ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.03.07                                                                                           Справа  № 10/236

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” № 6-8-16 від 04.12.2006 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2006 р.

у справі № 10/236

за позовом ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго”, м.Ужгород-Оноківці

до Дочірнього підприємства “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод”, с.Павшино Мукачівського р-ну Закарпатської обл.

про стягнення 138 690, 43 грн.

За участю представників сторін:

від позивача –Габор О.М. (начальник юридичного відділу, довіреність № 157 від 15.01.2007 р. у матеріалах справи);

від відповідача –Тороній Г.М. (представник, довіреність № 5 від 05.01.2007 р. в матеріалах справи)

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки жодна з сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2007р., 12.02.2007 р.

У судовому засіданні 05.03.2007 р. оголошувалася перерва до 26.03.2007 р.

20.09.2006 р. ВАТ ЕК “Закарппттяобленерго” звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод” 47 681,75 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію за період з квітня 2006 року по серпень 2006 року, 4 277, 33 грн. пені, 3585, 85 грн. 3% річних та 11 026,74 грн. інфляційних нарахувань, а також 77 323, 33 грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії за період з грудня 2003 року по серпень 2006 року.

В процесу розгляду справи позивач подав уточнення позовних вимог (вих. № 6-2-1524/1 від 06.11.2006 р.) (а.с.88-89), в якій уточнив розмір заборгованості за спожиту активну електроенергії та просив стягнути її в сумі 42 477, 18 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2006 р. у справі № 10/236 (суддя Івашкович І.В.) позовні вимоги ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 85 419, 42 грн., в т.ч. 42 477,18 грн. вартості спожитої активної електроенергії за період з квітня 2006 року по серпень 2006 року, 38 518, 85 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії за період з січня 2005 року по серпень 2006 року, 2223,97 грн. інфляційних втрат, 1000,43 грн. 3% річних та 1199,26 грн. пені, а також 927,02 грн. на відшкодування судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення 42 477, 18 грн. вартості спожитої активної електроенергії за період з квітня 2006 року по серпень 2006 року та 38 518, 85 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії за період з січня 2005 року по серпень 2006 року мотивоване тим, що нарахування вартості спожитої в цей період активної та реактивної електроенергії здійснено позивачем  відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 07-0274 від 19.01.2005 р., заборгованість відповідача підтверджена наявними у справі матеріалами і останнім не заперечується, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог в цій частині позову та відповідно про підставність стягнення в порядку статті 625 ЦК України 2223,97 грн. інфляційних втрат, 1000,43 грн. 3% річних та згідно з п. 4.2.1 договору 1 199,26 грн. пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, виходячи з задоволеної суми позовних вимог в частині основного боргу.

Водночас відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 38 665,52 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, яка виникла за період з листопада 2003 року по грудень 2004 року, а також пов'язаних із її існуванням нарахувань інфляційних, 3% річних і пені, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що такі вимоги не ґрунтуються на чинному в спірний період законодавстві, що передбачає здійснення розрахунків за перетікання та генерацію реактивної електроенергії відповідно до укладених із споживачами договорів, виходячи з встановленого в процесі розгляду справи факту відсутності договірних зобов'язань щодо нарахування та сплати вартості протікання реактивної електроенергії.

Частково не погоджуючись з таким рішенням місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позову, ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” (позивач у справі) подало апеляційну скаргу від 04.12.2006 р. № 6-8-16, в якій вважає оскаржуване рішення в цій частині таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться, зокрема, до того, що факт правомірності проведених скаржником нарахувань за перетікання та генерацію реактивної електроенергії підтверджується, що в спірний період ним виставлялися відповідачу відповідні рахунки на сплату вартості реактивної електроенергії і останній за період з 02.12.2001 р. (з дати укладення договору № 274 від 23.05.2002 р.) по листопад 2003 року проводив повну оплату за перетікання та генерацію реактивної електроенергії.

Крім цього скаржник у своїй апеляційній скарзі наводить і інші підстави правомірності його вимог про стягнення з відповідача в період з листопада 2003 року боргу за перетікання та генерацію реактивної електроенергії, які зводяться до наявності юридичного факту цивільного права, що свідчать про прийняття на себе відповідачем зобов'язань по оплаті такої суми боргу.

ДП “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод” (відповідач у справі) проти доводів апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у своєму відзиві на апеляційну скаргу від 13.12.2006 р. (вх. № 61 від 05.01.2007 р.) та доповненнях до нього від 01.03.2007 р. та від 22.03.2007 р., в яких просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2006 р. у справі № 10/236 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що в період до січня 2005 року у нього були відсутні договірні зобов'язання по сплаті вартості перетікання реактивної електроенергії, умови яких повинні визначатися відповідними додатками до укладених між сторонами договорів відповідно до вимог п.3.1 Наказу Міністерства палива та енергетики №19  від 17.01.2002 р. “Про затвердження Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії”.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та додаткові пояснення до неї, відзив та доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення  представників сторін в судовому засіданні,  дослідивши правильність застосування  місцевим господарським судом при винесенні  оскаржуваного рішення  норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2006 р. у справі № 10/236 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Постачання електричної   енергії  споживачам  здійснюється відповіднос до  вимог  Закону  України  "Про  електроенергетику"  (далі  -  Закон),  Порядку  постачання електричної енергії споживачам,  затвердженого  постановою  Кабінету  МіністрівУкраїни  від  24.03.1999  N  441  у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 N  475 (далі  -  Порядок),  Правилами  користування  електричної енергії, затверджених постановою  НКРЕ  від  31  липня  1996  року   N   28   у  редакції  постанови  НКРЕ  від  22.08.2002 N 928  (далі - ПКЕЕ), іншими актами цивільного законодавства з питань регулювання  відносин в сфері електроенергетики.

Закон України   "Про   електроенергетику" встановлює загальні норми взаємовідносин суб'єктів господарювання, що виникають у зв'язку з виробництвом,  передачею,  постачанням  і використанням  електричної енергії.

Як вбачається із матеріалів справи та додатково поданих сторонами документів на вимогу суду апеляційної інстанції, між ДП “Мукачівська кераміка” СП “Мукачівський завод керамплитки” та Мукачівським МРЕМ ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” укладено  договір № 274 від 23.05.2002 р. про постачання електричної енергії, предметом якого є умови та порядок постачання електроенергії електропостачальною організацією та оплата спожитої електроенергії споживачем.

Обсяги  постачання електроенергії та її ціна визначаються відповідно до додатку №1 до цього договору.

Як вбачається із статуту ДП “Мукачівська кераміка” ЗАТ “Львівський керамічний завод”, зареєстрованого розпорядженням Мукачівського міськвиконкому № 489 від 11.07.2001 р., перереєстрованого розпорядженням Мукачівського міськвиконкому № 750 від 25.10.2001 р., зі змінами, внесеними 14.06.2005 р. номер запису 1000744, підприємство є правонаступником ДП “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод” в процесі реорганізації (перетворення) останнього, перейменування якого з ДП “Мукачівська кераміка” СП “Мукачівський завод керамплитки” здійснено у зв'язку із проведенням процедури санації СП “Мукачівський завод керамплитки” (лист ДП “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод”  від 23.10.2003 р.), а на даний час перейменовано в ДП “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод”, що в свою чергу доводить факт правонаступництва від ДП “Мукачівська кераміка” СП “Мукачівський завод керамплитки”  до ДП “Мукачівська кераміка” ВАТ “Львівський керамічний завод”.

Проте місцевий господарський суд зазначені обставини, пов'язані з правонаступництвом відповідача не з'ясував, чим дійшов до помилкового висновку про відстуність факту правонаступництва до відповідача всіх прав та обов'язків правопопередника  ДП “Мукачівська кераміка” СП “Мукачівський завод керамплитки”, однак вказана помилка не вплинула на правильність та законність прийнятого судового рішення.

Також, як з'ясовано судом першої інстанції, між сторонами було укладено  договір про постачання електричної енергії № 07-0274 від 19.01.2005 р., згідно з умовами якого споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з додатком № 7 “Порядок розрахунків” та додатком № 8 “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії”, а також здійснювати оплату за послуги з компенсацією перетікання реактивної електроенергії згідно із додатком № 6 “Порядок розрахунків  за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії” (п.п. 2.2.3, 2.2.4 договору).

Відповідно до п. 4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 7 “Порядок розрахунків”, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Матеріалами справи встановлено та документально підтверджено факт невнесення відповідачем 42 477,18 грн. вартості спожитої активної електроенергії за період з квітня 2006 року по серпень 2006 року та 38 518,85 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії за період з січня 2005 року по серпень 2006 року, і зазначені суми заборгованості за вказаний період  сторонами не заперечуються та відповідачем не оспорюється.

За таких обставин місцевий господарський суд підставно задоволив позовні вимоги в цій частині позову за вказаний вище період, а так само правильно стягнув   в порядку статті 625 ЦК України 2223,97 грн. інфляційних втрат, 1000,43 грн. 3% річних та згідно з п. 4.2.1 договору 1 199,26 грн. пені. за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, виходячи з задоволеної суми позовних вимог.

Водночас місцевий господарський суд відмовив позивачу в  задоволенні позовних вимог в частині стягнення 38 665,52 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, яка виникла за період з листопада 2003 року по грудень 2004 року, а також пов'язаних із її існуванням нарахувань інфляційних, 3% річних та пені, виходячи з тих підстав, що нарахування вартості компенсації реактивної електроенергії в цей період не грунтється на договорі.

Реактивна електроенергія є шкідлива складова процесів передачі активної електроенергії електричними мережами, яка проявляється в обставинах реактивної незбалансованості електроустановок суспільними збитками через додаткові втрати активної електроенергії та погіршення режимів електронапруги.

Плата за перетікання реактивної електроенергії в конкретній точці розділу балансової належності електромереж є адресний економічний стимул до дій, спрямованих на зменшення названих суспільних збитків. Величина плати залежить від схеми, параметрів і режиму електромережі.

Реактивна незбалансованість електроустановок відокремлених технологічних, виробничих, рекреаційних та т.п. об’єктів, належних незалежним постачальникам призводить до понаднормативних втрат електроенергії в мережах електропередавальної організації та погіршення якості електроенергії так само, як і реактивна незбалансованість усіх інших споживачів.

Тому, підприємства, установи, організації, що експлуатують такі електроустановки, зобов’язані вносити електропередавальним організаціям плату за перетікання реактивної електроенергії згідно з Методикою обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та анерегетики України від 17.01.2002 р. № 19, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.02.2002 р. за № 93/6381, відповідно до п. 3.1 якої всі споживачі (крім населення) з сумарним середньомісячним споживанням активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт.год та більше повинні повністю розраховуватись за перетікання реактивної електроенергії.

При цьому вказаним п.3.1 Методики в імперативному порядку визначено, що в такому разі такі розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу здійснюються згідно з відповідними додатками до договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за N 417/1442.

Умови та порядок надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії та розрахунку розміру плати за компенсацію перетікання реактивної електричної енергії регламентується Методикою обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами та Правилами  користування електричною енергією, п.5.5 яких встановлено, що договір про постачання електричної енергії повинен містити  такі умови, як, зокрема, порядок обліку перетікання реактивної електричної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії, що є істотними та обов’язковими для цього виду домовленостей.

Згідно з п 6.4 Правил плата за перетікання реактивної електричної енергії зараховується на поточний рахунок постачальника електричної енергії за регульованим тарифом або електропередавальної організації відповідно до умов укладеного договору.

Зі змісту ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права і обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій  осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією  породжують цивільні права і обов'язки.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Підстави виникнення господарських зобов'язань, визначені у ст. 174 ГК України, відповідно до якої господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 202 ЦК України в контексті з ст. 626 ЦК України під  договорами визнається двосторонній правочин як погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення  цивільних прав та обов'язків.

Сторони вільні в укладені договору  та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (ст. 627 ЦК України).

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що плата за перетікання реактивної електричної енергії може застосовуватися лише на підставі відповідних умов укладеного із споживачем договору, а за відсутності передбаченого договором обов'язку споживача щодо оплати перетікання реактивної електроенергії та порядку розрахунків у постачальника відсутні юридичні підстави для виставлення рахунків на оплату перетікання реактивної електроенергії.

Загальні умови укладання договорів визначені ст. 179 ГК України, зокрема, майново-господарські зобов’язання, які виникають між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і негосподарюючими суб’єктами —юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов’язаннями, при цьому господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Порядок укладення господарських договорів та додатків до них регламентується главою 20 Господарського Кодексу України, зокрема, статтею 181 ГК України. Положеннями Господарського Кодексу України визначено, що розробляти та пропонувати додатки до господарських договорів може будь-яка із сторін.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим  учасником (учасниками) відносин в сфері господарювання на підставах, передбачених цим Кодексом, відповідно до якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом першої інстанції не здобуто доказів того, що сторони в період до січня 2005 року обумовили в договорі чи в додатках до договору порядок проведення розрахунків та узгодили умови плати за перетікання реактивної електроенергії.

Не представлено таких доказів позивачем і суду апеляційної інстанції, що не дає підстави покласти на відповідача відповідальність за оплату компенсації вартості перетікання реактивної електроенергії в спірний період з листопад 2003 року по грудень 2004 року.

Не містить таких умов і договір № 274 від 23.05.2002 р. про постачання електричної енергії (а.с.93-103), укладений позивачем з ДП “Мукачівська кераміка” СП “Мукачівський завод керамічної плитки”, як і відсутні додатки до нього щодо зобов'язань по оплаті реактивної електроенергії та порядку розрахунків.

Факт визнання споживачем сплатити вартість реактивної електроенергії не свідчить про сам факт викникнення такого обов'язку, оскільки останній випливає з актів циавльного законодавства та господарських договорів, а, як зазначено вище, зобов'язання по сплаті розрахунків за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу здійснюються згідно з відповідними додатками до укладених між електропередавальною організацією та споживачами договорів, а тому не можуть бути належними доказами в розумінні статті 34 ГПК України, яеі підтверджують обов'язок відповідача провести плату за перетікання реактивної електроенергії рахунки на її оплату, акти звірки взаємних розрахунків, звітні облікові документи, листи про реструктуризації заборгованості, а так само і договір  № 62 від 06.04.2006 р. про порядок погашення заборгованості за спожиту електроенергію, оскільки такими лише зафіксовано розрахункову величину реактивної електроенергії, а не підстави її розрахунку та сплати, тим більш, як вбачається із договору № 62 від 06.04.2006 р., такий договір укладався на оплату заборгованості за спожиту електроенергію по договору про постачання електроенергії № 274 від 20.01.2005 р., проте останнього на вимогу ухвали Львівського апляційного господарського суду від 12.02.2007 р. ні позивачем, ні відповідачем подано не було, що не дає підстав стверджувати про існування такого договору або ж про те, що таким договором надавалася зворотня дія щодо врегулювання умов розрахунку та порядку сплати реактивної електроенергії за минулі періоди, зокрема, і спірний період до січня 2005 року.

Щодо рахунків на оплату реактивної електроенергії, то такі не можуть бути доказом наявності заборгованості за реактивну електроенергію, оскільки відсутні юридичні підстави їх оформлення та, крім того, такі не виставлялися відповідачеві. Доказів зворотнього на вимогу апеляційного господарського суду не представлено.

Судова колегія не бере до уваги долучені до матеріалів справи копії банківських виписок , оскільки такі не являються доказом вручення ДП «Мукачівська кераміка»ВАТ ЛКЗ рахунків. Деякі дати та суми рахунків на оплату реактивної електроенергії  не співпадають з датами рахунків, зазначених як підстава оплати та сумами проведених оплат, вказаних в копіях банківських виписок (а.с.55-68).

Не можуть бути і доказом у справі наявні звіти споживача за використану електроенергію, оскільки такі заперечуються відповідачем, та, крім того, оформлені всупереч п.7.8 Правил.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що в даному випадку позивачем зроблено не було. Належних та беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення 38 665,52 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, яка виникла за період з листопада 2003 року по грудень 2004 року позивачем надано не було ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, з огляду на що попередня судова інстанція правомірно відмовила у задоволенні позову в цій частині про стягнення 38665,52 грн. компенсації реактивної електроенергії за період з листопада 2003 року по грудень 2004 року і пов'язані з цим нарахування за прострочку оплати такого боргу –інфляційні втрати, 3% річних і пеня.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2006 р. у справі № 10/236 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                          Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                        Х.В.Мурська