ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"14" лютого 2007 р.                                                                Справа №  02/78

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д.,

із секретарем судового засідання Олененко С.П., за участю представників:

позивача: Клиновий О.М.–за довіреністю, відповідач: Червоненко І.К. –голова правління, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом приватного підприємства "Житлово-експлуатаційне об’єднання співвласників"

до житлово-будівельного кооперативу № 62

про стягнення 27 520 грн. 52 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення  з відповідача 27 520 грн. 52 коп. заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем договору від 01 липня 2006 року, в тому числі  заборгованість за договором, пеню та три проценти річних  за прострочення сплати боргу.

У судовому засіданні 16.01.2007 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути із відповідача 9 708,80 грн., в тому числі  9 393 грн. 89 коп. боргу за період з 01.07.2006 року по 31.08.2006 року, 267 грн. 67 коп. пені за період з 01.08.2006 року по 01.10.2006 року за прострочення проведення розрахунку та три проценти річних  в сумі 47 грн. 24 коп. за цей же період.

Заявою від 25.01.2007 року позивач змінив позовні вимоги,  зменшивши вимоги щодо стягнення боргу, трьох процентів річних та пені до 7030 грн. 26 коп. та збільшивши позовні вимоги щодо стягнення із відповідача 5 949 грн. 30 коп. витрат, пов’язаних із виконанням вимог ст. 32 КЗпП України в зв’язку із достроковим розірванням договору з ініціативи відповідача. Також позивач просить повернути йому надлишково сплачене державне мито в сумі  145 грн. 40 коп.

Представник позивача у судовому засіданні погодився із тим, що у розрахунках позивача допущено помилки, позов підтримав у сумі 11153,05 грн., в тому числі 5203,75 грн. боргу та 5949,30 грн. понесених витрат,  заперечив проти доводів відповідача щодо недійсності договору від 01.07.2006 року, оскільки цей договір виконувався кооперативом, тобто був схвалений, в зв’язку з чим він не може визнаватися недійсним;  кошти повинні сплачуватися відповідачем відповідно до тарифу, встановленого рішенням Черкаського міськвиконкому; пояснив, що складання актів чи довідок про надання послуг договором не передбачено; представник також вважає безпідставною вимогу відповідача про зарахування понесених ним витрат на ремонт електролічильника, покрівлі та інше,  так як позивачу такі заявки не направлялися, представники позивача не викликалися, позивач працював по договору із відповідачем лише два місяці.

Відповідач у відзивах на позов повністю заперечив проти вимог позивача, стверджуючи, що відсутні підстави для відшкодування мешканцями будинку  вказаних у позовній заяві коштів, оскільки вказані позивачем послуги фактично не надавалися,  позивачу перераховувалися кошти самим кооперативом та членами ЖБК; заявою від 10.08.2006 року відповідач направив позивачу пропозицію про розірвання договору від 01.07.2006 року, на що позивач своїми діями висловив згоду, передав всі документи, підписав акти, і з 01.09.2006 року договір від 01.07.2006 року розірваний за згодою сторін, тому посилання позивача на  п. 7.5. договору відповідач вважає безпідставним;  відповідач повністю заперечує проти розрахунків позивача,  вважаючи їх  такими,  що не відповідають ні  вимогам закону, ні встановленим нормативам, ні дійсним обставинам справи, оскільки жодна із цифр позивача не підтверджена документально, не обґрунтована.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалася на доводи і міркування, викладені у відзивах на позов, просила відмовити позивачу в позові, вважаючи договір недійсним, так як не було згоди мешканців на його підписання, у договорі не вказана вартість послуг,  що дало право позивачу вказувати у кожне судове засідання різні цифри, при цьому не обґрунтовуючи їх; незрозуміло на чому основані розрахунки позивача; представник просила врахувати понесені відповідачем витрати на ремонт електролічильника, покрівлі та інше,  та пояснила, що всі заявки мешканці надавали колишньому голові правління кооперативу, але подальша їх доля невідома.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши  пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Приватне підприємство "Житлово-експлуатаційне об’єднання співвласників" (позивач) та житлово-будівельний кооператив № 62  (відповідач) підписали  та скріпили печатками договір від 01 липня 2006 року на управління та обслуговування будинків та прибудинкових територій по будинку ЖБК № 62 за адресою: м. Черкаси,  вул. 30 років Перемоги, 12.

ЖБК № 62 звернувся до начальника ПП “ЖЕОС” із заявою від 10.08.2006 року, в якій  просив розглянути питання про вихід  кооперативу із ПП “ЖЕОС” із 01.09.2006 року  в зв’язку з прийняттям такого рішення  на загальних зборах членів кооперативу 18.07.2006 року, через те,  що договір із ПП “ЖЕОС” був укладений головою кооперативу без відому мешканців. В подальшому сторони підписали Акт прийома-передачі документації паспортного столу від 08.09.2006 року,  Акт від 08.09.2006 року прийома-передачі заборгованості по експлуатаційних послугах станом на 01.09.2006 року,  Акт прийомки-передачі документації по ЖБК-62  від 02.10.2006 року.

Таким чином,  фактично відповідач запропонував позивачу розірвати із 01.09.2006 року договір від 01.07.2006 року,  а позивач погодився на цю пропозицію, про що сторони склали і підписали відповідні документи.

Однак, вказані вище дії сторін не можуть виправити недоліки договору від 01 липня 2006 року, встановлені судом.

В процесі розгляду спору суд прийшов до висновку,  що основною причиною виникнення спору між сторонами стало  невизначення у договорі від 01.07.2006 року такої істотної умови, як вартість послуг, які позивач взяв на себе обов’язок надавати відповідачу, тобто ціни договору.

Так, у пункті 2.1. договору  вказано, що “щомісячна вартість послуг, наданих Управителем Замовнику по договору, визначається шляхом множення щомісячної вартості послуг по кожній квартирі (гранична ціна затверджена виконкомом міста Черкаси 14 березня 2005 р.), на кількість квадратних метрів загальної площі житла”.  Тобто, суд вважає, що у даному пункті договору міститься загальна фраза щодо обрахунку щомісячної вартості послуг,  наданих позивачем,  однак,  тут відсутні вихідні дані,  відсутня  ціна договору,  взагалі відсутнє рішення, яке вказане в пункті 2.1.

У пункті 2.3. вказано,  що квартирна плата визначається окремо  по кожній квартирі члена ЖБК Замовника шляхом множення розрахункової ставки обслуговування 1 кв. метра загальної площі за нормами  і цінами, встановленими законодавством, на загальну площу квартири.  Однак, у договорі не вказано, яким саме законодавством встановлено норми і ціни.

Тобто, суд вважає, що ціна у договорі відсутня і  сторонами не визначено порядок її встановлення.

Позивач та відповідач є суб’єктами господарювання за законодавством України,  а договір від 01 липня 2006 року відноситься до господарських договорів.

Згідно  частини 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до частини 8 статті 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

З огляду на викладене,  суд вважає,  що договір від 01 липня 2006 року є неукладеним.

Як вбачається із матеріалів справи,  ЖБК № 62 перерахував із свого рахунку на рахунок  позивача  7000 грн.  платіжними дорученнями № 3 від 05.10.2006 року та  № 24 від 01.12.2006 року із призначенням платежу “погашення боргу по комунальних послугах за липень 2006 року згідно акту звірки від 1.09.2006р. без ПДВ.”  Цей факт не може підтверджувати укладення договору від 01.07.2006 року, оскільки у  платіжних дорученнях відсутнє посилання на договір. Акт звірки від 01.09.2006 року також не може бути  основою для  проведення подальших обрахунків.

В частині 8 статті 181 ГК України вказано,  що у разі якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки  таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки у даному спорі встановлено певне виконання договору від 01.07.2006 року обома сторонами,  а надані послуги повернути неможливо,  тому суд  приходить до висновку про те,  що правові наслідки у даній ситуації застосовуватися не повинні.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити,  що  правильність висновку суду про неукладеність договору від 01.07.2006 року підтверджується матеріалами справи, поданими суду доказами, розрахунками, діями сторін у процесі розгляду даної справи.

Саме відсутністю в договорі істотної умови –ціни - пояснюється виникнення даного спору між сторонами,  постійна зміна позивачем розрахунків і позовних вимог, спори сторін щодо вихідних даних для проведення обрахунків  та досить тривалий розгляд спору в зв’язку з цим.

Позивачем у судове засідання 16.01.2007 року було надано Відомості затрат по ЖБК за липень та серпень 2006 року (а.с. 75 - 76),  у яких  позивач вказав перелік наданих ним послуг, їх вартість, часткову оплату відповідачем та його фактичну заборгованість.  Пізніше, у судове засідання 25.01.2007 року позивач надав Розрахунки витрат по обслуговуванню ЖБК-62 (а. с. 92-94).  В результаті детального аналізу даних по вказаних Відомостях та по  Розрахунках судом встановлено невідповідність деяких даних у відомостях додатково поданим розрахункам витрат, фактичним обставинам та наданим суду доказам. Зокрема, судом встановлено безпідставність пред’явлення вимоги позивачем щодо  відшкодування за рахунок кооперативу вартості послуг по електроенергії для ліфтів та  по освітленню сходових кліток, підвалів,  оскільки  суду не було подано доказів понесення цих  витрат позивачем, а крім цього, відповідачем подано лист Черкаського РЕМ від 05.12.2006 року, із якого вбачається,  що ПП “ЖЕОС” не укладало договір  на постачання електроенергії і фінансові відносини  відсутні. Тому позивач у судовому засіданні фактично відмовився  від вимоги стягувати із кооперативу вартість   електроенергії для ліфтів та освітлення  сходових кліток і підвалів. Крім цього, в зв’язку з відсутністю у договорі ціни та невизначенням вихідних даних для обрахунку вартості  наданих позивачем послуг не можуть бути прийняті беззаперечно розрахунки позивача, подані 25.01.2007 року, в частині вартості внутрішньобудинкових витрат, витрат на прибирання прибудинкової території, обслуговування димовентиляційних  каналів та інших витрат,  витрат на вивезення сміття  та обслуговування ліфтів.  За таких обставин призначення судової експертизи було б неможливе, оскільки сторонами не погоджені вихідні дані для проведення розрахунків, і кожна цифра оспорюється відповідачем та не доведена позивачем, вона не зрозуміло на чому грунтується.

Таким чином,  оскільки  позивач обґрунтовує свої вимоги договором від 01 липня 2006 року,  а суму фактичних витрат (як збитків) позивач не довів і належними доказами не підтвердив,  не довів також перевищення вартості наданих послуг над фактично перерахованими йому коштами,  тому  суд приходить до висновку, що у позові позивачу необхідно відмовити.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відшкодування із позивача понесених відповідачем витрат на ремонт покрівлі, ремонт та заміну пошкоджених ділянок трубопроводів,  сталевих радіаторів, електричних лічильників,  оскільки  відповідачем не заявлявся окремий позов про це, ним не подано доказів того,  що позивач повинен був виконувати ці роботи та що він відмовився від їх виконання, і що він взагалі знав про проведення вказаних робіт, що вказані суми витрат  не є завищеними і єдино правильними.

На підставі ст. 49 ГПК України  понесені  судові витрати повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Виходячи із викладеного,  керуючись  статтями 49, 83 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення  може бути  оскаржене  до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                                                А.Д. Пащенко

Рішення підписане суддею  19.02.2007р.