ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.03.07р.

Справа № А7/12-07

10 год. 10 хв.

За позовом
Дніпропетровської митниці (м. Дніпропетровськ)

До відповідача
Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (м. Дніпропетровськ)

Про
визнання нечинним  рішення в частині

Суддя      Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Пелипенко К.В.

Представники:

Від позивача
головний юрисконсульт юридичного відділу Кекуатова Н.І., дов. № 17-07-1/5913 від 03.07.2006 р.;

Від відповідача
головний спеціаліст - юрист Синявська О.О., дов. № 07-08/21 від 10.01.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська митниця (м. Дніпропетровськ) звернулося з адміністративним позовом, згідно якого просить визнати нечинним рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (м. Дніпропетровськ) № 284 від 15.11.2006р. та скасувати його в частині донарахування страхових внесків у розмірі 120, 77 грн. та накладення штрафної санкції у розмірі 3 552, 00 грн. на суму заниженого фонду оплати праці.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2005 –2006 років Дніпропетровською митницею укладалися трудові угоди з медичним працівником Ліхановою Оленою Григорівною, яка виконувала роботи: передрейсовий медичний огляд водіїв, проведення серед водіїв санпрофосвітроботи, заняття по наданню першої медичної допомоги. На розмір винагороди за виконання зобов’язань за угодами страхові внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не були нараховані та не утримані, оскільки позивач вважає, що укладені трудові угоди носять цивільно-правовий характер. Перед укладенням угод Ліханова О.Г. подала заяву про відмову з її сторони від будь-яких виплат з фонду соціального страхування. Між тим, відповідач при проведенні перевірки дійшов висновку, що зазначені вище угоди є трудовими договорами, на фонд оплати праці за ними донарахував страхові внески та застосував штрафні санкції у розмірі 100% суми заниженого фонду оплати праці.

Відповідач проти позову заперечує. На думку відповідача, згідно укладених позивачем трудових угод з Ліхановою О.Г. остання систематично виконувала певний обсяг роботи (трудові функції), обумовлений угодою, та щомісяця отримувала винагороду за виконану роботу. Для всіх укладених угод характерними є ознаки: праця за угодами є юридично несамостійною, а здійснюється в межах діяльності позивача; виконання робіт не потребує від виконавця власних засобів виробництва, робота здійснюється коштами (капіталом), інформацією власника; відсутність ознак свого страху та підприємницького ризику, а виконання роботи відповідно до завдання та під гарантовану оплату; виконання роботи  певного виду (трудової функції); в рівномірні проміжки часу отримання винагороди за виконану роботу. Відповідач вважає, що роботи, обумовлені трудовими угодами, фактично є роботами, що виконуються на підставі трудового договору та відповідно мали бути оформленими та виконуватися відповідно до вимог трудового законодавства. Укладені трудові угоди за правовою природою є трудовими договорами. Позивач штучно намагався придати трудовим угодам характер цивільно-правових угод.

Згідно ухвали господарського суду від 16.01.2007р. неналежного відповідача Виконавчу дирекцію Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (без статусу юридичної особи) замінено на належного відповідача - Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (юридична особа).

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності  (м. Дніпропетровськ) № 284 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 15.11.2006р. за результатами матеріалів документальної ревізії (перевірки) Дніпропетровської митниці (м. Дніпропетровськ) з питань нарахування, перерахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, якою виявлено порушення Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування”, Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” Дніпропетровській митниці, зокрема, донараховано страхових внесків –120, 77 грн., накладено штрафну санкцію – 3 552, 00 грн.

Рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 284 від 15.11.2006р. винесено за результатами перевірки правильності нарахування, сплати страхових внесків і витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Дніпропетровською митницею за період з 01.10.2005р. по 01.10.2006р., про що складено акт від 03.11.2006р.

Відповідно до розділу ІІ акту перевірки „Нарахування страхових внесків” за період, що перевірявся, встановлено порушення пунктів 1,2 частини 1 статті 21 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”: страхові внески не нараховувалися на суму оплати праці громадянки Ліханової Олени Григорівни, яка виконує роботу:  передрейсовий медичний огляд водіїв, проведення серед водіїв санпрофосвітроботи, заняття по наданню першої медичної допомоги. По трудовим угодам, укладеним з Ліхановою О.Г. в періоді, що перевірявся, нараховано та виплачено 3 552, 00 грн., страхові внески, що мали бути нараховані на дану суму, - 120, 77 грн.

Акт перевірки позивачем підписано з протоколом заперечення.

Протокол заперечення відповідачем відхилений.

Фактично причиною спору є різне тлумачення позивачем та відповідачем правової природи угод, укладених позивачем з фізичною особою Ліхановою Оленою Григорівною - цивільно-правові угоди чи трудові договори, оскільки на винагороду за цивільно-правовими угодами не нараховуються внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до трудових угод, укладених позивачем з фізичною особою Ліхановою Оленою Григорівною, що діяли в період з 03.10.2005р. по 29.12.2006р., Ліханова О.Г.  безперервно, щомісяця виконувала один і той же обсяг робіт: передрейсовий медичний огляд водіїв, проведення серед водіїв санпрофосвітроботи, заняття по наданню першої медичної допомоги. Угодами передбачена щомісячна оплата виконаної роботи в певному встановленими угодами розмірі, яка сплачується на підставі актів виконаних робіт. Угоди не передбачають зміни розміру оплати в залежності від фактичного обсягу виконаних робіт, кількості водіїв, медичний огляд яких здійснювався.

Для укладених угод характерними є наступні ознаки: праця за угодами є юридично несамостійною, а здійснюється в межах діяльності позивача; виконання робіт не потребує від виконавця власних засобів виробництва, робота здійснюється коштами (капіталом), інформацією власника; відсутність ознак свого страху та підприємницького ризику, а виконання роботи відповідно до завдання та під гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); в рівномірні проміжки часу отримання винагороди за виконану роботу.

Визначення трудового договору містить ст. 21 Кодексу законів про працю України. Трудовий  договір  є  угода  між  працівником   і   власником підприємства,  установи,   організації   або   уповноваженим   ним органом  чи фізичною  особою,  за  якою  працівник  зобов'язується виконувати  роботу,   визначену   цією   угодою,   з   підляганням внутрішньому  трудовому  розпорядкові,  а  власник   підприємства, установи, організації  або  уповноважений  ним  орган  чи  фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові  заробітну  плату  і забезпечувати  умови  праці,  необхідні  для   виконання   роботи, передбачені законодавством  про  працю,  колективним  договором  і угодою сторін.

Незважаючи на те, що Ліханова О.Г. не перебувала в штаті позивача, щодо неї не вівся облік робочого часу, однак роботи нею виконувалися в межах робочого часу позивача, за сталу оплату, не на свій страх та ризик, з забезпеченням позивачем умов праці, необхідних для виконання роботи (приміщення –робоче місце не орендувалося).

Згідно ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” медична практика відноситься до видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню. Ліханова О.Г. не зареєстрована підприємцем та не має ліцензії на здійснення медичної практики.

З огляду на викладене суд вважає, що роботи, обумовлені трудовими угодами, укладеними позивачем з фізичною особою Ліхановою О.Г., фактично є роботами, що виконуються на підставі трудового договору та відповідно мали бути оформленими та виконуватися відповідно до вимог трудового законодавства. Позивач штучно намагався придати трудовим угодам характер цивільно-правових угод.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування” базою нарахування внесків на загальнообов’язкове державного соціального страхування у   зв'язку   з   тимчасовою   втратою  працездатності  та витратами, зумовленими народженням та похованням, для роботодавців є суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на  виплату основної та додаткової  заробітної  плати,  інші  заохочувальні  і компенсаційні  виплати,  у  тому  числі  в натуральній формі,  які визначаються  згідно  з  нормативно-правовими  актами,  прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці",  та підлягають  обкладанню  податком  з доходів фізичних осіб; для найманих працівників - сума оплати праці, що включає основну та додаткову заробітну плату,  а також інші  заохочувальні та компенсаційні  виплати,  у тому числі в натуральній формі,  які підлягають  обкладанню  податком  з доходів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” у разі неповної сплати страхових внесків страхувальниками страхувальники сплачують суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню. За неповну сплату страхових внесків на страхувальника накладається штраф у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Строк давності  у  разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій, передбачених цією статтею, не  застосовується.

За викладеного, відповідач правомірно відніс суму оплати за трудовими угодами до витрат на оплату праці та визначив заниження суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, донарахував страхові внески та застосував штраф.

На підставі встановлених обставин справи, суд вважає, що оспорюване рішення прийняте відповідачем відповідно до його компетенції та обґрунтовано; підстави для визнання його нечинним та скасування в оспорюваній частині відсутні.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача у справі.

Суд відхиляє доводи позивача у справі щодо наявності заяви Ліханової О.Г. про відмову з її сторони від будь-яких виплат з фонду соціального страхування. Згідно ст. 253 Кодексу законів про працю України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Будь-які угоди, що обмежують право особи бути застрахованою, а обов'язок роботодавця - її застрахувати, суперечать закону.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 94, 104, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному  позові –відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу Адміністративного судочинства України та оскаржується в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                           Л.А.Коваль