ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2007
Справа №2-11/2622-2006

За позовом – Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, (98404, м.Бахчисарай, вул..Гагаріна, 6)

До відповідача – Відкритого акціонерного товариства Бахчисарайський консервний завод, (98403, м.Бахчисарай, вул..Македонського, 11)

Про стягнення.

Суддя А.С. Цикуренко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача  – Войцеховська О.П., дов. у справі

Від відповідача – Ровенський П.Д., дов. у справі

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення 79 593,69 грн. боргу, 7268,1 грн. пені, 7182,9 грн. 3% річних, 26106,75 грн. індекса інфляції, а також стягнути судови витрати.

Ухвалою ГС АРК від 20.12.2005 р. провадження по справі зупинено. Призначено по справі судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено ТОВ „Кримське експертне бюро”, (м.Сімферополь, вул..Київська, 81, офіс 204).

Ухвалою ГС АРК від 02.02.2007 р. провадження по справі поновлено.

Відповідач не згоден з позовними вимогами, до суду надійшла заява від відповідача про застосування терміну позовної давності 3 року за позовом ВПВКГ м. Бахчисарай про стягнення суми 120151,44 грн.

Справа слуханням відкладалася в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

По клопотанню  представників  сторін провадження по справі здійснювалося   російською мовою у відповідності зі ст. 10 Закону України «Про судоустрій».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вислухавши представників  сторін, суд

встановив:

Між позивачем та відповідачем 03.01.2002 р. укладений договір №35 на відпуск води із комунального водопровода та прийом стоків в комунальну каналізацію, згідно якого Бахчисарайське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства приймає на себе зобов’язання по водопостачанню Відкритого акціонерного товариства Бахчисарайський консервний завод питною водою, а також по прийому та очистки стоків. Згідно умовам договору, цей договір укладений строком до 03.01.2003 р. і вступає в силу з дня його підписання і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не послідує заяви однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Таким чином термін дії договору вважається продовженим.

Умовами договора (п.п.1. 2 договора) встановлено, що Водоканал бере на себе зобов’язання забезпечивати Абонента питною водою у обсягу 5000 куб.м. на рік, а також приймати від нього стічни води. Абонент бере на себе зобов’язання своєчасно сплачувати (шляхом перерахування на розрахунковий рахунок або взаіморозрахунком власної продукції) надани йому послуги по водопостачанню та водовідведенню відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 р. №65, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 р. за №165/374 (далі – Правила).

Відповідно до п.12.3 та 12.9 Правил розрахунки за надани послуги провадяться щомісячно через банківські заклади не пізніше, чім в трьохрічний термін со дня виписки рахунку або іншого розрахункового документа по затвердженим нормам водопостачання або по показникам приборів обліку.

Згідно п.3 договора у випадку несвоєчасної сплати платежів Абонент сплачує Водоканалу пеню у розмірі подвійной обліковой ставки НБУ, що діє на момент прострочки.

Позивач звернувся з позовними вимогами до ВАТ Бахчисарайський консервний завод про стягнення 79 593,69 грн. боргу, 7268,1 грн. пені, 7182,9 грн. 3% річних, 26106,75 грн. індекса інфляції у зв’язку з невиконанням умов договору №35 на відпуск води з комунального водопровода та прийому стоків в комунальну каналізацію від 03.01.2002 р., укладеному між позивачем та відповідачем.

Суд, Ухвалою ГС АРК від 20.12.2005 р., зупинив провадження по справі та призначив судово-бухгалтерську експертизу з метою визначення розміру боргу Відкритого акціонерного товариства Бахчисарайський консервний завод, (98403, м.Бахчисарай, вул..Македонського, 11) перед Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства, (98404, м.Бахчисарай, вул..Гагаріна, 6) по договору від 03.01.2002 р. №35 на відпуск води з комунального водопровода та прийому стоків в комунальну каналізацію.

У висновку судово-економічної експертизи №86/05 від 18.01.2007 р. вказано наступне : за період з 01.09.2002 р. по 31.08.2005 р. заборгованість ВАТ „Бахчисарайський консервний завод” перед Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства по договору від 03.01.2002 р. №35 на відпуск води з комунального водопровода та прийома стоків в комунальну каналізацію, що укладений між ВАТ „Бахчисарайський консервний завод” та Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства склала 79 593,69 грн., а за обліком виконання договорів №37 від 02.01.2004 р. та №40 від 01.01.2005 р. заборгованість склала 79 895,11 грн.

В дослідницької частини висновку судово-економічної експертизи №86/05 від 18.01.2007 р. зазначено, що борг в розмірі 79 593,69 грн. виник до 01.09.2002 р. (а.с.82).

Згідно пояснень експерта, наданих у судовому засіданні 05.03.2007 р., вказано, що заборгованість ВАТ „Бахчисарайський консервний завод” перед Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства по договору від 03.01.2002 р. №35 визначити не представляється можливим, так як документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих господарські операції по виконанню договора №35 в матеріалах справи відсутні. Заборгованість в сумі 79593,69 грн. зі станом 01.09.2002 р. підтверджується актом звірки сторін (а.с.97).

Однак посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків, підписаний між обома сторонами, на суму заборгованості ВАТ „Бахчисарайський консервний завод” у розмірі 79 593,69 грн., судом до уваги не приймаються, тому що акт звірки взаєморозрахунків є лише документом бухгалтерського обліку, і не є належним доказом визнання відповідачем суми заборгованості.

В поясненнях експерта також вказано, що сума заборгованості в розмірі 301,42 грн. зі станом на 01.09.2005 р. виникла на підставі споживання води по рахункам за 2003 р., у відсутність укладання відповідного договора, та за 2004 р. – січень-серпень 2005 р. по договорам №37 та №40 від 02.01.2004 р. та від 01.01.2005 р. відповідно.

У даній справі суд розглядає питання наявності суми заборгованості у зв’язку з невиконанням умов договору №35 від 03.01.2002 р., укладеному між позивачем та відповідачем.

Сума заборгованості в розмірі 301,42 грн. стягненню не підлягає, тому що вона виникла у наслідок порушення умов договорів та господарських правовідносин, які не є предметом спору по даній справі.

Згідно ст..257 Цивільного кодекса України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.3 ст.267 Цивільного кодекса України, відповідач звернувся з заявою про застосування строків позовної давності за позовом ВПВКГ м. Бахчисарай про стягнення суми 120151,44 грн. (а.с. 92). Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення відповідной суми 24.11.2005 р.

Таким чином позивачем пропущений термін позовної давності для звернення до суду  з вимогами про стягнення заборгованості у зв’язку з порушенням умов договору №35 від 03.01.2002 р. на водопостачання та водовідведення щодо стягнення суми 79593,69 грн., право на стягнення якої існувало до 01.09.2005 р..

Відповідно до п.4 ст.267 Цивільного кодекса України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 7268,1  грн., 3% річних за період з 01.09.2002 р. по 01.09.2005 р. – 7182,9 грн., а також суму індексації за вказаний період складає 26 106,75 грн.

Згідно п.1 ст.624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов’язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 1 ст.230 Господарського кодекса України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Пунктом 2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п.1 ст.261 Цивільного кодекса України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач звернувся до Господарського суду АРК з позовом 24.11.2005 р.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодекса України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідач заявив про застосування строків позовної давності (а.с.92)

Вивчив представлени матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до господарського суду з вимогами щодо стягнення пені по договору №35 від 03.01.2002 р.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в розмірі 7182,9 грн. та індекса інфляції в розмірі 26106,75 грн., вони також не підлягають задоволенню, тому що у даному випадку позивач не має достатніх підстав для стягнення суми основного боргу.

Згідно  п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового забов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошена в судовому засіданні 05.03.2007 р.

На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 77, ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

В задоволенні позова відмовити.

Рішення підписано та оформлено в порядку ст..85 Господарського процесуального кодексу   України 20.03.2007 р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Цикуренко А.С.