КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2007                                                                                           № 6/520

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників сторін:

позивача: Титаренко О.Л. (дов. від 11.05.07 б/н); Коріненко Т.С. (дов. від 11.05.07 б/н);

відповідача: не з”явився;

3-тя особа: 1. Жидейкіна Н.Д. (дов від 10.09.07 № 155/1/11-5085);

2. Кременскова І.С. (дов. від 02.05.07 б/н),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.07.2007

у справі № 6/520

за позовом                               Спілки дизайнерів України

до                                                   Київської міської ради

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог на предмет

спору, на стороні відповідача           1. Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація"

2. Відкрите акціонерне товариство "Світанок"

про                                                  визнання нечинним та скасування частини рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.07 у справі 6/520клопотання Спілки дизайнерів України (далі-позивач) про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено Комунальному підприємству “Київжитлоспецексплуатація” (далі-третя особа 1) вчиняти будь-які дії по виконання пунктів 12, 13, 14 та 15 додатку до рішення Київської міської ради № 384/1045 від 29.03.07, зокрема щодо передачі відкритому акціонерному товариству “Світанок” (далі-третя особа 2) в орендне користування нежилих приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44-А.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Київська міська рада (далі-відповідач) звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення.

Скарга мотивована тим, що висновки суду є помилковими, оскільки ухвала винесена з порушенням норм процесуального права. Відповідач посилається на те, що йому було невідомо про заявлене клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Позивачем не було подано доказів щодо укладення договорів на право оренди нежилих приміщень.

Третя особа 2 у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи відповідача і вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва про забезпечення позову була винесена з порушенням норм процесуального права, а також без повного дослідження обставин справи.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги - безпідставними, просить залишити ухвалу суду без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В порядку ст. ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України позивач звернувся до місцевого суду з клопотанням про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони КП “Київжитлоспецексплуатація” вчиняти дії, що стосуються спірних нежилих приміщень.

Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що можливе укладення між КП “Київжитлоспецексплуатація” та ВАТ “Світанок”, на підставі оскаржуваних позивачем п.п.12, 13, 14, 15 Додатку до рішення Київської міської ради від 29.03.07 № 384/1045, договорів оренди нежитлових приміщень по вул. Хрещатик, 44-А, підписання актів приймання-передачі зазначених нежитлових приміщень та передача приміщень в натурі ВАТ “Світанок”. Це порушить законні права позивача на оренду вказаних приміщень, що змусить його докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушеного права. При цьому, в чому полягає імовірність невиконання рішення суду у разі невжиття заходів до забезпечення позову позивачем не зазначено, як і не надано відповідних доказів наявності таких обставин.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Частиною 1 ст. 67 ГПК України передбачено, що позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Право вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із предмету спору та конкретних обставин справи.

Предметом позову у даній справі є визнання нечинним та скасування рішення Київської міської ради від 29.03.07 № 384/1045 в частині пунктів 12,13,14 та 15 додатку до нього.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому в ухвалі суду про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Звертаючись з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, необхідно обґрунтувати причини та довести наявність обставин, які вже на момент пред’явлення позову свідчать про загрозу можливості виконання судового акта, оскільки підтверджують відсутність у відповідача необхідних грошових коштів або майна чи виконання ним дій, направлених на відчуження майна, передачу його іншим особам чи докази можливості здійснення ним подібних дій. З цією метою з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов’язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв’язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв’язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має достатньо обґрунтоване припущення, що нерухоме майно буде передане в орендне користування іншій особі, що у разі задоволення позову призведе до необхідності докласти значних зусиль та матеріальних витрат з метою повернення у первісний стан.

Колегія суддів, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись, оскільки не вважає достатніми підставами для застосування заходів до забезпечення позову зазначені вище обставини, так як такі обставини не можуть свідчити про утруднення чи невиконання рішення у даній справі.

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі також не вказано, в чому саме полягає імовірність утруднення чи неможливість виконання рішення суду у випадку невжиття відповідних заходів до забезпечення позову. Отже, умови, передбачені ст. 66 ГПК України, необхідні для вжиття заходів до забезпечення позову, в даному випадку відсутні.

Отже, ухвала Господарського суду міста Києва від 18.07.07 у справі №6/520 підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.07.07 у справі №6/520 скасувати.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Головуючий суддя

Судді

01.10.07 (відправлено)