ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
І м е н е м     України
ПОСТАНОВА

"19" листопада 2007 р.                                                             Справа № А10/528-07

Господарський суд Київської області у складі судді Тищенко О.В., при секретарі судового засідання Роговській В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом  Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до           Товариства з обмеженою відповідальністю “М+М Транспорт Інтернаціонал”, м. Миронівка

про      стягнення  3103,00 грн

за участю представників:

позивача:      Котова Н.І. (довіреність від 14.09.2007р. № 23-238/466)

відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області  надійшла позовна заява Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач) до ТОВ “М+М Транспорт Інтернаціонал” (далі-відповідач) про стягнення 3103,00 грн, з яких 3005,00 грн - адміністративно-господарські санкції за невиконання у 2006 році нормативу, встановленого  ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон) та 98,00 грн пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.08.2007р. відкрито провадження у справі № А10/528-07 та призначено її до розгляду на 02.10.2007р.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач, в порушення вимог ст. 19 Закону у 2006 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто, за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2007 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 3005,00 грн. Крім цього, позивач зазначає, що у ч. 3 ст. 20 Закону встановлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, а оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 117 днів, то він повинен сплатити пеню у розмірі 98,00 грн.

Під час розгляду справи від представника позивача надійшла заява про продовження строків розгляду справи.

Відповідач заперечення проти позову не надав та в судові засідання неодноразово не з’явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони, або не повідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Беручи до уваги, що господарський суд Київської області повідомляв відповідача про розгляд справи належним чином відповідно до ст. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. за №75, і це підтверджується журналом вихідної кореспонденції загального відділу господарського суду Київської області та відповідною відміткою на першому примірнику ухвали про відкриття провадження у справі, що міститься в матеріалах справи, повістках про виклик в судове засідання та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового напрвлення, господарський суд Київської області розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 9 та ч. 10 ст. 20 Закону спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Згідно з Положенням, затвердженим Директором Фонду соціального захисту інвалідів 10.06.2004р., Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, що утворене для реалізації покладених  завдань на Фонд соціального захисту інвалідів за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України, та підзвітне і підконтрольне Фонду.

Відповідно до ст. 19 Закону, в редакції станом на 2005р., для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з даних Державної статистичної звітності за 2006 рік (Ф №10-П1), наданої відповідачем середньооблікова чисельність штатних працівників  облікового  складу за рік складає 37 чоловік.  Таким чином, згідно з ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відповідачу встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця.

Фактично відповідачем не працевлаштовано жодного інваліда, що підтверджено звітом відповідача за 2006 рік (Ф №10-П1), чим порушено ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” .

Пунктом 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня  1995 року № 314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” (далі - Положення) встановлено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітнім, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньо облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Отже, чинним законодавством щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, та інформування про наявність вільних робочих місць створених для інвалідів відповідних органів влади.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формами N 3-ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках” затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 06.07.1998 № 224, передбачає, що підприємства, установи і організації, розташовані на території відповідного регіону, незалежно від форм власності і господарювання та відомчої підпорядкованості, щомісячно в повному обсязі подають державній службі зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) за формою N 3-ПН, у тому числі й для інвалідів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач в 2006р. форму 3-ПН з вакансіями для працевлаштування інвалідів до Миронівського районного центру зайнятості не подавав, що підтверджується довідкою Миронівського районного центру зайнятості від 13.11.2007р. №  03-537.

Відповідачем не доведено належного виконання свого обов’язку щодо інформування державної служби зайнятості, місцевих органів соціального захисту населення та відділення фонду соціального захисту інвалід про створення робочих місць для інвалідів, а також інформування останніх про вільні робочі місця та вакантні посади на які може використовуватися праця інвалідів, як того вимагають приписи пунктів 5 та 14 Положення. Також, відповідачем не подано суду жодного доказу на підтвердження здійснення останнім будь-яких заходів щодо створення робочих місць для інвалідів.

У статті 20 Закону зазначено, що підприємства (об’єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце не зайняте інвалідом.

Отже, сума штрафних санкцій, яку необхідно перерахувати за незайняті робочі місця інвалідами в зв’язку з невиконанням 4% нормативу визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для відповідача ця сума складає 3005,00 грн. (222200,00 грн. –фонд оплати праці штатних працівників на підприємстві / 37 –середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві в 2006 році).

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом адміністративно-господарські санкції в сумі 3005,00 грн відповідачем не сплачені.

За таких обставин позовні вимоги позивача в частині стягнення 3005,00 грн. штрафних санкцій, як адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу, встановленого ст. 19 Закону, є обґрунтованими.

Крім того, частиною 2 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За таких обставин, на підставі ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” з відповідача підлягає стягненню 3005,00 грн. адміністративно-господарських санкцій та 98,00 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Керуючись ст.ст. 158, 160 –163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю “М+М Транспорт Інтернаціонал” (08800, м. Миронівка, вул. Леніна,138Р, , р/р 7001 в РЦ Приватбанк м.Київ, МФО 320649) на  користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (04655, м. Київ, вул. Глибочинська, 72;  код 24074109, р/р 0002, в ГУДК по Київській області, МФО 821018) 3005,00 грн. штрафних санкцій, 98,00 грн. - пені.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги у разі їх не подання або після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне оскарження у випадку неподання апеляційної скарги або після закінчення апеляційного розгляду справи і залишення постанови без змін.

Дану постанову може бути оскаржено у 10-денний термін з дня складення у повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги або у 20-денний термін після подання у 10-денний термін заяви про її апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги

Суддя                                                                                          Тищенко О.В.