ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65  тел.(8-0412)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2007 р.
Справа №  11/1000

Житомирський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Черпака Ю.К.

суддів:
Веденяпіна О.А.

Іоннікової І.А.

при секретарі                                                            Гаврилюк
Т.В. ,                Швидченко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Боровська Р.С.
(довіреність №5540/9/10-10 від 13.12.2006р.),

Красуцька Т.Г.
(довіреність №5538/9/10-10  від
13.12.2006р.),

від відповідача: ОСОБА_1 -
підприємець,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1

(смт.Володарськ-Волинський
Житомирської області)

на постанову господарського суду
Житомирської області

від "03" серпня 2006 р. у
справі

за
позовом Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової
інспекції

(смт.Володарськ-Волинський
Житомирської області)

до Приватного підприємця ОСОБА_1
(смт.Володарськ-Волинський Житомирської області)

про стягнення 1000,17грн.
податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006
року Володарсько-Волинська міжрайонна державна податкова  інспекція пред'явила позов до підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 1000,17грн. податкового боргу по податку з доходів
фізичних осіб.

Постановою
господарського суду Житомирської області від 03.08.2006р. позов задоволено.

В апеляційній
скарзі підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення господарського суду від
03.08.2006р.

Посилається на
те, що не була повідомлена про судове засідання, яке відбулося 03.08.2006р.,
тому не змогла  заперечити проти позову.

Підприємець
ОСОБА_1 як платник єдиного податку на спрощеній системі оподаткування є
платником податку з доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам.
Грошові виплати і сплата податків з доходів відбувається після продажу товарів
і відпрацьованих годин, тому, на її думку, підпункт 17.1.9 ст.17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" у даному випадку не застосовується.

Працівник
ОСОБА_2 була переведена з 8-годинного робочого дня на 4-годинний з відміткою
про це в трудовому договорі і в комп'ютерних даних ДПІ.

За 2004 рік у
неї заборгованості не було, так як підписано обхідний лист і видано свідоцтво
на торгівлю на 2005 рік.

Про позачергову
перевірку її  попереджено не було. Про
проведення перевірки стало відомо після отримання повідомлення від ДПІ
15.02.2006р.

Наймані особі
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 працювали за сумісництвом і користувались соціальною
пільгою за основним місцем  роботи.

Нею подавалися
уточнені звіти до податкової звітності за формою 1ДФ.

Прибутковий
податок з доходів найманих працівників згідно з договорами за 2005 рік
сплачений в повному обсязі (а.с. 50 -54).

В письмових
поясненнях по обставинах справи податкова інспекція навела доводи на підтримку
обгрунтованості висновків акта перевірки і судового рішення          (а.с. 118 - 192, 215 - 222, 233
-238).

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський  суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як свідчать
матеріали справи, відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і
місце судових засідань 13 липня і 3 серпня 2006 року, оскільки судові повістки
йому не вручалися в розумінні ст.35 КАС України (а.с. 23 ,29).

За цих обставин
розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 є порушенням вимог ст.128 КАС
України. Таке є підставою для скасування судового рішення за умови, що
порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи
(ст. 202 КАС України).

Розглянувши
справу без відповідача, суд позбавив його можливості надати певні докази, у
зв'язку з чим неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи,
зокрема, в частині підстав і порядку проведення перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності.

Наявність
податкового повідомлення-рішення від 28.11.2005р. про визначення податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1255,17грн., яке
підприємцю ОСОБА_1 не вручалося, першої податкової вимоги НОМЕР_1 і
другої податкової вимоги НОМЕР_2 на суму податкового боргу із зазначеного
податку в розмірі 1000,17грн. не є безумовною підставою для задоволення позову
(а.с. 12 - 14, 15 ,16).

Неоскарження до
суду цих актів індивідуальної дії не означає їх правомірності і не звільняє суд
від обов'язку встановлення того, чи доведений факт порушення.

Згадані
податкове повідомлення-рішення і податкові вимоги грунтуються на акті перевірки
НОМЕР_3, в якому йдеться про порушення підприємцем вимог статей 1.15, 1.17, 7,
8, 9, 16, 17 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" в
частині неутримання з доходів найманих працівників і неперерахування в бюджет
цього податку за січень-квітень 2004 року
( із заробітної плати ОСОБА_6), за квітень - травень 2005 року (із
заробітної плати ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5), за травень - жовтень 2005 року (із
заробітної плати ОСОБА_6), за серпень - жовтень 2005 року (із заробітної плати
ОСОБА_7) (а.с.  9 -11).

Державна
податкова інспекція є органом державної влади, тому її діяльність має
підпорядковуватись вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України та аналогічним
вимогам Закону України "Про державну податкову службу в Україні".
Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим
обмеженням та реалізується з дотримання порядку, встановленого законом.

Юридичні
підстави і процедура проведення перевірок визначені статтями                11 - 11-2 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні".

Згідно з п.1
ст.11 цього Закону органи державної податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених Законами України, мають право
здійснювати документальні невиїзні перевірки, а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати
податків та зборів (обов'язкових платежів).

Як видно із
змісту акта НОМЕР_3, Володарсько-Волинською МДПІ проведена  тематична перевірка підприємця ОСОБА_1, тобто
не встановлений законом вид перевірки.

В поясненні від
01.02.2007р. позивач вказав про проведення планової перевірки (а.с. 215).

Частиною 4
статті  11-2 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні" передбачено, що право на проведення
планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку,
коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення такої перевірки
надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її
проведення.

Суду не надані
докази про надсилання і вручення підприємцю ОСОБА_1 повідомлення про проведення
планової перевірки.

Згідно з ч.1
ст.11-2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"
умовами допуску посадових осіб органів державної податкової служби до
проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для
їх проведення є такі документи : направлення на перевірку та копія наказу
керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, які
надаються платнику податків під розписку.

Відповідно до
ч.2 ст.11-2 цього Закону ненадання під розписку платнику податків направлення
на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення
позапланової виїзної перевірки або їх надання з порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу
державної податкової служби до проведення
планової або позапланової виїзної перевірки.

Про направлення
на перевірку чи наказ керівника Володарсько-Волинської МДПІ на проведення
позапланової виїзної  перевірки в
акті  від 25.11.2005р. не згадується.        В матеріалах справи ці документи відсутні
і підприємцю під розписку вони не вручалися.

Отже, в
податкової інспекції були відсутні підстави для проведення планової чи
позапланової перевірки.

За наведених
обставин перевірку підприємця ОСОБА_1 не можна визнати такою, що проведена з
дотриманням вимог чинного законодавства.

Частиною 3
статті 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Таким чином,
акт від 25.11.2005р., складений за результатами неправомірної перевірки, суд не
вважає доказом  недотримання підприємцем
вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Не можна
погодитися також із розміром донарахованого підприємцю податку, наведеного в
акті перевірки.

В акті не
зазначено, чи мала ОСОБА_1 недоплату або переплату по податку з доходу фізичних
осіб - найманих працівників на початок перевірки, тобто на 01.01.2004р.

В письмовому
поясненні від 01.02.2007р. податкова інспекція стверджувала, що по податку з
доходів фізичних осіб рахувалася переплата: станом на 01.04.2004р. в сумі
4,15грн., за період 2004 року - 42,81грн. (а.с. 222).

Нові розрахунки
правильності перерахування сум податку з доходів фізичних осіб від
13.03.2007р., в яких показана заборгованість підприємця ОСОБА_1 з цього податку
станом на 01.01.2004р. в сумі 190,70 грн. не базується на документах первинного
бухгалтерського та податкового обліку (а.с. 233-238).

Згідно з даними
трудових договорів, укладених між підприємцем ОСОБА_1 і сімома працівниками в
2004 році та вісьмома працівниками в 2005 році, табелів виходу на роботу, заяв
про застосування податкової соціальної пільги, книги по оплаті праці, платіжних
відомостей на видачу заробітної плати, податкових розрахунків сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них
податку (форма 1ДФ), карток особового рахунку платника та платіжних доручень
про сплату податку,  ОСОБА_1 необхідно
було сплатити податку за найманих працівників:

- в 2004 році:
за 1-й квартал - 108,51 грн., за 2-й квартал - 141,71 грн., за 3-й квартал -
106,61 грн., за 4-й квартал 184,93 грн., а всього 541,76 грн. При цьому за 1 і
2 квартали 2004 року необхідно сплатити 250,22 грн. (108,51 грн. + 141,71
грн.), фактично за цей період сплачено 320 грн. (280 грн. за 1-й квартал і 40
грн. за 2-й квартал), а за весь 2004 рік - 495 грн. (а.с. 64-103, 170-172,
175-187, 193, 208).

За такого
положення не могло виникнути недоплати податку за найманого працівника ОСОБА_6
за січень - квітень 2004 року в сумі 21,90грн.

-          в 2005 році: задекларовано по формі
1ДФ  за 1-й квартал - 0 грн.; за 2-й
квартал - 71,82 грн.; за 3-й квартал - 144,12 грн., а всього 215,94 грн. (а.с.
105-163, 179-187, 194-198).

Фактично
сплачено: в 1-у кварталі 2005 року - 184,93 грн., в 3-у кварталі 2005 року -
100 грн., а всього за цей період 284,93 грн. (а.с. 172-173, 209).

Всього за
період з 1 січня 2004 року по 31 жовтня 2005 року необхідно було сплатити 757,7
грн. (541,76 грн. + 215,94 грн.), фактично сплачено податку 779,93 грн. (495
грн. + 284,93 грн.).

Окрім того,
платіжним дорученням НОМЕР_4 ОСОБА_1 перерахувала ще 255 грн. податку за
найманих працівників (а.с. 173).

Тому наведене в
позовній заяві обґрунтування про податковий борг підприємця станом на
21.03.2006р. в сумі 1000,17 грн. є непереконливим і недоведеним.

У зв'язку з неправильним
вирішенням справи оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям
апеляційною інстанцією нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205,
207, 212, 254, п.п. 6 і 7 Кодексу адміністративного судочинства України,
Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
господарського суду Житомирської області від 03 серпня 2006 року скасувати і
прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий
суддя
Черпак Ю.К.

судді:

Веденяпін О.А.

Іоннікова
І. А.

віддрук. 4 прим.

1- до справи, 2- позивачу, 3-
відповідачу, 4- в наряд