ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________П О С Т А Н О В А
06.02.2007 року                                                Справа № 6/49ад
Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                        Семендяєвої І.В.
суддів                                                            Баннової Т.М.
судового засідання:                              Антонової І.В.
та представників сторін:
від  позивача:                                        - Тютюнніков Є.О., представник за довіреністю,
довіреність від 30.01.07 №  юр-3,
від відповідача:                                                 - Косогова Л.О., головний спеціаліст
юридичного відділу, довіреність від 03.01.07
№ 07-11-03,
розглянув у відкритому
судовому засіданні
апеляційну скаргу                                  Виконавчої дирекції Луганського обласного
відділення Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності,
господарського суду                              Луганської області
від                                                              17.04.06
у справі                                                      № 6/49ад
за позовом                                                               Відкритого акціонерного товариства
„Об’єднання „Склопластик”,
м. Сєвєродонецьк Луганської області
до відповідача                                        Виконавчої дирекції Луганського обласного
відділення Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності,
про                                                             визнання недійсним рішення
від 16 червня 2005 року № 890
Відкрите акціонерне товариство „Об’єднання „Склопластик”,                                                      м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом –ВАТ „Об’єднання „Склопластик”, позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Луганськ (далі за текстом - відповідач) про визнання недійсним рішення відповідача від 16 червня  2005 року № 890 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф.4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування.
Постановою господарського суду Луганської області від 17.04.06 у справі  № 6/49ад позов задоволений, оскільки штрафи, передбачені ст. 30 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, у розумінні Господарського кодексу України є адміністративно –господарськими санкціями і до них застосовуються норми ст. ст. 238-250 вказаного Кодексу; нарахування відповідачем штрафу по закінченню строку, встановленого ст. 250 Господарського кодексу України, є необгрунтованим.
Не погоджуючись з постановою суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 24.05.06 № 07-11-1507, у якій просить постанову господарського суду Луганської області скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник вказує, що спори щодо оскарження рішень Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; що до діяльності Фонду не можливо застосовувати вимоги Господарського кодексу України; що відношення, які виникають між застрахованим та страхувальником, між застрахованим та страховиком, а також між страхувальниками та страховиком з питань застосування законодавства у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, не відносяться до відносин, які регулюються Господарським кодексом України; що відповідачем були видані путівки з порушенням законодавства у сфері загальнообов’язкового соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; що судом першої інстанції не прийнято до уваги ст. 30 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, вимоги Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно –курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 02.06.05 та Про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду, затвердженою постановою правління Фонду від 26.06.01.
Заявник подав доповнення до апеляційної скарги, які прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 30.05.06 у справі № 6/49ад відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.
Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги відповідача на постанову господарського суду Луганської області від 17.04.06 по цій справі призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., суддя –Баннова Т.М., суддя –Медуниця О.Є.
Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 09.06.06 закінчив підготовку  справи, призначив апеляційний розгляд у судовому засіданні на 20.06.06 та направив сторонам у порядку ст. ст. 33 - 35 Кодексу адміністративного судочинства України повістки-виклики про розгляд справи.
Ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 16.06.06 по даній справі зупинено апеляційне провадження до повернення справи № 6/49ад Вищим адміністративним судом України Луганському апеляційному господарському суду.
Ухвалою від 04.01.07 суд апеляційної інстанції поновив провадження у справі, призначив апеляційний розгляд на 16.01.07 та направив сторонам у справі відповідні повістки.
Апеляційна скарга розглядалась 16.01.07. У судовому засіданні розгляд скарги відкладено до 06.02.07.
Заперечення від 06.02.07 № 04-207 позивач вважає, що постанова суду, що оскаржується, є законною, а доводи, викладені у апеляційній скарзі - безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та діючому законодавству.
Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідач по справі 01.-03.06 провів перевірку та 06.06.05 склав акт перевірки з доповненням від 09.06.05 (а. с. 19-24) повноти нарахування, утримання, своєчасності перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування і використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страховиком –ВАТ „Об’єднання „Склопластик” за період з квітня 2004 року по квітень 2005 року, у якому були зафіксовані факти порушень, які були припущені з боку позивача; зокрема, позивачем порушенні норми діючого законодавства щодо неправомірного надання путівки на санаторно –курортне лікування  - путівки видані особам, які не працюють на даному підприємстві : № 051521 з 02.06.04 Золочевській Н.В. вартістю 477 грн.; № 051496 з 27.04.04 Лисенко Л.І. вартістю 477 грн.; № 524048 з 30.06.04 Соболь К.Є. вартістю 477 грн.; № 051460 з 11.03.04 Амерову А.В. вартістю 450 грн. 00 коп.; № 051501 з 27.04.04 Моргуну А.Н та здійснений поділ путівки № 001251 з 08.09.04 члену сім’ї Сахно В.Г. –Сахно А.Г., який працює на іншому підприємстві по трудовій угоді без запису у трудовій книжці. Сума не прийнята до заліку за рахунок відповідача по справі 3140 грн. Позивач подав відповідачу 10.06.05 свої зауваження до акту перевірки за № 04-1536 (а. с. 28-31, т. 1), у яких вказав, що сума не прийнятих до заліку коштів підлягає заліку.
23.06.05 відповідачем на підставі акту перевірки від 06.06.05 і доповнення до нього від 09.06.05 (а. с. 25-27, т. 1) позивачу було направлено рішення від 16.06.05 № 890 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф.4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування (а. с. 33-34, т. 1).
Цим рішенням відповідач застосував до позивача фінансову санкцію у розмірі 3154 грн. 30 коп. за порушення, передбачені Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” (далі –Закон № 2240) та Інструкцією про порядок планування, обліку видачі путівок на санаторно –курортне лікування та оздоровлення застрахованих осіб і членів їх сімей, придбаних за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі за текстом –Інструкція № 51).
При цьому, на першому аркуші рішення № 890 зазначено „донараховано (застосовано) до бюджету Фонду фінансову санкцію 3154 грн. 30 коп.”; на другому аркуші рішення у графі „платежі та фінансові санкції” вказано наступне: „не прийнято до заліку витрат 3154 грн. 30 коп., штрафна санкція –1577 грн. 15 коп. (50% належної до сплати суми страхових внесків за порушення порядку витрачання страхових коштів; загальна сума фінансової та штрафної санкції –4731 грн.                 45 коп.”, далі зазначено: „не прийнято до заліку витрат  - рядок № 7 –3154 грн. 30 коп., штрафні санкції –рядок № 8-1577 грн. 15 коп.”
Позивач 01.07.05 подав відповідачу скаргу № 04-1710 на рішення відповідача від 16.06.05 № 890, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення від 22.07.05 № 07-10-2763 про відхилення цієї скарги. Позивач вдруге 03.08.05 звернувся до відповідача зі скаргою на вищезазначене рішення, яка була розглянута відповідачем та було прийнято рішення 05.09.05 № 05-31-1409, яким відмовити ВАТ „Об’єднання „Склопластик” у задоволенні скарги від 03.08.05 № 04-2094 щодо відміни рішення виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду від 16.06.05 № 890 в частині застосування фінансових (штрафних) санкцій на загальну суму 4163 грн. 25 коп. за видачу путівок з порушенням нормативної бази Фонду –Золочевській Н. (№ 051521 –477 грн.), Лисенко Л.І. (№ 051496 –477 грн.), Соболь К.Є. (№ 524048 –477 грн.), Амерову А.В. (№ 051460 –450 грн.), Моргун А.Н. (№ 051501 –530 грн.) та Сахну В.Г. (№ 001251 –364 грн. 50 коп. (50% від загальної суми вартості путівки, яку поділено з Сахно А.Г.), в тому числі не прийнятих до заліку витрат на суму 2775 грн. 50 коп. та штрафу у розмірі 1387 грн. 75 коп.; рішення відповідача по справі від 16.06.05 № 890 щодо застосування до ВАТ „Об’єднання „Склопластик” фінансових (штрафних) санкцій на загальну суму 546 грн. 75 коп. в частині використання путівки № 001251 Сахном В.Г., в тому числі за порушення порядку витрачання страхових коштів на суму 364 грн. 50 коп. та штраф у розмірі 182 грн. 25 коп. скасувати; визнати дії відповідача щодо застосування до ВАТ „Об’єднання „Склопластик” фінансових (штрафних) санкцій на загальну суму 3616 грн. 50 коп. згідно з рішенням від 16.06.05 № 890 (путівки Золочевській Н.В. № 051521- 477 грн., Лисенко Л.І. № 051496 –477 грн., Соболь К.Є. № 524048 –477 грн., Амерову А.В. № 051460 –450 грн., Моргуну А.Н. № 051501 –530 грн. та  Сахно В.Г. №  001251 –364 грн. 50 коп.) правомірними.
Отже, за рішенням відповідача спірною залишилась сума 4163 грн. 25 коп., в тому числі не прийнята до заліку сума 2775 грн. 50 коп. та штраф в сумі 1387 грн. 75 коп.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем правомірно не прийнята до заліку сума 2775 грн. 50 коп. з наступних підстав.
Путівки №№ 051521, 051496, 524048 Золочевській Н.В., Лисенко Л.І. та Соболь К.Є., які є працівниками санаторію-профілакторію „Здоров”є”, видані до укладення договору про оздоровлення у санаторію-профілакторію, укладеного між санаторієм-профілакторієм "Здоров”є" та ВАТ "Об'єднання „Склопластик". В постанові суду визначено тільки, що "матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та санаторієм-профілакторієм "Здоров'я" укладений договір б/н від 06.07.04 на придбання путівок і оздоровлення". Так, договір про оздоровлення у санаторію-профілакторію „Здоров”є”, укладений між санаторієм-профілакторієм „Здоров”є” та ВАТ „Об’єднання „Склопластик” 06.07.04, тобто після надання ВАТ "Об'єднання „Склопластик" путівок на санаторно-курортне лікування працівникам санаторію-профілакторію. Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення. Таким чином, моментом укладення зазначеного договору - є саме 06.07.04, а отже, умови договору про оздоровлення у санаторію-профілакторію "Здоров'є" від 06.07.04 не можуть бути застосовані до путівок, які були надані зазначеним працівникам._
Пунктом 2.2.8 Інструкції № 51 встановлено, що комісія по соціальному страхуванню може прийняти рішення про виділення путівки відповідно з медичними показниками для загального санаторно-курортного лікування чоловіка, жінки та неповнолітніх дітей, в тому числі для члена сім'ї, який працює на іншому підприємстві. При видачі путівки члену сім'ї останній повинен надати довідку з основного місця роботи або навчання про те, що він не користувався цією соціальної послугою.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем путівка № 051501 видана Моргун А.Н., члену сім'ї застрахованої особи - штатного працівника позивача - Моргун А.А.”
Судом визначено цей факт, проте, та обставина, що Моргун А.Н. - є інвалідом II групи і знаходиться на обліку в Сєвєродонецькому УП та СЗН і не є членом сім'ї, який працює на іншому підприємстві, судом не прийнято до уваги.
Позивачем путівка № 051460 видана Амерову А.В., члену сім'ї - чоловіку, застрахованої особи - штатного працівника позивача —Амерової Л.П. Але відповідно до Інструкції №  51 путівка повинна бути надана члену сім'ї, який працює на іншому підприємстві, крім того, ця особа повинна бути застрахована в органах Фонду, тобто відповідно до ст. 2 Закону України "Про загальнообов'яз кове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" це найманий працівник, на користь якого здійснюється саме загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.
В порушення вищезазначеного, оскільки Амеров А.В. є співпрацівником Сєвєродонецького міського відділу внутрішніх справ, то відповідно до п. 25 Положення про проходження служби рядо вим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91 № 114, яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР, їх права та обов'язки особи рядового і начальницького складу, він підлягає державному обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міні стерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними та органами внутрішніх справ. Отже, Амеров А.В. не є застрахованою особою в органах Фонду соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.
Відповідно до ч. 2 п. 2.2.12 Інструкції № 51 комісія (уповноважений) по соціальному страхуванню в окремих випадках може прийняти рішення про розділ путівки для загального санаторно-курортного лікування застрахованої особи і працюючого члена сім'ї за умовою попереднього отримання письмової згоди від адміністрації санаторно-курортного закладу і строку лікування не менше 12 діб.
Судом зазначений факт встановлено , проте не взято до уваги наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2240 застрахована особа - це найманий працівник, тобто фізична особа, яка працює за трудовим договором.
Листом Міністерства праці та соціальної політики від 11.03.02 № 06/2-4/42 надано роз'яснення, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату підприємства, для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації; працівник підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку тощо.
Так, поділ путівки працівнику Сахно В.Г. між ним і його дружиною Сахно А.Г. до санаторію „Псьол” комісією із соціального страхування підприємства проведений всупереч п. 2.2.12 Інструкції № 51 в частині надання послуг на санаторно-курортне лікування не застрахованій особі. Згідно з довідкою, Сахно А.Г. працює на іншому підприємстві по трудовій угоді, яка укладається з підприємством щомісяця, що суперечить вищевизначеному.
Пунктом 4.3. Інструкції № 51 встановлено, що якщо путівки залишаються не використаними або видані стороннім особам  витрати за рахунок коштів Фонду до зарахування не приймаються; ці кошти вважаються недоїмкою і підлягають перерахуванню на рахунок Фонду в порядку, встановленому Інструкцією про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду, затвердженою постановою правління Фонду від 26.06.01 № 16 (далі - Інструкція № 16), а саме: витрати коштів Фонду, які були проведені з порушенням законодавства і заподіяли йому збитки, не приймаються до заліку в рахунок страхових внесків і відшкодовуються за рахунок страхувальника.
Крім того, відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 19 Закону України № 2240 джерелами формування коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, є також суми неприйнятих до зарахування витрат страхувальника.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне стра хування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" передбачена відповідальність страхувальника-роботодавця у вигляді сплати суми дона рахованих контролюючим органом страхових внесків - недоїмки, штраф та пеню.
Тобто, сума, яка відповідно до рішення № 890 від 16.06.05 не прийнята до заліку, взагалі не є видом адміністративно-господарської санкції.
Як свідчать матеріали справи, ВАТ "Об'єднання „Склопластик" з порушенням законодавства в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було видано наступні путівки:
- Золочевській Н.В. - працівнику санаторію-профілакторію "Здоров'є" путівка                           № 051521 з 02.06.04 - 477,00 грн. Рішення, прийняте комісією із соціального страхування ВАТ "Об'єднання „Склопластик" про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 24.05.04.
- Лисенко Л.І. - працівнику санаторію-профілакторію "Здоров'є" путівка                                    № 051496 з 27.04.04. - 477,00 грн. Рішення, прийняте комісією із соціального страхування ВАТ „Об’єднання „Склопластик" про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 22.04.04.
- Соболь К.Є. - працівнику санаторію-профілакторію "Здоров'є" путівка                                     № 524048 з 30.06.04. - 477,00 грн. Рішення, прийняте комісією із соціального страхування ВАТ „Об’єднання „Склопластик" про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 24.06.04.
- Амеров О.В. - співпрацівник Сєвєродонецького МВ УМВС - путівка                                         № 051460 з 11.03.04 –450 грн. 00 коп. Рішення прийняте комісією із соціального страхування ВАТ „Об’єднання „Склопластик” про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 04.03.04.
- Моргун А.М. - інвалід II групи, який знаходиться на обліку у Сєвєродонецькому УП та СЗН - путівка № 051501 з 27.04.04 - 530,00 грн. Рішення, прийняте комісією із соціального страхування ВАТ "Об’єднання „Склопластик” про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 27.04.04.
- Сахно В.Г. - працівнику ВАТ „Об’єднання „Склопластик” путівка № 001251 з 08.09.04. - 729,00 грн. Рішення, прийняте комісією із соціального страхування                                       ВАТ „Об’єднання „Склопластик" про виділення путівки відповідно до витягу з протоколу від 01.09.04 (неправомірно витрачено 364 грн. 50 коп.).
Відповідні протоколи зазначених рішень комісії із соціального страхування подані суду апеляційної інстанції та залучені до матеріалів справи. Загальна вартість неправомірно виданих путівок склала 2775 грн. 50 коп.
Так, ст. 242 Господарського кодексу України визначено, що у разі порушення суб'єктом господарювання встановлених правил обліку або звітності щодо сплати зборів (обов'язкових платежів) або їх несплати чи неповної сплати сума, яку належить сплатити, стягується до відповідного бюджету. Крім того, з суб'єкта господарювання у визначених законом випадках може бути стягнуто штраф у розмірі до п'ятдесяти відсотків належної до сплати суми збору (обов'язкового платежу).
Тому, сума правомірно нарахованих фінансових санкцій склала 1387 грн.   75 коп.
Відповідно до ст. 14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.
Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.
Місцевий господарський суд обґрунтовано розглянув даний спір за нормами адміністративного судочинства, оскільки дана справа є справою адміністративної юрисдикції.
Визначення поняття „справа адміністративної юрисдикції” наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно –правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб’єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.
Стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатись категорії спорів, визначені в п. 1, 3, 4 вказаної статті, а саме :
а) спори осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності;
б) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;
в) спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.
З урахуванням наведеного, справи за участю відповідних органів, пов’язані із здійсненням ними владних повноважень, підлягають розгляду місцевими та апеляційними господарськими судами в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що взаємовідносини сторін по даній справі не можуть регулюватись Господарським кодексом України і застосована до позивача відповідальність за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування не є адміністративно –господарською санкцією.
Стаття 1 Господарського кодексу України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, а також між цими суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, а стаття 2 цього Кодексу визначає учасників відносин у сфері господарювання - суб’єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб’єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно –господарські повноваження на основі відносин власності.
Стаття 238 Господарського кодексу України передбачає, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно –господарські санкції, тобто заходи організаційно –правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Види адміністративно –господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами адміністративно –господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.
Відповідно до ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб’єктів господарювання такі адміністративно – господарські санкції:
- вилучення прибутку (доходу);
- адміністративно –господарський штраф;
- стягнення зборів (обов’язкових платежів);
- зупинення операцій за рахунками суб’єктів господарювання;
- застосування антидемпінгових операцій;
- застосування індивідуального режиму ліцензування;
- зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб’єктом господарювання певних видів господарської діяльності;
- анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб’єктом господарювання окремих видів господарської діяльності;
- обмеження або зупинення діяльності суб’єкта господарювання;
- скасування державної реєстрації та ліквідації суб’єкта господарювання;
- інші адміністративно –господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
Місцевий господарський суд вірно визначив, що штрафи, передбачені                    ст. 30 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, у розумінні Господарського кодексу України є адміністративно –господарськими санкціями і до них застосовуються норми ст. ст. 238-250 вказаного Кодексу.
Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно –господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, як через рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
При винесенні постанови у справі № 6/49ад місцевий господарський суд застосував до відповідача ст. 250 Господарського кодексу України, яка може бути застосована у випадку, коли порушення суб’єктом господарювання встановлених правил господарської діяльності (у т. ч. у сфері соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) є доведеними.
Таким чином, вказані вище порушення позивачем є такими, що встановлені судами першої та апеляційної інстанціях.
Рішення відповідача, яке оскаржувалось позивачем у суді першої інстанції, винесене 16.06.05. Дати виявлених у позивача порушень згідно його доповнення до апеляційної скарги 24.05.04 (по Золочевській Н.В.), 22.04.04 (по Лисенко Л.І), 24.06.04 (по Соболь К.Є.), 04.03.04 (по Амерову О.В.), 27.04.04 (по Моргун А.М.), 01.09.04 (по Сахно В.Г.). Отже, річний строк для застосування адміністративно –господарських санкцій, які застосовані 16.06.05 по Золочевській Н.В. (сума 477 грн.), Лисенко Л.І. (сума 477 грн.), Амерову О.В. (сума 450 грн.), Моргун А.М. (сума 530 грн.), сплинув і адміністративно –господарські санкції по неприйнятій до заліку суми 1934 грн. в розмірі 917 грн. до позивача не можуть бути застосовані.

По сумі штрафу 420 грн. 75 коп. (по Соболь К.Є. –238 грн. 50 коп., по              Сахно В.Г. –182 грн. 25 коп.) річний строк, передбачений ст. 250 Господарського кодексу України, не сплинув.

За підсумками викладеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині визнання недійсним рішення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про застосування штрафу в сумі 967 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки до неприйнятої до заліку суми 2775 грн. 50 коп., яка не є адміністративно –господарською санкцією, не може бути застосована ст. 250 Господарського кодексу України; по сумі штрафу 967 грн. не сплинув передбачений ст. 250 Господарського кодексу України один рік з дня порушення; по не прийнятій до заліку сумі 364 грн. 50 коп. по путівки № 001251, виданій Сахно А.Г., та штрафу з цього приводу 182 грн. 25 коп. відсутній спір, оскільки рішенням про результат розгляду скарги від 05.09.05 скасовано рішення відповідача від 16.06.05 №  890 саме по цим сумам.

Відповідно до п. 4 вказаного рішення воно набирає законної сили через 10 днів з дня його отримання і може бути оскаржено позивачем у судовому порядку.

Таким чином, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до п. п. 3 п. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України постанову від 17.04.06 у справі № 6/49ад слід скасувати частково та задовольнити позовні вимоги у зазначеній вище частині.

Згідно зі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено сторін про те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції буде виготовлено протягом п’ятиденного строку з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір за позовом у розмірі 0, 69 коп. слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, п. п. 3 п. 1 ст. 202, п. 2 ст. 205, ст. 207,                              ст. 254, п. 21, п. 6 Розділу VІІ „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В  :

1.          Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Луганськ від 24.05.06            № 07-11-1507 на постанову господарського суду Луганської області від 17.04.06 у справі             №  6/49ад задовольнити частково.

2.          Постанову господарського суду Луганської області від 17.04.06 у справі                        № 6/49ад скасувати частково.

3.          Позов задовольнити частково.

4.          Визнати частково недійсним рішення Виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності  від 16 червня  2005 року № 890 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф.4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині застосування штрафних санкцій в сумі 967 грн.

5.           У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6.          Стягнути з Державного бюджету України, банк - УДК у Луганській області, отримувач –ВДК у Ленінському районі м. Луганська, ,                р/р № 0006, МФО 804013, код бюджетної класифікації 22090200,  на користь Відкритого акціонерного товариства „Об’єднання „Склопластик”,                                            вул. Промислова, 2, м. Сєвєродонецьк Луганської області, судовий збір за подання позову у розмірі 0, 69 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України видати відповідний виконавчий лист та згідно з п. 2 ст. 258 вказаного Кодексу надіслати до місцевого органу державної податкової служби.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                             І.В.  Семендяєва

Суддя                                                                                Т.М. Баннова

Суддя                                                                                О.Є. Медуниця