ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.09.07р.

Справа № А33/192-07

За позовом  Прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-будівельна компанія "Апекс", м. Кривий Ріг

про стягнення 7504 грн.

Суддя  Рудовська І.А.

Представники сторін:

Від прокуратури: не з'явився

Від позивача: Григорук О.О., довіреність 03-06/0994 від 08.08.2007 року

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор  Довгинцівського району м. Кривий Ріг   в інтересах держави в особі управління Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Дніпропетровська звернувся з позовом  до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення  з відповідача   товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно –будівельна компанія "Апекс", м. Кривий Ріг 7 504 грн. адміністративно-господарських  санкцій.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач  в судові засідання 14.08.2007 р., 13.09.2007 р. не з'явився,  письмові заперечення не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи,  заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності зі звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10-П1  за 2006рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства становила 25 осіб, з середньорічною заробітною платою штатного працівника 7 504 грн. , кількість штатних працівників , яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність -0 ,    чисельність інвалідів – штатних  працівників, які повинні працювати на підприємстві  відповідно до 4%-го нормативу –1 особа.

Відповідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2006р. (далі - Закон), для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону  за  рахунок  прибутку, який  залишається  в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Також відповідно до п.10 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів,  які  бажають  працювати   і   спроможні реалізувати    свої    здібності   та   можливості   на   підставі індивідуальних програм реабілітації.

Обов’язок по виявленню інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації покладено на місцеві органи соціального захисту населення (п. 11 Постанови № 314), а державна служба зайнятості відповідно до п. 12 Постанови № 314 сприяє працевлаштуванню інвалідів.

Отже, нормами діючого законодавства на відповідача покладається обов’язок працевлаштувати інваліда при наявності відповідної пропозиції органу, вказаного у ст. 18 Закону, чи у разі звернення інваліду самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи і доказів які надані суду ,  відповідачем на  протязі 2006 р. направлялися звіти до  Довгинцівського районного центру зайнятості  м. Кривого Рогу (звіт форми №3-ПН) про наявність вільних робочих місць та потребу в працівниках - інвалідах;   на підприємство інваліди  органами працевлаштування не направлялися.

Згідно з ст.ст. 216, 217, 218, 238 ГК України, підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій, тобто для застосування певного виду відповідальності має бути конкретне правопорушення з певним його складом, визначеним чинним законодавством, якого суд не вбачає у діях відповідача.

Посилання прокурора  на невиконання відповідачем   Порядку  надання підприємствами , установами , організаціями, фізичними особами, що використовують найману правцю, звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації , необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007року № 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  суд не приймає оскільки позов пред’явлено за не створення робочих місць у 2006 році, а  постанова № 70 була прийнята 31.01.2007р.. тому її дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що  відповідач створив робочі місця для інвалідів, належним чином повідомляв  органи працевлаштування про потребу в працівниках інвалідах, отже відсутня вина відповідача у невиконанні вимог статей 19,20  Закону України „ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Керуючись Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", ст.. 69-71, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд –

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дата складання постанови

у повному обсязі 18.09.2007 р.

Суддя

І.А. Рудовська