ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2007 р.
Справа  № 6-8/410-06-12530

За позовом : Закритого  акціонерного товариства «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»

До відповідача :  Приватного підприємства «Управління виробничо-технологічної комплектації»

про визнання договору недійсним та визнання права власності

Суддя                                        Демешин О.А.

Представники сторін

Від позивача:     Охотська Л.В. - довіреність

Від відповідача:   Лєснічевський Р.Г. - довіреність

Суть спору:  Закритим  акціонерним товариством «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»(далі-Позивач) надано позов до  Приватного підприємства «Управління виробничо-технологічної комплектації»(далі-Відповідач) про визнання недійсною угоди від 21.07.2003р. про заміну одного зобов`язання іншим та про визнання права власності на об’єкти цієї угоди – нежитлові приміщення цеху РМЦ-1 та РМЦ-2, розташовані за адресою: м.Одеса, вул..Червонослобідська, № 19  та №110 відповідно.

Відповідач з позовом не згоден, з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні оголошувались перерви до 02.04.2007р. та 11.04.2007р.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до договору  про уступку права вимоги від 06.05.2003р. КП «Одеські теплові мережі»уступило приватному підприємству «Управління виробничо-технологічної комплектації»право вимоги боргу з ЗАТ «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»на суму 647438,13грн.

21.07.2003р. між ЗАТ «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»та Приватним підприємством  «Управління виробничо-технологічної комплектації»було укладено Угоду про заміну одного зобов`язання іншим зобов`язанням відповідно до умов якої в рахунок часткового погашення боргу перед новим кредитором (ПП «Управління виробничо-технологічної комплектації») сторони  домовились про заміну грошового зобов`язання  в розмірі 181889грн. шляхом передачі відповідачу у власність нерухомого майна вартістю 181889грн., а саме:  цеху РМЦ-1 площею 152,5кв.м., розташованого за адресою:м.Одеса, вул..Червонослобідська, 19  та цеху РМЦ-2 площею 397,3кв.м.Ю розташованого по вуд.Червонослобідській, 110.

По актам приймання-передача від 18.02.2004р.  позивач передав вищевказане майно відповідачу, а останній прийняв це майно у власність.

27.11.2006р. (вх.15315) Закртим акціонерним товариством «Одеське виробничо-торгівельне об`єднання «Лазур»надано позов до Приватного підприємства «Управління виробничо-технологічної комплектації» згідно якого позивач просить визнати недійсною, укладену між сторонами,  угоду від 21.07.2003р., посилаючись на статті 48, 50 ЦК УРСР в редакції 1963р. та на ст.ст. 215, 216 ЦК України в редакції 2003року, що набрав чинності з 01.01.2004року.

Підставами для визнання угоди недійсною позивач вважає те, що на момент її укладення вона не відповідала чинному законодавству, а саме –Законам України «Про власність»та «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Крім того, позивач посилається на те, що цю угоду закритим акціонерним товариством  «Лазур»було укладено в суперечності з встановленими цілями  його діяльності.

Зокрема, невідповідність угоди вимогам закону, як вважає позивач, підтверджується тим, що при її укладенні не було враховано положень ч.6 статті 4 Закону України «Про власність», якою передбачено можливість обмеження діяльності власника у користуванні майном.   Відповідно до витягу реєстратора інформаційного центру Міністерства юстиції м.Одеса –об`єкт спірної угоди,  на момент її укладення, знаходився у податковій заставі, застосованій ДПІ у Суворовському районі м.Одеси на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».  Тобто, на думку позивача – Закрите акціонерне товариство «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»не  мало права укладати спірну угоду  на відчуження майна, яке знаходилось в податковій заставі.

Крім того, позивач  вважає, що відчуження виробничих потужностей здійснено в суперечності з встановленими цілями діяльності товариства, оскільки не спряло підвищенню ефективності виробництва продукції виробничо-технічного призначенняё передбаченої Статутом ЗАТ «Лазур».

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що порушень чинного законодавства під час укладення спірної угоди  допущено не було і надані позивачем докази не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, позивачем заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного:

Пунктом 8.3. Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено, що податковий орган зобов`язаний зареєструвати податкову заставу у державному реєстрі застав нерухомого майна.

Як вбачається з копії витягу про внесення запису до Державного реєстру застав рухомого майна від 16.04.2004р., запис № 2731-543 про реєстрацію податкової застави на все рухоме, нерухоме майно та майнові права ЗАТ ОВТО «Лазур»було внесено 16.04.2004р.

Однак, спірну угоду між сторонами було укладено 21.07.2003р.,  а передача цього майна відбулася 16.04.2004р. Тобто, як на момент укладення угоди, так і на момент передачі позивачем відповідачу майна -  в реєстрі застав  запису про податкову заставу нерухомого майна ЗАТ «Лазур»не було внесено.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрації обтяжень»передбачено, що саме реєстрація обтяжень надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі ж відсутності реєстрації обтяження –таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у  відносинах з третіми особами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що не зважаючи на те, що майно ЗАТ «Лазур»знаходилось у податковій заставі ще з 1998року ( згідно вищеназваного витягу з реєстру), однак на правовідносини між ЗАТ «Одеське виробничо-торгівельне суконне об`єднання «Лазур»та Приватним підприємством  «Управління виробничо-технологічної комплектації»ця податкова застава не була чинною, оскільки станом на 21.07.2003р. запису про таке обтяження не було внесено до відповідного реєстру.

Крім того, після укладення спірної угоди, ВАТ «Лазур»листом № 130 від 30.09.2006р. звернулось до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси  із запитом про узгодження передачі відповідачу нерухомого майна –РМЦ-1 та РМЦ-2.

Згідно пункту 8.6.5. статті 8 «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий керуючий повинен був надати платнику податків (ЗАТ ОВТСО «Лазур»)  дозвіл на відчуження активів на підставі відповідної цивільно-правової угоди або видати припис про заборону  такої операції.

Якщо податковий орган протягом 10 робочих днів не видав заборони на відчуження активів, то операція вважається узгодженою.

Приймаючи до уваги, що ДПІ у Суворовському районі м.Одеси не надавала припису про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна ЗАТ ОВТСО «Лазур»- таке відчуження слід вважати погодженим.

Посилання позивача на те, що 21.10.2003р. (вихід.№128091024-0) надавався дозвіл ЗАТ ОВТСО «Лазур»на самостійну реалізацію будівель РМЦ-1 та РМЦ-2  за умов спрямування одержаної виручки на погашення податкового боргу, - судом не приймаються, оскільки позивачем не надано для огляду оригіналу такого дозволу. Крім того, відповідно листа ДПА в Одеській області від 20.02.2007р. на ім`я директора ПП ««Управління виробничо-технологічної комплектації»- вищевказаного дозволу податковим керуючим ДПІ у Суворовському районі м.Одеси не надавалось і в матеріалах справи боржника (ЗАТ ОВТСО «Лазур») відомості щодо видачі такого дозволу відсутні.

Не можуть бути підставою для визнання недійсною угоди посилання позивача на те, що її було укладено в суперечності до встановлених Статутом цілей діяльності ВАТ ОВТСО «Лазур», оскільки відчуження нерухомого майна не заборонено законом  та установчими документами товариства. Придбання, відчуження, розпорядження майном, яке належить на праві власності суб’єкту підприємницької діяльності –є складовою частиною підприємницької діяльності цього суб’єкта.

Приймаючи до уваги, що з моменту одержання по актам приймання-передачі від 16.04.2004р. приватне підприємство «Управління виробничо-технологічної комплектації»   стало добросовісним набувачем права власності на об`єкти нерухомості –цех РМЦ-1 та цех РМЦ-2 – судом не вбачається підстав для визнання цього права за ЗАТ ОВТСО «Лазур».

Крім того, відповідачем заявлено про застосування при вирішенні спору строків позовної давності.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України –позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спору, зробленою до винесення ним спору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що спірну угоду було укладено 21.07.2003р., а позов до господарського суду Одеської області  надано 27.11.2006р. -  позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, що є ще одною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись  ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення 10-денного строку

з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                       Демешин О.А.