ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27.11.07р.

Справа № А33/412-07

За позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський вуглекислотний завод", м. Дніпропетровськ

про стягнення 28 517 грн. 89 коп.

Суддя  Рудовська І.А.

Секретар с/з Короленко Л.О.

Представники сторін:

Від позивача: Григорук О.О. (провідний спеціаліст), довіреність № 03-06/0994  від 08.08.07 року

Від відповідача: Горячева О.В., довіреність № Д00158 від  21.11.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ    звернулось з позовом  до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення  з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський вуглекислотний завод" адміністративно-господарських  санкцій  та пені у розмірі 28 517 грн. 89 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог , просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно  до ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно звіту відповідача „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006рік” середньооблікова чисельність працюючих чоловік на підприємстві склала 69 осіб; фонд оплати праці –930 000  грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника –13478,26 грн. , кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу 3 осіб, кількість працевлаштованих інвалідів -1.

Відповідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2006р. (далі - Закон), для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для

працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону  за  рахунок  прибутку, який  залишається  в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Також відповідно до п.10 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів,  які  бажають  працювати   і   спроможні реалізувати    свої    здібності   та   можливості   на   підставі індивідуальних програм реабілітації.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обов'язок працевлаштування інвалідів покладений на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Також, п. 11 Положення встановлено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації і щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей. Отже, державна служба зайнятості повинна мати відомості щодо інвалідів, які потребують працевлаштування, і безпосередньо сприяти їх працевлаштуванню.

Відповідно довідки  Ленінського  районного центру зайнятості  № 369 від 10.05.2007р. підприємство відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський вуглекислотний завод",   звіти про наявність вільних місць на яких може використовуватися праця інвалідів надавалися щомісяця, на підприємство направлялися особи  , але інваліди від працевлаштування відмовилися.

Згідно з ст.ст. 216, 217, 218, 238 ГК України, підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій, тобто для застосування певного виду відповідальності має бути конкретне правопорушення з певним його складом, визначеним чинним законодавством, якого суд не вбачає у діях відповідача.

Посилання позивача   на невиконання відповідачем   Порядку  надання підприємствами , установами , організаціями, фізичними особами, що використовують найману правцю, звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації , необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007року № 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  суд не приймає оскільки позов пред’явлено за не створення робочих місць у 2006 році, а  постанова № 70 була прийнята 31.01.2007р.. тому її дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

За таких підстав суд вважає, що  відповідач, належним чином повідомив органи працевлаштування про потребу в працівниках інвалідах, доказів   що відповідач відмовив інвалідам у працевлаштуванні позивач не надав  , отже відсутня вина відповідача у невиконанні вимог статей 19, 20  Закону України " Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів”, ст.ст. 69-71, 158-163, 167  186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовної заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.А. Рудовська

Постанова виготовлена

у повному обсязі  28.11.2007 р.