ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2007

Справа №2-13/13366-2007

за позовом Прокурора Ленінського району, смт. Леніне

в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідачів: 1. Ленінської районної Ради, смт. Леніне; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Пансіонат Азовський», Ленінський район с. Пісочне; 3. Керченського республіканського підприємства «Керченське міське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», м. Керч

про визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору і визнання недійсною реєстрацію права власності.

Суддя А.І. Жукова

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідачів: 1. Лагутін А.В. – представник, дов. від 02.10.2007 року; 2. Шапошніков Г.П. – представник, дов. від 10.10.2007 року 3. не з’явився.

З участю прокурора – Куінджи М.О., посв. 07181

Суть спору: прокурор Ленінського району звернувся до господарського суду АР Крим з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ до Ленінської районної Ради та просить визнати недійсним та скасувати рішення 5 сесії 24 скликання Ленінської районної ради від 23.12.2002 року «Про прийняття у загальну власність територіальних громад Ленінського району цілісного майнового комплексу ДОК «Азовський».

У провадженні ГС АР Крим знаходилася справа № 2-30/12539-2007 за позовом Прокурора Ленінського району, смт. Леніне в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ до ТОВ «Пансіонат Азовський» та Керченського республіканського підприємства «Керченське міське бюро реєстрації і технічної інвентаризації» про визнання недійсним договору купівлі-продажу об’єкта комунальної власності – цілісного майнового комплексу дитячого оздоровчого комплексу «Азовський» від 04.11.2003 року № 2298 та скасування державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Ухвалою ГС АР Крим були об’єднані вказані справи в одне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Ленінська районна рада не мала повноважень на прийняття у загальну власність територіальних громад Ленінського району цілісного майнового комплексу ДОК «Азовський» та про приватизацію вказаного майнового комплекс – об’єкту колишнього союзного підпорядкування.

Позивач у судове засідання не з’явився, проте надіслав пояснення у яких підтримає позовні вимоги прокурора та просить позов задовольнити.

Ленінська районна Рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Пансіонат Азовський» проти позовних вимог прокурора заперечують за мотивами, що власник, який розташований на території РФ надав керівнику ДОК «Азовський» право звернення через державну адміністрацію Ленінського району до Ленінської районної ради на вирішення питання про правову належність пансіонату.

На підставі вищевказаного листа у вересні 2002 року директор ДОК «Азовський» й звернувся з заявою до Ленінської РДА про прийняття вказаного комплексу у комунальну власність Ленінського району.

Також відповідачі заявили клопотання про застосування строків позовної даності.

Слухання по справі відкладалось у порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, думку прокурора, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Постанови КМУ № 3126 від 05.05.1995 року «Про управління майном, що знаходиться в загальнодержавній власності і перебуває на території Автономної Республіки Крим» до об'єктів, які відповідно до ст. 4 Угоди між Російською Федерацією і Україною про взаємне визнання прав регулювання відносин власності від 15.01.1993 року можуть бути віднесені до власності Російської Федерації, віднесений піонертабір «Азовський» Ленінського району.

З тексту позовної заяви до ООО «Пансіонат Азовський» убачається, що у виконання вищезгаданої угоди між Російською Федерацією і Україною Фондом Державного майна України листом від 13.07. 2000 року № 27 - 429 (за адресою ТОВ «Московська промислова компанія») і листом від 24.10.2001 року № 10-13195 (за адресою Об'єднаного комітету профспілкових організацій виробничий посередницьких підприємств м. Москви) були зроблені запити відносно надання документів для врегулювання права власності на вказаний об'єкт соціальної сфери.

Прокурор доказів такого звернення суду не представив, проте результатом цього звернення стала інформація Об'єднаного профспілкового комітету виробничий - посередницьких підприємств м. Москви, направлена керівникові ДОК «Азовський», тобто інформація балансодержателя пансіонату з своєю думкою про подальшу правову долю комплексу.

З листа від 15.08.2002 року голови Об'єднаного профспілкового комітету виробничий - посередницьких підприємств м. Москви убачається, що фінансування ДОК «Азовський» припиняється і повноваження по подальшій діяльності делеговані його директорові, який має право вирішувати їх самостійно йди Ленінською районною держадміністрацією.

Таким чином, власник, розташований на території РФ надав керівникові ДОК «Азовський» право звернення через міськадміністрацію району до Ленінської райради вирішити питання про правову приналежність пансіонату.

На підставі вищезгаданого листа у вересні 2002 року директор ДОК «Азовський» звернувся із заявою в Ленінську райдержадміністрацію про прийняття ЦВК ДОК «Азовський» в комунальну власність Ленінського району або створення на його основі комунального підприємства з метою збереження об'єкту як єдиного цілісного майнового комплексу. Даний лист одержаний Ленінською райдержадміністрацією 17.09.2002 року.

Ленінська райдержадміністрація, на підставі одержаного листа клопотала перед Ленінською районною Радою про розгляд на черговій сесії питання про прийняття в загальну власність територіальних громад Ленінського району ЦВК ДОК «Азовський».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» підставою для придбання права власності є передача майна територіальним громадам безкоштовно Державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Рішенням 5-ої сесії 24 скликання Ленінської районної Ради від 23.12.2002 року ДОК «Азовський» прийнятий в загальну власність територіальних громад Ленінського району і на підставі цього рішення 23 Л 0.2003 року було видано свідоцтво про право власності на комплекс - ДОК «Азовський» територіальній громаді Ленінського району в особі Ленінської районної Ради з подальшою реєстрацією цього права 25.10.2003 роки в БТІ м. Керчі.

Позивач не представив суду яких-небудь належних доказів про включення спірного об'єкту в перелік об'єктів, основаних на загальнодержавній власності і реєстрацію цього об'єкту як державну власність, а дії Представництва ФДМ України в Ленінському районі, після передачі Радою Представництву прав власника для приватизації на конкурсній основі - свідчать про усвідомленням ФДМ в особі його Представництва і згодою з комуналізацією об'єкту.

Крім того, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», позивач, здійснюючи нагляд за законністю Актів органів місцевого самоврядування в період підготовки сесій і після їх проведення, неодноразово вивчав матеріали сесій і її рішень, у тому числі і оспорювані їм в даний час. Таким чином, про спірні рішення сесій Ленінської Ради позивачеві, прокуратурі Ленінського району АРК було відомо ще в 2002 - 2003 роках і законність цих рішень не викликала сумнівів.

Про спірні рішення сесій, що відбулися, було відомо Представництву ФДМ в Ленінському районі АРК, воно не тільки здійснювало реалізацію рішення від 08.08.2003 року, але і інформувало про це Фонд майна України в статистичній інформації про приватизацію майна за 4-й квартал 2003 року, з якої убачається і комунальна власність на об'єкт - ДОК «Азовський», і його власник - Ленінська районна Рада, підстави приватизації - конкурс, і його результат.

Відповідно до п. 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» необхідність, порядок і умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначається відповідною Радою.

Рішенням 7-ої сесії 24 скликання Ленінської районної Ради затверджений план приватизації територіальних громад Ленінського району на 2003 рік, відповідно до якого приватизації в 2003 році підлягав ДОК «Азовський».

08.08.2003 роки Ленінською районною Радою на 8-ій сесії 24 скликання прийнято рішення про приватизацію Цілісного майнового комплексу ДОК «Азовський» і Рада делегувала свої права власника в період приватизації на ДОК «Азовський» Представництву ФДМ АР Крим. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. 15, способом приватизації є також продаж на конкурсній основі підприємства, що приватизується.

В період вересня - листопада 2003 року конкурсною комісією на підставі наказу Представництва ФДМ АРК в Ленінському районі від 26.09.2003 року № 30 була проведена процедура конкурсу по приватизації комунального майна ЦВК ДОК «Азовський», розташований в с. Пісочною вул. Ватутіна 12 А Ленінського району АР Крим. По результатам конкурсу, відповідно до ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» при приватизації підприємства як єдиного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, по конкурсу між продавцем і покупцем полягає відповідний договір купівлі - продажі.

04.11.2003 роки між Представництвом Фонду майна АР Крим і ТОВ «Пансіонат Азовський» (переможця конкурсу), був укладений договір купівлі - продажі об'єкту комунальної власності, законність якого оспорюється самостійним позовом.

Таким чином, ТОВ «Пансіонат Азовський» став власником спірного об'єкту в результаті законного конкурсного змагання, оголошеного Представництвом ФДМ в Ленінському районі АРК, тобто є добросовісним набувальником.

Договір купівлі - продажі від 04.11.2003 року містив в собі перелік

додаткових вимог до покупця, які ТОВ «Пансіонат Азовський» виконані і виконуються в даний час, про що свідчить акт поточної перевірки від 07.02.2007 року.

Законність договору купівлі - продажу і рішень Ради і конкурсу, що передували йому, була предметом аналізу КРУ в 2004 році у виконання завдання УБОЗ ГУ МВС України в Криму, висновком якого порушень норм закону при приватизації ДОК «Азовський» не виявлено.

Всі доводи позивача про незаконність проведеної приватизації і договору купівлі - продажу засновані на твердженнях про «загальнодержавну власність» на ДОК «Азовський», розпорядження якої можливо при узгодженні з ФДМ України доказів цієї форми власності позивачем не представлено, а приватизація проводилася належним органом - Представництвом ФДМ в АРК, якому Ленінська районна Рада делегувала свої права власника.

Згідно статті 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

При приватизації ДОК «Азовський» розглядався як комунальна власність, і представництво ФДМ Ленінського району діяло в рамках пункту 2 Положення про Представництво Фонду майна АР Крим в районі, затвердженого Постановою Уряду АРК від 02.11.1995 років № 325. Представництво в питаннях приватизації майна, яке знаходиться в загальнодержавної власності і у власності АР Крим підзвітне Фонду майна АР Крим, а в питаннях приватизації комунального майна – відповідній районній (міському) Раді.

У судовому засіданні судом був досліджений додаток до Угоди між Україною і Російською Федерацією про взаємне визнання права та регулювання відносин власності, яка була ратифікована ВР України 22.06.1993 року: перелік об’єктів, розташованих на території України (Автономної республіки Крим), на які претендує Російська Федерація (а.с. 25-26), який був наданий Прокурором Ленінського району. З вказаного переліку вбачається, що РФ претендує на наступні бази відпочинку, які розташовані у Ленінському районі: «Вертольот», «Лазурний», «Заря», «Тиха бухта». Піонерський табір «Азовський» у вказаний перелік не входить.

Відповідно до довідки статистики від 15.04.1997 року ДОК «Азовський» є власністю міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав.

З пункту 1.1 статуту вбачається, що ДОК «Азовський» є підрозділом Московської Промислової Компанії.

Прокурором та позивачем не представлено доказів того, що Московська Промислова Компанія є юридичною особою, яка була створена на підставі загальнодержавної власності.

Відповідно до статті 5 Угоди між Україною і Російською Федерацією про взаємне визнання права та регулювання відносин власності, яка була ратифікована ВР України 22.06.1993 року, кожна сторона має право продати, обміняти, передати у заклад, здати в оренду, передати безкоштовно або на договірних засадах свою власність іншій стороні, її фізичним і юридичним особам.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Прокурором не доведено, що вказане майно, відносилося до загальнодержавної власності.

Крім того, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, який діяв на момент укладання договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності ЦК України, а сам ЦК України вступив у силу з 01.01.2004р., тобто у період, коли строк позовної давності для пред’явлення позову по дійсної справі не сплинув, до відношень сторін повинні застосовуватися правила позовної давності, встановлені ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, прокурор ат позивач не звертався до суду із заявою про поновлення строку позовної давності, й не виклав причин поважності його пропуску.

Відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності.

За вказаних обставин позовні вимоги прокурора Ленінського району задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі та підписане 03.12.2007 року.

Відповідно до викладеного, керуючись ст.ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд –

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.