КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28.03.07 р.          № 3/346а/44а

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:            Гольцової  Л.А.

Рябухи  В.І.

при секретарі:          Пінчук А.П.

За участю представників:

-позивача: Лещенко Я.О. (дов. від 28.03.07 № 76),

-відповідача: Грищенко І.В. (дов. від 03.01.07 № 04/01),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Центр інформаційних технологій" Чернігівської обласної спілки споживчих товариств

на постанову Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2007

у справі № 3/346а/44а  (Репех В.М.)

за позовом           Підприємства споживчої кооперації "Центр інформаційних технологій" Чернігівської обласної спілки споживчих товариств

до           Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова

про          визнання недійсною вимоги про сплату боргу,

28.03.07 у судовому засіданні відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство споживчої кооперації “Центр інформаційних технологій” Чернігівської обласної спілки споживчих товариств (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова (далі-відповідач) про визнання недійсною вимоги відповідача про сплату боргу від 01.07.06 № Ю-47.02/393-06 на суму 121 224,96 грн.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.07 в позові відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в зв’язку з неповним з’ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач стверджує, що доводи позивача, викладені у скарзі, є необґрунтованими, а постанову місцевого суду вважає законною, винесеною при повному з’ясуванні всіх обставин справи з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та просить залишити її без змін, а скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Позивач зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування. Підприємство є суб’єктом підприємницької діяльності – юридичною особою, платником єдиного податку в розмірі 10% від суми виручки від реалізації послуг, яке щомісяця за період 2004-2006 рік подавало відповідачеві розрахунки сум страхових внесків.

Так, позивачем було отримано вимогу відповідача про сплату боргу від 01.07.06 № Ю-47.02/393-06 на суму 121 224,96 грн. (сума недоїмки зі страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він на підставі ст. 6 Указу Президента України від 03.07.98 № 727 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” не зобов’язаний  сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплату цього збору було замінено сплатою єдиного податку.

01.01.04 набрав чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.03 (далі – Закон № 1058), яким передбачено перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, а також залежність розміру пенсій від страхового стажу та заробітку, з якого фактично були сплачені страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов’язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1058 визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цим Законом, зокрема, визначаються принципи та структура системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов’язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (ч.2 ст.5 Закону № 1058 ).

Згідно з п.1 ст. 11 Закону № 1058 загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об’єднаннях громадян, у фізичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, які відповідно до ч.1 ст. 15 Закону є платниками страхових внесків та зобов’язані на підставі п.6 ч.2 ст. 17 цього Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частинами 3, 4, 6 ст. 18 Закону № 1058 передбачено, що страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26.06.97 № 400/97-ВР “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, яким також як і Законом № 1058 не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування для суб’єктів підприємницької діяльності, що перейшли на спрощену систему оподаткування.

З урахуванням викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновком місцевого суду, вважає, що страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Таким чином, обов’язок по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Посилання позивача на обґрунтування доводів, викладених як у позовній заяві, так і у скарзі, на п.6 Указу Президента України від 03.07.98 № 727 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до п. 16 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки п. 6 Указу Президента України від 03.07.98 № 727, яким встановлено, що суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов’язкових платежів), зокрема, збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суперечить Закону № 1058, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 19 Закону № 1058 страхові внески до солідарної системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування нараховуються, в тому числі, роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати і інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що даний спір не підпадає під правовідносини, що регулюються Указом Президента України від 03.07.98 № 727 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, вимога пенсійного органу по сплаті внесків до Пенсійного фонду України з суми оплати праці (грошового забезпечення) працівників є обґрунтованою, та про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи позивача, викладені у скарзі, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони відтворюють обставини та доводи, викладені у позовній заяві. Все це було досліджено та оцінено судом 1-ої інстанції під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Чернігівської області від 18.01.07 у справі №3/346а/44а залишити без змін, а апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації “Центр інформаційних технологій” Чернігівської обласної спілки споживчих товариств – без  задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця з дня виготовлення ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвалу виготовлено та підписано 30.03.07

Головуючий суддя          Григорович О.М.

Судді

Гольцова  Л.А.

Рябуха  В.І.