ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" грудня 2007 р.                                                             Справа  № 12/275

за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Експертцентр Україна”, м. Київ

до відповідача Закарпатського обласного центру з гідрометеорології,                      м. Ужгород

про стягнення заборгованості в сумі 118 649,90 грн.

за зустрічним позовом Закарпатського обласного центру з гідрометеорології,                  м. Ужгород

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Експертцентр Україна”, м. Київ

до третьої особи товарної біржі „Атланта”  м. Київ

про визнання угоди недійсною.

Суддя  Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –  Качайло А. І., (представник за довіреністю від 08.11.2007 року)

Від відповідача – Биков А.І., (представник за довіреністю № 1780  від 04.12.2007 року)

Від третьої особи –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариством з обмеженою відповідальністю „Експертцентр Україна”, м. Київ до Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, м. Ужгород про стягнення заборгованості в сумі 118 649,90 грн. та зустрічним позовом Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, м. Ужгород  до товариства з обмеженою відповідальністю „Експертцентр Україна”, м. Київ та третьої особи товарної біржі „Атланта”               м. Київ про визнання угоди недійсною.

Вказані суми позову ґрунтуються на тому, що позивачем –ТзОВ „Експертцентр Україна” (м. Київ) відповідно Біржової угоди № 005131 від 14.02.2006 року продано відповідачу -  Закарпатському обласному центру з гідрометеорології (закарпатському ЦГМ), м. Ужгород через гр. Маківчук Василю Миколайовичу, що діяв по довіреності № 210 від 14.02.2006 року автомобіль марки „Форд - Транзит” 2005 року випуску, білого кольору,                    № кузова № FOVXTTFV5K 24561.

Наявний в матеріалах справи Акт прийому – передачі (а/с 15) щодо поставки комплектуючих до вказаного вище автомобіля, підписаний уповноваженими особами і скріплений круглими печатками засвідчує волевиявлення сторін по зобов’язаннях, що є наслідком укладеної Біржової угоди № 005131 від 14.02.2006 року.

Визнавши факт наявності автомобіля у користуванні (ухвала суду від 14.12.2007 року) відповідач за первісним позовом заперечив позов щодо сплати 118 649,90 грн. за куплений ним автомобіль з мотивів порушення процедури тендерного законодавства, через що просить визнати Біржову угоду недійсною, а його представник у судовому засіданні висловився за правомірне повернення автомобіля „Форд - Транзит” (2005 року випуску) позивачу.

З огляду на викладене, реальних обставин справи встановлених під час судових досліджень матеріалів та обставин справи, правовий аналіз наявної ситуації сторін у спорі –суд зважує на позицію представника відповідача за первісним позовом щодо повернення автомобіля позивачу та переконливі позиції представників сторін у судовому засіданні про необхідність добровільного врегулювання спору через повернення автомобіля позивачу, оскільки протилежне, на думку суду, містить ознаки, що підлягають переслідуванню в кримінальному порядку та зобов’язують суд в подальшому здійснити заходи відповідно до п. 2 ст. 79 ГПК України (надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів), ст. 97 КПК України.

До того ж, заявою (вх. № 12727 від 25.12.2007 року) про вжиття заходів для забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові суми в сукупності 12 453,50 грн. (ціни позову і судових витрат) в тому числі комплектуючого обладнання та арешт на автомобіль, як об’єкт продажу.

В обґрунтування наведеної заяви позивач посилається на ухилення відповідача розрахуватись за куплений автомобіль, або повернути його –всупереч багаторазових усних та письмових звернень до керівництва установи відповідача, чим порушується право позивача на об’єкт власності.

Правомірність вжиття заходів для забезпечення позову підсилюють ст. ст. 66, 67 ГПК України; п. 3 Роз’яснення ВГСУ від 23.08.1994 року № 02-3/611 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову”.

Беручи до уваги вищенаведене (у сукупності), наявні обставини, що склалися в результаті слухання справи і дослідження матеріалів справи у судових засіданнях, суд вважає правомірним та доцільним частково задоволити заяву про вжиття запобіжних заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, де б він не знаходився, а в накладені арешту на грошові кошти відповідача відмовити з підстав врахування господарського статусу відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 23 Закону України „Про судоустрій України”; ст. 4, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.           Заяву позивача (за первісним позовом) від 25.12.2007 року вх. № 12727 про вжиття запобіжних заходів до забезпечення позову задоволити частково.

2.          Накласти арешт на автомобіль марки „Форд - Транзит” 2005 року випуску, білого кольору, № кузова № FOVXTTFV5K 24561, що є у користуванні Закарпатського обласного центру з гідрометеорології             (м. Ужгород, Слов’янська набережна –5), де б він не знаходився, в тому числі комплектуючі згідно акту прийому –передачі укладеного між сторонами, а  саме:

-          Авто холодильник Cool Matic RPD 0065 E, серійний номер 060326297, 65 L (12 V), за ціною 11 970 грн. за штуку –1 шт.;

-           Бензогенератор ENDRESS ESE 900 super silent, серійний номер 27039 (220/12 V), за ціною 1 250 грн. за штуку –1 шт.;

-          Бак для води, пластиковий ТУУ 25.2-1-2002, за ціною 50 грн. за штуку –1 шт.;

-          Акумулятор «Виват»6ст-60А 12V, за ціною 120 грн. за штуку –2 шт.

3.  В накладені арешту на грошові кошти відповідача –відмовити.

4. Попередити відповідача та інших причетних осіб про юридичну відповідальність за дії направлені на порушення приписів цієї ухвали, а також у разі погіршення якісного стану чи комплектації об’єкта арешту.

5.  Ухвала надсилається сторонам, а  ДВС разом з копією Акту прийому -  передачі (як невід’ємне) - для виконання.

Ухвала підлягає обов’язковому виконанню згідно ст. ст. 2, 3, 6, 9 Закону України „Про виконавче провадження”.

Суддя                                                                            Тисянчин В. М.