ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
січня 2007 р.

№
8/93/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кравчука
Г.А.

суддів
:

Мачульського
Г.М., Шаргала В.І.

за
участю представників сторін:

позивача

не
з'явився

відповідача

не
з'явився

прокурора

не
з'явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Запорізького
апеляційного господарського суду від 08.11.2006 р.

у
справі

№8/93/06
господарського суду Запорізької області

за
позовом

Бердянського
міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі органу
уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах
-Бердянської міської ради

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

стягнення
заборгованості з орендної плати, звільнення земельної ділянки від самовільно
зведених споруд та повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Бердянський
міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду
Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого
здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах -Бердянської міської
ради до Приватного підприємця  (надалі
ПП) ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, звільнення земельної
ділянки від самовільно зведених споруд та повернення земельної ділянки.

Доповідач:
Шаргало В.І.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що в результаті проведеної прокуратурою перевірки ПП
ОСОБА_1 встановлено порушення вимог земельного законодавства,  оскільки відповідач продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення строку дії
укладеного  між сторонами договору
оренди, не сплачуючи при цьому орендну плату. Більш того, підприємцем  самовільно зведені на цій земельній ділянці
тимчасові  складські приміщення.

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 18.05.2006 року (суддя Попова
І.А.), залишеним без змін Запорізького апеляційного господарського суду від
08.11.2006 року (судді: Шевченко Т.М., Коробка Н.Д., Яценко О.М.), позов, з
огляду на сплату відповідачем частини боргу, задоволений частково, з ПП ОСОБА_1
на користь Бердянської міської ради до місцевого бюджету стягнуто 70 396,41
грн. основного боргу, а також  відповідно
стягнуті судові витрати; зобов'язано ПП ОСОБА_1 впродовж одного місяця з дня
набрання рішенням законної сили звільнити земельну ділянку площею 2,6431 га
АДРЕСА_1 від самовільно зведених споруд і повернути цю земельну ділянку
Бердянській міськраді.  Судове рішення
мотивоване тим, що відповідач не використовує вказану земельну ділянку за
цільовим призначенням, орендну плату не сплачує, термін дії договору оренди
земельної ділянки закінчився, про що відповідач був повідомлений.

Не
погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ПП ОСОБА_1
звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись  на порушення судами
попередніх інстанцій норм  матеріального
та процесуального права, зокрема, ст. 43 Господарського процесуального кодексу
України ст.ст. 1, 17,21,24 Закону України "Про оренду землі", просить
їх скасувати, а в позові відмовити. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції
на те, що орендодавець не передав вказану земельну ділянку орендареві  згідно з актом приймання -передачі,
відповідач фактично не користувався цією ділянкою, а відтак підстави для
стягнення заборгованості з орендної плати відсутні.

Заслухавши
суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого
господарського суду вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено, що за
укладеним між міськрадою та приватним ПП ОСОБА_1 договором оренди
земельної ділянки від 16.04.2002 року, останньому надано в користування строком
до 01.05.2005 року земельну ділянку площею 2,6431 га АДРЕСА_1   для будівництва першої черги
туристично-оздоровчого комплексу. Умовами договору передбачено, що Орендар щомісяця
до 30 числа вносить орендну плату, що становить 2% від грошової оцінки на рік.;
орендна плата справляється і в тому випадку, коли Орендар  з поважних причин не використовує земельну
ділянку (п.3 договору).  Проте, Орендар
вносив орендну плату лише періодично, в результаті чого, як встановлено судом,
виникла заборгованість у розмірі 70 396,41 грн., що відповідачем не
заперечується. Завчасно, до закінчення терміну дії договору,  повідомленням НОМЕР_1 відповідача сповіщено
про припинення  вказаного договору оренди
у зв'язку із закінченням терміну його дії та запропоновано у разі наміру
продовжити або поновити договір, повідомити про це Орендодавця не менш ніж за
місяць до закінчення строку дії договору. Доказів про те, що відповідачем
Орендодавцеві  подавалась відповідна
заява суду не надано. Однак, ПП ОСОБА_1 продовжувала користуватися названою
земельною ділянкою і після припинення дії договору, оскільки, як встановлено
судом, на цій земельній ділянці знаходились зведені нею тимчасові складські
споруди.

За
приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір
оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк,
а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору
та вимог земельного законодавства.

Статтею
31 цього Закону встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі
закінчення строку, на який його було укладено.

За
правилами статті 34 названого Закону у разі припинення або розірвання договору
оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку
для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Судами
встановлено, що пунктом 5 договору сторони,
в разі припинення або розірвання договору, обумовили порядок  та обов'язок повернення  Орендарем Орендодавцю земельної ділянки.

Як
вірно зазначили суди попередніх інстанцій, ні статтею 33 Закону України
"Про оренду землі" (з урахуванням положень ЦК України щодо волевиявлення
сторін при укладенні  цивільних угод
(договорів)), ні умовами  укладеного
сторонами договору  не передбачено
автоматичної пролонгації договору оренди земельної ділянки, оскільки судами не
встановлено обставин щодо намірів Орендаря і Орендодавця продовжити цей договір
оренди.

Разом
з тим, відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю"
використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

За
визначенням статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата
за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

З
урахуванням наведених приписів законодавства та встановлених  попередніми судовими інстанціями обставин
справи щодо припинення договору оренди внаслідок закінчення строку його дії,
неповернення відповідачем земельної ділянки відповідно до умов договору та
вимог закону, невнесення плати за користування землею, господарські  суди дійшли правомірного та обґрунтованого
висновку про задоволення позову у вказаній частині.

В
силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна
інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє
правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Тому
доводи касаційної скарги  щодо
заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи не входять
до кола повноважень суду касаційної інстанції.

З   огляду на викладене  колегія
суддів   вважає, що під   час розгляду справи  господарськими судами фактичні обставини
справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів
справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна
юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального
права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування
прийнятих у справі рішень.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 08.11.2006р. у справі
№8/93/06  залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук
Г.А.

Суддя

Мачульський
Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.