ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2007 року                                                                                   Справа № 33/254-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                   Джихур О.В., Голяшкіна О.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 02.02.2007р. № 72)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Діжак О.С., дов. № 85-15юр від 02.01.2007р.;

відповідача –Онасенко О.М., дов. № 1 від 10.01.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Метал” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006 року

у справі №  33/254-06

за позовом відкритого акціонерного товариства “Міттал Стіл Кривий Ріг”, м.Кривий Ріг

до  товариства з обмеженою відповідальністю “Метал” м.Дніпропетровськ

про  стягнення 19 783 грн. 44 коп.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Метал”, м.Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства “Міттал Стіл Кривий Ріг”, м.Кривий Ріг

про визнання недійсним договору

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006р. (суддя Разіна Т.І.)  по справі № 33/254-06 за позовом відкритого акціонерного товариства “Міттал Стіл Кривий Ріг”, м.Кривий Ріг (далі –ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг”) до товариства з обмеженою відповідальністю “Метал” м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ “Метал”) про стягнення 19 783 грн. 44 коп. та за зустрічним позовом ТОВ “Метал” м.Дніпропетровськ до ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” м.Кривий Ріг про визнання недійсним договору первісний позов було задоволено та з відповідача на користь позивача було стягнено 19 783 грн. 44 коп. штрафу, 197 грн. 83 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні зустрічного позову –відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній поставці продукції згідно з умовами укладеного між сторонами договору, ст.ст.525, 526, 549 ЦК України, ст..193, 230 Господарського кодексу України; в частині вимог по зустрічному позову –в задоволенні позову відмовлено з посиланням на недоведеність позовних вимог.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач по справі –ТОВ “Метал” м.Дніпропетровськ, оскаржує рішення суду першої інстанції на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, посилається на неповне з’ясування усіх обставин справи, що мають значення для справи, зокрема:

- господарським судом порушено вимоги ст..43 ГПК України щодо всебічного, повного та об’єктивного розгляду справи з урахуванням усіх обставин;

- господарським судом не було надано належної правової оцінки щодо узгодження між сторонами специфікації № 2 до договору та додаткової угоди № 1, на підставі яких пред’явлено вимоги про стягнення неустойки; господарським судом не прийнято до уваги, що згідно з п.1.1 договору № 2332 від 30.05.2006р. поставка не здійснюється без узгодження з “покупцем”;

- господарським судом не взято до уваги, що у відповідності до п.7.1 договору усі зміни та доповнення до договору № 2332 є невід’ємною частиною і вважаються дійсними, якщо вони зроблені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін і завірені печатками, тоді як ні специфікація № 2 від 27.06.2006р., ні додаткова угода № 1 про введення в дію специфікації № 2 ніколи не узгоджувались сторонами та не підписувались відповідачем, тобто останній не брав на себе зобов’язань щодо поставок металобрухту по специфікації № 2, тому не може нести відповідальність за прострочення поставки.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги скаржник посилався також на те, що господарським судом не надано правової оцінки факту не направлення ТОВ “Метал” на адресу позивача листів від 20.06.2006р. та від 23.06.2006р. № 161 про готовність поставити в липні 2006 року брухт чорних металів, а також господарським судом не було дано належної оцінки тому, що на телеграму позивача від 19.06.2006р. № 54 підприємством відповідача було надано відповідь 30.06.2006р., в якій зазначалось про відвантаження металобрухту в липні 2006 року в рахунок специфікації № 1, так як остання не була виконана.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі –ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” м.Кривий Ріг –проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

30.05.2006р. між ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” м.Кривий Ріг (“покупець” за договором, позивач по справі) та ТОВ “Метал” м.Дніпропетровськ (“постачальник” за договором, відповідач по справі, скаржник) було укладено договір № 2332, відповідно  до умов якого “постачальник” зобов’язується поставити “покупцю” брухт та відходи чорних металів згідно із специфікацією № 1.

Пунктом 1.1., 1.2 договору передбачено, що поставку щомісячного об’єму металобрухту “постачальник” здійснює на підставі узгодженої на один місяць специфікації, яка є невід’ємною частиною договору. “Постачальник” не здійснює постачання металобрухту без узгодженої з “покупцем” специфікації; постачання металобрухту  в перебіг місяця здійснюється рівними партіями з припустимим відхиленням +-10% до загального обсягу щомісяця; щомісячний об’єм металобрухту, згідно специфікації, рахується по факту відвантаження.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що номенклатура, кількість та технічні вимоги на металобрухт, щ підлягає поставці “покупцю”, передбачаються в специфікації № 1 та додаткових угодах, що є невід’ємною частиною договору.

Пунктом 2.5 договору сторони визначили, що оплата за металобрухт, який надходить протягом місяця на адресу “покупця”, здійснюється згідно приймально-здавальних актів форми № 69 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок “постачальника” протягом 5 банківських днів з дати виписки актів форми № 69.

Пунктом 4.1 розділу 4 договору передбачено майнову відповідальність “постачальника” у випадку невиконання щомісячного об’єму поставки, встановленого специфікацією, “покупець” має право стягнути штраф у розмірі 10% від вартості об’єму металобрухту, який недопоставлено “постачальником” на адресу “покупця”.

Пунктом 7.2 розділу 7 договору встановлено, що всі зміни до договору є невід’ємною його частиною і вважаються дійсними, якщо вони зроблені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і завірені печатками сторін; будь-які зміни яких-небудь позицій          в специфікаціях договору повинні бути завчасно узгоджені сторонами й оформлені у вигляді доповнення до договору.

Крім цього, до договору № 2332 сторонами було укладено та підписано протокол засміченості (а.с.14), специфікацію № 1 до договору № 2332, згідно з якою сторони визначили кількість, асортимент продукції, ціну за одну тону, строк, порядок поставки, умови щодо якості. Оригінали договору № 2332, протоколу засміченості, специфікації № 1 до договору підписані обома сторонами та завірені печатками обох підприємств, надані для огляду в судовому засіданні 05.02.2007р. в суді апеляційної інстанції.

На вимогу суду апеляційної інстанції (ухвала від 18.01.2007р.) в судове засідання 05.02.2007р. було надано факсові ксерокопії специфікації № 2, по якій і заявлено позовні вимоги, додаткової угоди № 1 до договору № 2332, згідно з якою вводиться в дію специфікація № 1 (а.с.16, 17). Оригінали вищезазначених доказів – специфікації № 2 та додаткової угоди № 1 –на вимогу суду апеляційної інстанції не надано жодною із сторін, оскільки, як свідчать пояснення представників, в оригіналах зазначені документи відсутні, сторонами не оформлювались та не підписувались.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору № 2332, зокрема, специфікації № 1, відповідач протягом червня-серпня 2006 року здійснив відвантаження продукції в кількості 306,5 тон, згідно з відвантажувальними документами, що підтверджується накладними, залізничними квитанціями (а.с.18-19, 43, 46, 49, 51, 53, 55), приймально-здавальними актами № 4001, 4388 (а.с.20-21), №№ 2904, 2992, 3154 (а.с.41, 44, 47), фактурами №№ 123, 127, 132, 140, 144, 157 (а.с.42, 45, 48, 50, 52, 54).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Частиною 7 ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частинами 1, 2 ст.207 ЦК України право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв’язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 3 ст.207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Отже, ні законом, ні іншими актами цивільного законодавства України, ні умовами договору № 2332, зокрема, розділу 7 договору, не передбачена можливість укладання до зазначеного договору будь-яких додатків, які є невід’ємною частиною договору, за допомогою факсимільного  відтворення підписів сторін або інших аналогів підписів. Докази наявності будь-якої письмової згоди сторін на підписання та укладання додатків до договору № 2332 по факсу, докази наявності зразків відповідних аналогів власноручних підписів сторін до договору № 2332, відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій жодною із сторін відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Враховуючи викладене, неможливо погодитись з доводами позивача та суду першої інстанції про те, що сторонами узгоджено та підписано специфікацію № 2 та додаткову угоду № 1 до договору № 2332. Тобто сторонами не досягнуто згоди по усім істотним умовам поставки металобрухту по специфікації № 2 щодо кількості, якості, асортименту, ціні, порядку та строкам поставки, оскільки її та додаткову угоду № 1 взагалі не підписано сторонами, та у відповідача відсутні будь-які зобов’язання щодо поставки по специфікації № 2  в розумінні ст.ст.174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509 ЦК України. А оскільки, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов’язання, то відсутні правові підстави щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки –штрафу за недопоставлену продукцію за специфікацією № 2.

Щодо посилань позивача на п.1.2 розділу 1 договору № 2332, неможливості до поставки відповідачем кількості металобрухту недопоставленого в червні 2006 року поставками в липні, серпні 2006 року, то ці доводи не може бути прийнято, оскільки: по-перше, договір № 2332 не містить будь-яких положень щодо відсутності у відповідача права допоставки  продукції одного періоду в наступних періодах; по-друге, п.1.1 р.1 договору, тобто самим договором регламентовано відносини сторін лише в межах специфікації № 1, при цьому, сторони визнали, що поставка не здійснюється без узгодженої з “покупцем” специфікації; по-третє, як вже зазначалось вище сторонами не було підписано та оформлено специфікацію № 2 та додаткову угоду № 1 у відповідності до вимог закону, щодо письмової форми правочинів, зокрема, ч. 1-3 ст.207 ЦК України.

Щодо посилань позивача на листи № 161, 155 від 23.06.2006р., 20.06.2006р., телеграму від 19.06.2006р. (а.с.103-105), то факт листування є лише пропозиціями щодо укладення договору в подальшому, але не свідчить про факт узгодження усіх істотних умов договору щодо кількості, якості, асортименту та іншого, а також не позбавляє сторін від оформлення та укладання будь-яких додатків до договору у відповідності з п.7.2 розділу 7 договору та закону, зокрема, у відповідності до ч.1-3 ст.207 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до ст..60 ГПК України відповідач звернувся до господарського суду з зустрічним позовом, який було прийнято господарським судом до розгляду (а.с.31-34, 101).

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач просив визнати недійсним договір № 2332 від 30.05.2006р. з моменту укладання, застосувати суд наслідки нікчемного правочину (а.с.34). Також позивач за зустрічним позовом посилався на те, що його було введено в оману щодо обставин правочину, при цьому в якості норм матеріального права позовні вимоги обґрунтовувались ст.ст.15, 16, 203, 215, 216, 230, 236 ЦК України, ч.2 ст.207, ч.2 ст.208 Господарського суду України (а.с.31-34).

Відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст..230 ЦК України є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Ці обставини визначені в ч.1 ст.229 ЦК України. Обман може полягати в тому, що сторона неправдиво заперечує наявність обставин, що можуть бути перешкодою для вчинення правочину, або в тому, що вона замовчує їх існування. Суб’єктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману, є умисел на введення в оману, оскільки ввести в оману по необережності неможливо.

Відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження саме суб’єктивної сторони дій позивача, а саме, підтверджуючих наявність умислу на введення в оману відповідача.

Згідно зі ст..33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За цих обставин висновок господарського суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову відповідає  матеріалам справи та вимогам закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Метал” м.Дніпропетровськ –задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006р. по справі № 33/254-06 –скасувати.

Резолютивну частину рішення господарського суду Дніпропетровської області по цій справі викласти в наступній редакції:

“В задоволенні первісного позову –відмовити.

В задоволенні зустрічного позову –відмовити.”

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Міттал Стіл Кривий Ріг”, м.Кривий Ріг на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Метал” м.Дніпропетровськ 130 грн. 94 коп., сплачених при подачі апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-118 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.В.Голяшкін

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                                         О.О.Головіна

09.02.2007