ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 1/407-11/102

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Головного управління МНС у Львівській області

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 року

у справі
№ 1/407-11/102 господарського суду Львівської області

за позовом
Головного управління МНС у Львівській області

до
1)          ТОВ “Торговий центр “Автосвіт”
2)          Автогаражного кооперативу №22 Франківського району м.Львова

про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за участю представників сторін від:

позивача:
не з’явились

відповідачів:
1)          Маруняк А.Н. –за довіреністю від 03.05.2006р.
2)          Войтишин Р.М. –за довіреністю від 20.10.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.05.2006р. (суддя Сало І.А.) позов задоволено повністю; зобов’язано ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” усунути перешкоди у користуванні Головним управлінням МНС України у Львівській області земельною ділянкою по вул.В.Великого-Л.Перфецького шляхом знесення самочинно збудованих  відповідачем на даній ділянці об’єктів; судові витрати покладено на відповідача.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006р. (судді Краєвська М.В. –головуючий, Дух Я.В., Кордюк Г.Т.) рішення  господарського суду Львівської області від 23.05.2006р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, як незаконну та прийняту з порушенням норм процесуального права, залишивши без змін рішення місцевого господарського суду.

В судовому засіданні від представника ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” надійшло усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку зі зміною місцезнаходження відповідача-1 та неотриманням процесуальних документів. Проте, доказів неотримання відповідачем-1 кореспонденції останній не надав, натомість надавши конверт, яким підтверджується отримання ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” ухвали касаційної інстанції про призначення скарги до розгляду.

Враховуючи викладене, особливості розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачені ст. 1117 ГПК України, та явку повноважного представника відповідача-1 в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку щодо відхилення клопотання про відкладення розгляду скарги.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників відповідачів, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення XII сесії IV скликання Львівської міської ради від 16.09.2004р.  №1762 Головному управлінню  МНС  у Львівській області видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 08.12.2004р. серії ЯЯ №189324, яка знаходиться у м.Львові по вул.В.Великого-Л.Перфецького, загальною    площею    0,5132   га    з    цільовим    призначенням    (використанням)   під обслуговування житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2006р. №457 “Про будівництво Головним управлінням МНС України у Львівській області багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями на вул. Володимира Великого-вул. Л.Перфецького”, дозволено Головному управлінню МНС у Львівській області будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями на вул. Володимира Великого-вул. Л.Перфецького.

Головне управління МНС У Львівській області звернулося до суду з позовом до ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” про усунення останнім перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка є на праві постійного користування у позивача згідно зазначеного Державного акту та зобов'язання відповідача знести самочинно збудовані ним об'єкти на цій земельній ділянці.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, застосувавши до спірних правовідносин ст.376 ЦК України та ст.152 Земельного кодексу України, виходив з того, що  будівництво споруд для влаштування міні-ринку, яке здійснюється відповідачем, є самочинним; частина павільйонів споруджена на земельній ділянці, яка знаходиться в постійному користуванні позивача; Головне управління МНС У Львівській області не визнало право власності за відповідачем на самочинне будівництво.

Однак, висновки, зроблені першою інстанцією, є передчасними.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Проте з рішення у справі не вбачається встановлення судом шляхом дослідження належних доказів відповідних обставин, які свідчать про наявність передбачених законом умов для визнання об’єкта самочинно збудованим. Суд дійшов висновку про самочинне будівництво на підставі листа Виконавчого комітету Львівської міської ради від 15.12.2005р., згідно якого відповідач без рішення Виконавчого комітету, без дозволу Інспекції Держархбудконтролю веде будівництво торгових павільйонів; частина павільйонів споруджена на земельній ділянці, переданій позивачу в постійне користування. Даному листу суд першої інстанції не дав оцінки в сукупності з іншими доказами, як того вимагає ГПК України; не дослідив наявні в матеріалах справи документи.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення місцевого суду, залучив до участі у справі в якості відповідача-2 Автогаражний кооператив №22 Франківського району м.Львова і дійшов висновку щодо відсутності підстав стверджувати про порушення суб’єктивних прав позивача, як землекористувача, зі сторони відповідачів у справі.

Однак, зазначений висновок господарського суду не є таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 ГПК України, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на лист Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області №286 від 26.04.2006р. (а.с.127), дійшов висновку, що підставою для використання ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” земельної  ділянку у м. Львові по вул. Перфецького, 9 площею 0,125га, є ухвала Львівської міської ради №720 від 03.07.2003р. “Про погодження ТОВ ТЦ “Автосвіт” місця розташування земельної ділянки для влаштування авторинку на вул. Перфецького, 9 у м. Львові” (яка відсутня в матеріалах справи). При цьому судом не враховано, що цим же листом Управління повідомило, що документи, які підтверджують право користування вищезгаданою земельною ділянкою,  ТОВ ТЦ “Автосвіт” не оформлені.  З урахуванням цього суди не встановили (спростували), чи підтверджує дана обставина самочинне будівництво на частині земельної ділянки, що належить позивачу на праві постійного користування, як то вважає місцевий господарський суд.

Колегія вважає безпідставними посилання апеляційного суду на рішення у справі №1/332-26/12 за позовом Львівської міської ради до ТОВ “Торговий центр “Автосвіт” за участю третьої особи –Автогаражного кооперативу №22, яким в задоволенні позову про зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку  на вул. Перфецького, 9 у м.Львові було відмовлено, оскільки у даній справі №1/407-11/102 інші сторони, а відтак і відсутні підстави для застосування ст.35 ГПК України.

Під час здійснення апеляційного провадження у справі також не досліджено всі докази у справі, зокрема, суд залишив поза увагою та не дав оцінки акту обстеження земельної ділянки Головного управління МНС України у Львівській області на вул. В.Великого-Первецького від 25.09.2006р. (а.с.69), яким підтверджується зайняття 0,0030га земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, капітальними спорудами торгових рядів; відзиву Автогаражного кооперативу №22 щодо побудови торговельних павільйонів фізичними особами (а.с.135).

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006р. та рішення господарського суду Львівської області від 23.05.2006р. у справі №1/407-11/102 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький