а саме: утримувати об'єкт та
прилеглу територію згідно з встановленими санітарними та технічними правилами,
своєчасно виконувати поточні та капітальні ремонти; забезпечувати доступ
відповідних служб до комунікації загального користування, приймати дольову
участь у сплаті за комунальні послуги та спільне користування будинком, в якому
розташований об'єкт.

Згідно правовстановлювального
документа відповідач здійснив реєстрацію свого права власності на Ѕ частку
приміщення  VІ, літ А-9 по АДРЕСА_1.

Ухвалами господарського суду від
позивача неодноразово вимагалося надати нормативне обґрунтування позовних
вимог, тобто зазначити передбачені законом підстави, за якими оспорюється
договір купівлі-продажу. Позивачем зроблено посилання на ч. 2 ст. 215 ЦК
України.

Оскільки оспорюваний договір
укладено сторонами по справі в 2002 році, відповідно до роз'яснень президії ВАС
України від 12.03.1999 р. № 02-5/111 (з наступними змінами та доповненнями)
“Про деякі питання практики вирішення спорів,               пов'язаних з визнанням угод
недійсними”, суд вважає за необхідне відповідність угоди вимогам законодавства
оцінювати стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

По-перше, позивач вважає, що
сторонами договору купівлі-продажу від 16.03.2002р. не досягнуто згоди щодо
предмету договору: складу та його розмірів. Статтею 112 ЦК УРСР, що був чинним
на момент укладення угоди, встановлено, що майно може належати на  праві
спільної  власності  двом
або кільком колгоспам чи
іншим  кооперативним  та
іншим  громадським організаціям,
або державі і одному чи кільком колгоспам або
іншим кооперативним та  іншим  громадським
організаціям,  або  двом
чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова
власність) або без   визначення часток
(сумісна власність). Право спільної власності здійснюється кількома особами
-співвласниками. Спільний об'єкт може складатися з однієї або сукупності речей,
які можуть бути подільними або неподільними. Це означає, що право кожного із
співвласників поширюється  на весь об'єкт
у цілому, а не на певну його частину. Кожен учасник спільної часткової
власності має чітко визначену наперед частку у праві власності на спільне
майно. Співвласникам, як і кожному індивідуальному власнику речі, належать
права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на
праві спільної часткової власності. Тобто, у спільній частковій власності до
виділення частки в натурі співвласники є володільцями ідеальних часток у праві
власності.

Таким чином, доводи позивача щодо
невизначеності предмету договору купівлі-продажу з СПД ОСОБА_2є хибними,
оскільки предметом оспорюваного договору є Ѕ приміщення (тобто Ѕ ідеальних
часток у праві спільної часткової власності).

По-друге, позивачем не обґрунтовано
яким чином купівля-продаж майна за оспорюванню угодою перешкоджає цілям та
завданням покупця та продавця.

По-третє, підставою оспорювання
договору позивач вказує той факт, що співвласник  - СПД ОСОБА_2не несе участі в утриманні
майна. Зазначена позивачем обставина також не є підставою для визнання договору
купівлі-продажу недійсним. В разі виникнення спору щодо утримання майна
управнена сторона має діяти відповідно до приписів ст.. 360 ЦК України
(оскільки правовідносини сторін за оспорюваним договором продовжують існувати
після набрання чинності Цивільним кодексом України), що також передбачено п.
2.1 оспорюваного договору. Крім того, співвласники майна мають право на його
поділ у натурі відповідно до їх ідеальних часток у спільному майні.

Внаслідок вищевстановленого суд не
вбачає підстав, передбачених главою 3 ЦК УРСР та зазначених у позовній заяві,
за яких договір купівлі-продажу від 16.03.2002 р. може бути визнано недійсним.

Також, щодо заперечень відповідача
за позовом, суд зазначає: ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від
13.03.2007 р. по справі № 22/407/2007 провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.03.2002 р.
закрито з підстав, передбачених ст.. 205 ЦПК України. Колегія суддів прийшла до
висновку, що відносини між сторонами склалися як суб'єктами підприємницької
діяльності, спірне приміщення використовується ними в господарських цілях, з
метою отримання прибутку.

Зазначена ухвала Апеляційного суду
Запорізької області залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від
16.10.2007 р.

В задоволенні позову з зазначених
підстав відмовляється.

Судові витрат відносяться на
позивача.

Клопотання відповідача про
віднесення на позивача витрат у розмірі 1000 грн., які понесені відповідачем за
послуги адвоката задоволенню не підлягає, оскільки з доданої квитанції № 9926
від 03.05.2007 р. не вбачається за які саме послуги адвокатом отримано гонорар,
чи є вони пов'язаними із даною справою.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
І.А. Попова

Рішення підписано 20 грудня 2007 року.