СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

25 грудня 2007 року

Справа № 20-12/194

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка
М.І.,

суддів                                                                      Антонової
І.В.,

Котлярової О.Л.,

За участю представників сторін:

позивача
- Уманець П.М., довіреність б/н від 24 листопада 2006 року

(ЖБК ”Рибак-3”);

відповідача
-ОСОБА_1, довіреність № 146 від 22 січня 2007 року (фізична
особа-підприємць  ОСОБА_2);

розглянувши апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-3” на рішення господарського суду міста
Севастополя (суддя Харченко І.А.) від 22 листопада 2007 року у справі №
20-12/194

за позовом          Житлово-будівельного кооперативу
„Рибак-3” (проспект Героїв Сталінграда, 26-80, місто Севастополь, 99014)

до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, місто Севастополь, 99014)

про
визнання договору оренди недійсним

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 22 листопада 2007 року у справі № 20-12/194 у задоволені позову
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-3” до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим
актом, Житлово-будівельний кооператив „Рибак-3” звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Севастополя від 22 листопада 2007 року у справі №
20-12/194 скасувати та прийняти нове рішення, котрим визнати договір оренди
недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач з доводами апеляційної
скарги незгоден, його представник надав відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить залишити вищевказане рішення суду першої інстанції без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням про заміну складу
колегії від 25 грудня 2007 року, у зв'язку з зайнятістю суддів Заплави Л.М. і
Дугаренко О.В. в іншому процесі та з метою дотримання графіку розгляду справ
замінено на суддів Антонову І.В. та Котлярову О.Л.

Повторно розглянувши в порядку,
передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступні обставини справи.

Житлово-будівельний кооператив
„Рибак-3” (далі ЖБК „Рибак-3”) 01 липня 2004 уклав договір оренди нежитлового
приміщення № 2 з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (далі фізична
особа-підприємець  ОСОБА_2).

Позивач вважає, що зазначений
договір укладений без наявних повноважень у правління кооперативу, з порушенням
вимог Статуту кооперативу та без нотаріального посвідчення, як того вимагає
законодавство.

Положення  статті 23 Закону України „Про кооперацію” не
забороняють кооперативам ведення якої-небудь господарської діяльності, не
забороненої законом і націленої на створення і функціонування кооперативу. В
даному випадку кооператив, є власником будівлі, керуючись положеннями статті 19
Закону України „Про кооперацію”, здійснює господарську діяльність,
використовуючи своє майно для досягнення мети своєї діяльності.

Пунктом 12 Роз'яснень Вищого
Арбітражного суду України № 02-5/111 від 12 березня 1999 ”Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” зазначено:
„Позастатутною є угода, укладена у суперечності з цілями, зазначеними в
установчих документах юридичної особи. У вирішенні спорів господарським судам
слід враховувати, що під цілями юридичної особи треба розуміти не лише її
основні виробничо-господарські, соціальні та інші завдання, але також і не
заборонені законом допоміжні операції, необхідні для досягнення основних цілей,
що стоять перед юридичною особою.

Коло угод, які вправі укладати
господарюючі суб'єкти, не визначається якимось вичерпним переліком і не
обмежується лише тими угодами, що випливають з основного змісту їх діяльності.
Отже, підприємства та організації можуть укладати й різноманітні угоди, які є
похідними, супутніми їх основній діяльності і випливають з цієї останньої.

Господарські суди, вирішуючи спори,
пов'язані з визначенням змісту і меж правоздатності господарюючих суб'єктів,
повинні виходити з широкого розуміння тих цілей, які ці суб'єкти переслідують у
своїй діяльності.”

Згідно пункту 11 Статуту,  кооператив здійснює експлуатацію будинку на
основі самоокупаємості. Пунктом 50 Статуту кооперативу правління наділено
повноваженнями щодо укладання договорів та інших угод від імені кооперативу.

Отже судом визнається, що договір,
який оспорюється, не суперечить меті кооперативу та укладено відповідно до його
положень.

Також у пункті 9.4. Роз'яснень
Вищого Арбітражного суду України №02-5/111 від 12 березня 1999 „Про деякі
питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”
зазначено: „відповідно до статті 41 Закону України „Про господарські
товариства” до компетенції загальних зборів акціонерного товариства віднесено
затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в
статуті товариства.

Цією нормою передбачено не
укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде
з'ясовано, що установчими документами акціонерного товариства право органу
цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган підписав
договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження
договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору
недійсним”.

Судом встановлено, що Статут
кооперативу не має прямої заборони для членів правління укладати договори
оренди, а загальними зборами кооперативу хоча і не погоджено укладений договір,
але і не визнано укладеним неправомірно.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень,
створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він
представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила
дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину
особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та
обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до положень статей 526,
629 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися  сторонами належним чином згідно умовам
договору, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договірні
зобов'язання за вказаним договором сторонами виконуються.

Згідно пункту 8 вказаного договору,
після закінчення 4 місяців з моменту його укладення і при відсутності заяв про
намір його розірвати, - договір оренди вважається продовженим на 5 років.

Відповідно до діючого
законодавства, укладений договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню.

В цілях нотаріального посвідчення
договору оренди, відповідач в листопаді 2004 року звернувся до нотаріуса, який
визначив перелік документів, необхідних для здійснення нотаріальних дій. У
зв'язку з цією обставиною відповідач звернувся до позивача проханням
підготувати вказаний перелік документів, проте в призначений час документи не
були надані і договір не був нотаріально засвідчений, про що свідчить лист
нотаріуса № 42 від 2 квітня 2006.

Відповідно до положень пункту 2
статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому
випадку  подальше нотаріальне посвідчення
договору не потрібне. Позовна заява про визнання даного договору дійсним подана
відповідачем 10 квітня 2007 в господарський суд міста Севастополя

Таким чином, судом встановлено, що
договір оренди, що оспорюється, прийнято сторонами до виконання і виконується,
відповідач здійснив певні дії з метою його нотаріального посвідчення, але
позивач ухилився від виконання цих дій.

На підставі вищезазначеного, суд
першої інстанції визнав позивні вимоги
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак -3” необґрунтованими та відмовив
в їх задоволенні.

З урахуванням викладеного судова
колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному
застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-3”, викладені в апеляційній скарзі,
задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення місцевого
господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт
1), 105, Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т
А Н О В И В:

Апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-3” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
міста Севастополя від 22 листопада 2007 року по справі № 20-12/194 залишити без
змін.

Головуючий суддя
М.І. Ткаченко

Судді
І.В. Антонова

О.Л. Котлярова