СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.07                                                                                 Справа № 1/575.

Суддя Н.М.Зюбанова, розглянувши матеріали справи за позовом

Дочірнього підприємства “Донбаснафтопродукт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаснафтопродукт", м. Луганськ

до 1-го відповідача – Відкритого акціонерного товариства ”Луганське автотранспортне підприємство 10964”, м. Луганськ

2-го відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаспромпоставка", м. Луганськ

про визнання новим кредитором по зобов"язаннях та спонукання виконати дії

в присутності представників  сторін:

від позивача –  не прибув;

від 1-го відповідача – Лісечко О.С., дов. від 30.08.06 № 198;

від 2-го відповідача –Снегірьов М.А., дов. від 18.08.06 б/н;

в с т а н о в и в :

Суть спору:  про визнання новим кредитором в зобов"язанні ВАТ "Луганське автотранспортне підприємство 10964"  по передачі в оренду нежитлових приміщень; зобов"язання 1-го відповідача підписати акт приймання-передачі в оренду позивачу  споруди нежитлового приміщення під офіс /другий поверх/ площею 150м2, яке знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62; зобов"язання 2-го відповідача виконувати умови договору суборенди № 25С від 25.12.03 до закінчення строку його дії.

1-ий відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з посиланням на ст. 653 ЦК України, якою передбачено, що у разі розірвання договору зобов"язання сторін припиняються, а у разі розірвання у судовому порядку –з моменту набрання рішенням законної сили.

2-ий відповідач у відзиві за листом, який здано в засіданні суду 08.12.06, позов визнав повністю.

Дослідивши обставини справи, надані  матеріали, вислухавши представників сторін, суд  прийшов до наступного.

Так, рішенням господарського суду від 08.08.06 у справі № 14/209пд, яке набрало законної сили та залишене без змін постановою апеляційної інстанції від 06.11.06, встановлено, що між відповідачами у даній справі було укладено договір від 14.01.02 № 14/01-00/4, за умовами якого 1-ий відповідач передав в оренду 2-му відповідачу нежитлове приміщення площею 150 кв. м.,  яке знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62.

Зазначеним рішенням у справі № 14/209пд вказаний договір оренди розірвано у судовому порядку  та зобов"язано 2-го відповідача виселитися з орендованого приміщення та передати його ВАТ "Луганське автотранспортне підприємство № 10964".

Як було встановлено при розгляді даної справи, 25.12.03 між ТОВ "Донбаспромпоставка" /2-им відповідачем/ та Дочірнім підприємством "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт" /позивачем/ було укладено договір суборенди № 25 СА, за умовами якого 2-ий відповідач передав позивачеві в суборенду нежитлове приміщення площею 150 кв. м.,  яке знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62 та на час укладання договору було предметом договору оренди від 14.01.02 № 14/01-00/4.

При цьому слід зазначити, що п. 3.4 договору № 14/01-00/4 передбачено право орендаря /2-го відповідача/ здавати приміщення, що орендується, в суборенду, що відповідає положенням статті  267 ЦК УРСР, яка регулювала на той час спірні відносини та передбачала, що здавання наймачем  найнятого майна в піднайом дозволяється лише за згодою наймодавця, якщо інше не передбачено законом або договором.

В обґрунтування позовних вимог про визнання новим кредитором в зобов"язанні ВАТ "Луганське автотранспортне підприємство 10964"  по передачі в оренду нежитлових приміщень; зобов"язання 1-го відповідача підписати акт приймання-передачі в оренду позивачу  споруди нежитлового приміщення під офіс /другий поверх/ площею 150м2, яке знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62 та зобов"язання 2-го відповідача виконувати умови договору суборенди № 25С від 25.12.03 до закінчення строку його дії позивач посилається на  умови договору суборенди від 25.12.03 № 25 СА.

Так, п. 3.5 договору суборенди передбачено, що орендодавець, тобто 2-ий відповідач, який є одночасно кредитором за договором оренди № 14/01-00/4 від 14.01.02, укладеним між ним та 1-им відповідачем, в частині здачі в оренду приміщення, уступає право вимоги по виконанню даного зобов"язання /здача в оренду орендованого приміщення/ позивачеві на весь строк дії даного договору суборенди. При цьому позивач набуває статусу нового кредитора по зобов"язанням ВАТ "Луганське автотранспортне підприємство 10964"  у договорі № 14/01-00/4 від 14.01.02, укладеного між відповідачами.

У якості нормативної підстави позову позивач посилається у тому числі на ст. ст. 510, 514, 516 ЦК України, якими передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов"язанні, обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав; заміна кредитора в зобов"язанні здійснюється без згоди боржника.

У запереченнях на відзив відповідача, які здані в засіданні суду 16.01.07, позивач зазначає, що на підставі вказаного договору суборенди виникло нове зобов"язання щодо здачі в оренду нежитлового приміщення, яке не є припиненим з огляду на передбачені главою 50 ЦК України підстави припинення зобов"язань.

1-ий відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених вище; 2-ий відповідач позов визнав.

Оцінивши матеріали справи, доводи сторін у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Правове регулювання правовідносин сторін щодо договору суборенди від 25.12.03 № 25 СА здійснюється нормами ЦК України, зокрема, главою 59 "Найм /оренда/ житла".

У відповідності до ст. 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найма житла. У разі дострокового припинення договору найму житла одночасно з ним припиняється договір піднайму. Таким чином аналіз даної норми цивільного законодавства дає підстави для висновку про похідний характер договору суборенди від договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду у справі № 14/209пд від 08.08.06, яким було розірвано договір оренди від 14.01.02 № 14/01-00/4, набуло законної сили.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов"язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов"язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Так, зокрема, ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов"язання сторін припиняються.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 10.10.03 при розгляді справи про визнання недійсними договорів про співробітництво та суборенду.

Крім того, при укладанні договору суборенди не відбувається заміни сторони у зобов"язанні за договором оренди, тобто суборендар не замінює орендаря у правовідношенні останнього з орендодавцем, оскільки це два різних зобов"язання та оренда є головним, а суборенда підпорядкованим йому зобов"язанням.

Тому у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати покладаються  на позивача  відповідно  до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,   суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –22.01.07.

Суддя                                                                      Н.М.Зюбанова