ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.07 р.                                                                                 Справа № 31/3а

Нарадча кімната

місто Донецьк, вулиця Артема 157

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Ушенко Л.В. при секретарі судового засідання Москалик В.В.

розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк

до Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька

про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень  від 20.12.2005р. №/0 та №

В присутності представників сторін:

від позивача  Павліков Є.І. – довіреність № б/н   від 02.12.05

Петунін М.В. – довіреність № б/н   від 21.01.06

від відповідача  Шатравка О.М. – довіреність №  353/10-013-4   від 16.01.06

Єфанова Н.В. – довіреність  № 2580/10-013-4   від 17.02.06

Черикіна Н.В. – довіреність

Експерт:  Машиніченко О.А. – посвідчення

Прокурор: Губанова Л.В. – посвідчення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень  від 20.12.2005р №/0, яким визначене податкове зобов’язання з ПДВ у сумі 151 424грн. та штрафні санкції у сумі 34 772,80грн. та № від 20.12.05р., яким визначена сума завищення бюджетного відшкодування за вересень 2005р. у сумі 755 641грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він не згоден із зменшенням йому податкового кредиту з ПДВ за серпень-вересень 2005р. за підставами відсутності факту поставки товарів від постачальника ТОВ „SDS” та зменшенням податкового кредиту по податковим накладним, в яких відсутні обов’язкові реквізити, передбачені п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки податкові накладні оформлялись по першій події – факту передоплати.

Відповідач проти позову заперечує і посилається в обґрунтування своїх доводів на акт перевірки, яким у позивача встановлені порушення вимог п. 7.2.1 та п. 7.4.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, що підтверджується наявними засвідченими позивачем під час перевірки, копіями податкових накладних, оформлених з порушенням законодавства, за якими позивач включив до податкового кредиту ПДВ за серпень-вересень 2005р. у сумі 310 946,89грн.

Відповідач також зважає на те, що згідно договорів № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р., укладених з ТОВ „SDS”, позивачем була здійснена передплата за товар, але товар не був отриманий, оскільки договорами не визначено момент переходу права власності на товар, то ДПІ вважає, що суми ПДВ, сплачені позивачем у складі передоплати вартості товарів, не підлягають включенню до складу податкового кредиту при відсутності факту отримання товарів.

Свої доводи в цій частині обґрунтовує положеннями ст.. 334 ЦК України та п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Крім того відповідач вважає, що в процесі перевірки не доведено факт надмірної сплати ПДВ, оскільки контрагент позивача ТОВ „SDS” в періодах, що є спірними, задекларував від’ємне значення податку лише у сумі 15 914грн. за серпень 2005р. та 10 001грн. за вересень 2005р.

За даним позовом було порушено адміністративне провадження відповідно до п. 6 Розділу „Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України.

В зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи, а також необхідністю надання додаткових доказів та проведення уточнених розрахунків провадження у справі зупинялось відповідно до ст.. 156 КАС України.

Судовий розгляд справи фіксувався технічними засобами за ініціативою суду та згодою сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, який вступив у справу відповідно до повідомлення від 23.01.06р., а також свідків Юріна О.В., Грипас Ю.Л., Пономарьової О.М., дослідивши надані сторонами додаткові докази, висновок судово-бухгалтерської експертизи та додаткові письмові пояснення та розрахунки експерта в судовому засіданні, господарський суд встановив наступне.

ДПІ у Кіровському районі м.Донецька була проведена позапланова документальна перевірка у позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ за період з 01.08.05р. по 31.09.05р., про що складено акт перевірки № 868/23-3/32810550 від 14.12.05р.

Перевірка проведена на підставі наказу начальника ДПІ № 380 від 24.11.05р. з посиланням на ст.. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Актом перевірки зафіксовано, що позивачем до ДПІ у Кіровському районі м.Донецька позивачем подані декларації з ПДВ з від’ємним значенням ПДВ за серпень 2005р. у розмірі 881 411грн. та із заявленою сумою бюджетного відшкодування за вересень у розмірі 755 641грн.

Перевіркою правильності визначення сум податкового кредиту ДПІ встановлено, що по договорам № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р. позивачем була здійснена передоплата за меблі: у липні у сумі 3 939 500грн., у серпні – 400 000грн., вересні – 4 600 000грн, а всього на суму 893 500грн (ПДВ – 1 498 916грн.).

Згідно договорів строк поставки товару – 15 кал. днів з дати отримання заявки від покупця. Згідно довідки за результатами зустрічної перевірки ТОВ „SDS” № 64/12 від 02.12.05р. специфікації по вищезазначеним договорам не складались, товар на момент перевірки ДПІ позивачем не отриманий, заяви на поставку сплаченого по передоплаті товару до постачальника не спрямовувались, претензії не пред’являлись і зазначені суми передоплат не включені до складу валових витрат.

ДПІ дійшла висновку в акті перевірки, що оскільки договорами не визначено момент переходу права власності на товар, то право власності відповідно до ст.. 334 ЦК України до позивача за сплачені товари не перейшло (право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом), а отже, на думку ДПІ, відсутній факт придбання товару, тому ПДВ, сплачений позивачем в складі передоплати вартості товарів по договорам № 36/05 та № 15/05 не підлягає віднесенню до складу податкового кредиту.

За таких обставин з посиланням на п. 7.4.1 ст. 7 та п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” ДПІ дійшла висновку в акті перевірки, що суми здійсненої передоплати не можуть бути розцінені в межах участі у господарській діяльності.

Крім того, в акті зазначено, що в порушення п. 7.2.1, п. 7.4.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позивачем безпідставно були включені до складу податкового кредиту податкові накладні, оформлені з порушеннями порядку їх складання на суму 310 946,89грн.

Всього за результатами перевірки відповідачем зменшено 1 754 152,32грн. податкового кредиту, в т.ч. у серпні – 926 291грн., у вересні – 837 247грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Кіровському районі м.Донецька прийняла податкові повідомлення-рішення: № /0 від 20.12.05р. (ф. „Р”), яким визначила суму податкових зобов’язань з ПДВ у сумі 151 424грн. та штрафних санкцій у сумі 34 772,80грн. за порушення п. 7.2.1, 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, штрафні санкції застосовані відповідно до п. 17.1.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а також № /0 від 20.12.05р. (ф. „В1”), яким визначила суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2005р. у розмірі 755 641грн. Сума донарахованого податку у сумі 151 424грн. згідно розрахунку, наданого відповідачем, складається із донарахованого ПДВ у сумі 44 880грн. за серпень 2005р. і 106 544грн. за вересень 2006р.

Позивач не згоден з обома порушеннями, встановленими актом перевірки, і просить визнати нечинними зазначені податкові повідомлення-рішення.

1. Стосовно порушення п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” судом встановлено наступне.

Згідно декларації позивача з ПДВ за серпень 2005р. ним задекларовано податкового кредиту у сумі 929 341грн., податкових зобов’язань 47 930грн., що за результатами даного звітного періоду складає від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту у розмірі 881 411грн.

Дана сума від’ємного значення включена до податкового кредиту наступного звітного періоду (вересень 2005р.).

По декларації за вересень 2005р. позивачем сформовано 102 929грн. податкового зобов’язання та 833 580грн. – податкового кредиту, що склало від’ємне значення ПДВ у сумі 730 651грн., яке підлягає включенню до податкового кредиту наступного звітного періоду (жовтень 2005р.), а сума бюджетного відшкодування склала 755 641грн. (частина від’ємного значення серпня 2005р.).

Відповідно до п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку в зв’язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

ДПІ зменшила суми податкового кредиту по декларації за серпень 2005р. та за вересень 2006р. в межах ПДВ, сплаченого в складі передоплат по договорам № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р., укладених з ТОВ „SDS” посилаючись на порушення позивачем вимог п. 7.4.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки, на думку податкового органу, суми передоплат по договорам № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р. не може бути розцінено в межах господарської діяльності.

Господарський суд вважає висновок ДПІ щодо порушення позивачем вимог п. 7.4.1 Закону України „Про податок на додану вартість” безпідставним з огляду на наступне.

Позивачем укладені з ТОВ „SDS” договори постачання меблів № 15/05 від 31.05.05р. та № 36/05 від 07.02.05р., на виконання яких позивач здійснив передоплату ТОВ „SDS” в липні 2005р. у сумі 1 042 200грн., серпні 2005р. у сумі 4 339 500грн. та вересні 2005р. у сумі 4 600 000грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи, та судово-бухгалтерською експертизою, проведеною в межах даної господарської справи.

Відповідно до п. 7.5.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої із подій:

-          або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки рахунку (товарного чека)

-          або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Суд вважає, що факт здійснення передоплати по договорам № 15/05 від 31.05.05р. та № 36/05 від 07.02.05р. є першою подією, що давала право позивачу на формування податкового кредиту при умові наявності виданих ТОВ „SDS” належно оформлених податкових накладних.

У позивача на момент перевірки були наявні податкові накладні № 224 від 29.07.05р. на суму 1 042 200грн. № 256 від 31.08.05р. на суму 187,36грн. № 254 від 31.08.05р. на суму 3 939 500грн., № 259 від 30.08.05р. на суму 400 000грн., № 255 від 31.08.05р. на суму 175 857,26грн., № 271 від 30.09.05р. на суму 307 169,29грн., № 270 від 30.09.05р. на суму 4 600 000грн. Згідно цих податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту 926 290,77грн. ПДВ за серпень 2005р. та 827 861,55грн. ПДВ за вересень 2005р.

Зазначені суми ПДВ податковим органом не прийняті в складі податкового кредиту і були зменшені.

При цьому податкові накладні № 224 від 29.07.05р. на суму 1 042 200грн., в т.ч. ПДВ 173 700грн., № 259 від 30.08.05р. на суму 400 000грн., в т.ч. ПДВ у сумі 66 666,67грн., складені з порушенням вимог п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки не містять одиниць виміру щодо окремих найменувань виробів (меблів), сплачених по передоплаті по договорам № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р.

Податковим органом враховані зазначені податкові накладні при визначенні суми податкового кредиту, який підлягав зменшенню за порушення п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Стосовно сум передоплат за серпень, вересень 2005р., на які видані податкові накладні по факту передоплати і які відповідають вимогам п. 7.2.1 та „Порядку заповнення податкової накладної”, затвердженого наказом ДПАУ № 165 від 30.05.99р. (з урахуванням змін та доповнень), то суд вважає, що у ДПІ були відсутні підстави для висновку, що суми внесеної передоплати, а отже і сплаченого ПДВ не підлягають врахуванню як такі, що здійснені в межах господарської діяльності.

Виходячи із змісту п. 7.4.1 податковий кредит складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку в зв’язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи із п. 4.1 Статуту ТОВ „BRW” до предмету діяльності товариства включені оптова та роздрібна торгівля меблями, виробництво меблів. За договорами № 36/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р. передбачено придбання меблів, що пов’язано безпосередньо з видом господарської діяльності і отже придбання меблів за даними договорами мала мету подальшого використання її в господарській діяльності позивача.

Та обставина, що на момент перевірки, як і на момент включення сум ПДВ до податкового кредиту при здійсненні передоплати, меблі не були отримані позивачем, не є підставою для не включення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту за першою подією.

Відповідно до ч. 4 п. 7.4.1 Закону України „Про податок на додану вартість” право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім того, із матеріалів справи убачається, що за результатами проведеної зустрічної перевірки в ТОВ „SDS”, який видав податкові накладні по факту передоплати за меблі по договорам № 35/05 та № 15/05, сформовані в серпні і вересні 2005р. податкові зобов’язання в повному обсязі.

Формування податкових зобов’язань здійснює продавець товарів в даному випадку ТОВ „SDS”. Відповідно до положень п. 7.3.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталась раніше:

-          або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці...

-          або дата відвантаження товарів.

ТОВ „SDS” сформувало по першій події – даті отримання коштів від покупця в рахунок оплати товарів, що підлягали поставці, податкові зобов’язання і видало позивачу податкові накладні.

З огляду на викладене судом не приймаються посилання ДПІ на ст.. 334 ЦК України та п. 1.4 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” в обґрунтування доводів щодо порушення позивачем п. 7.4.1 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Зазначені норми п. 1.4 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” дають поняття поставки, а ст.. 344 ЦК України визначає момент переходу права власності на товар при поставці товарів, що має основне значення для визначення моменту переходу ризику та відповідальності. В розумінні податкового законодавства поняття поставки має значення для визначення її як господарської операції, яка передбачає передачу прав власності на товари за компенсацію і яка є об’єктом оподаткування ПДВ відповідно до п. 3.1.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість”.

2. Стосовно порушень п. 7.2.1 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” господарський вважає, що ДПІ правомірно зменшена сума податкового кредиту за серпень 2005р. у сумі 270 366,67грн. та за вересень 2005р. у сумі 70 528,22грн., а всього на суму 310 894,89грн. за порушення п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки податкові накладні № 224 від 29.07.05р. на суму ПДВ 173 700грн., № 259 від 30.08.05р. на суму ПДВ 66 666,67грн., № 271 від 30.09.05р. на суму ПДВ 61 194,88грн., № 279 від 01.04.05р. на суму ПДВ 4666,67грн. та № 280 від 30.04.05р. на суму ПДВ 4666,67грн. не відповідають приписам п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” щодо наявності всіх обов’язкових реквізитів.

Відповідно до п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку зобов’язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної,

б) дату виписування податкової накладної,

в) повну або скорочену назву, зазначену в статутних документах юридичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ,

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця),

ґ) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи – платника ПДВ,

д) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількості (обсяг, об’єм),

е) повну або скорочену назву, зазначену в статуті отримувача,

є) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні,

ж) загальну суму коштів, що підлягають оплаті з урахування податку.

Податкова накладна є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом і повинна відповідати вимогам, які до неї пред’являються.

В зазначених податкових накладних, які не прийняті ДПІ як належний документ для підтвердження права позивача на податковий кредит і які були надані позивачем податківцям під час перевірки (засвідчені копії цих накладних надані суду відповідачем) не містять по окремим найменуванням зазначених товарів, одиниць виміру (щодо передоплати за меблі по договору 35/05 та 15/05, щодо поставки по договору  № 9/04 від 01.12.04р. та оренди приміщення по договору від 03.02.04р.).

На вимогу суду щодо надання документів щодо спірних правовідносин, пов’язаних з формуванням податкового кредиту, позивач не надав суду договір № 9/04 від 01.12.04р. та договір оренди від 01.12.04р., специфікації до договорів № 35/05 та № 15/05, із яких можливо було зробити висновок, що база оподаткування і сума ПДВ для формування податкового кредиту, які визначені в податковій накладній, є правильною і відповідають первинним документам.

Факт відсутності специфікацій до договорів № 35/05 та № 15/05 як в момент укладення договорів, так і в момент виписування податкових накладних, і на момент перевірки сторонами не оспорюється і підтверджується довідкою позивача, виданою відповідачу в момент здійснення перевірки.

При відсутності перинного документа – специфікації до договорів, який би підтверджував перелік та номенклатуру, кількість, одиницю виміру, при здійсненні передоплати, а також договору № 9/04 від 01.12.04р. та договору оренди від 03.02.04р. та актів приймання-передачі, розрахунків орендної плати, тощо, суд дійшов висновку, що зазначені в акті перевірки податкові накладні не можуть бути прийняті судом як належні документи, що підтверджують правильність визначення бази оподаткування, суми податку і право на формування податкового кредиту позивачем на суму 310 594,89грн. (а не 310 946,89грн., як зазначена в акті перевірки, оскільки ДПІ помилково включений до цієї суми ПДВ у розмірі 52грн., на яку не виписувалась податкова накладна).

До матеріалів справи приєднані у двох примірниках копії перелічених спірних податкових накладних, які містять розбіжності щодо заповнення граф (реквізитів) податкової накладної.

У примірниках податкових накладних, наданих до матеріалів справи позивачем, заповнені всі необхідні графи (рядки) і відсутні недоліки в оформленні, які зазначені ДПІ в акті перевірки.

У другому примірнику податкових накладних, які надані до матеріалів справи відповідачем, засвідчені копії яких були отримані у позивача під час перевірки, не заповнена графа 4.

Як пояснив позивач, в процесі проведення перевірки з метою усунення недоліків в податкових накладних, він звернувся до продавця – ТОВ „SDS” з вимогою видати йому належним чином оформлені податкові накладні, що і було зроблено ТОВ „SDS”. Ці податкові накладні і були надані суду. Доказів звернення до продавця із заявою про видачу податкових накладних до моменту перевірки і формування податкового кредиту, суду позивачем не надано.

Суд приймає до уваги доводи відповідача в цій частині, вважає, що позивач не довів правомірність формування податкового кредиту по цим податковим накладним.

Суд не приймає посилання позивача на те, що відповідальність за правильність і повноту оформлення податкової накладної покладається лише на продавця, а помилки при її складанні не можуть розглядатись як порушення податкового законодавства покупцем, оскільки відповідно до п. 10.1 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість” платники податків несуть відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету.

По даній справі була призначена і проведена судово-бухгалтерська експертиза (ухвала суду від 17.03.06р.).

Згідно наданого висновку № 134/24 від 20.10.06р. експертом не підтверджені висновки ДПІ щодо порушення позивачем вимог п. 7.4.1 та п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” і донарахування в зв’язку з цими порушеннями податкових зобов’язань з ПДВ у сумі 151 424грн. та штрафної санкції у сумі 34 772,80грн. та зменшення сум бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2005р. на суму 755 641грн.

Судом приймається до уваги висновок експерта в частині, що стосується результатів дослідження факту і розміру внесеної передоплати по договорам № 35/05 від 07.02.05р. та № 15/05 від 31.05.05р. в підтвердження факту сплати податку, включеного до складу податкового кредиту в серпні, вересні 2005р. з метою підтвердження суми бюджетного відшкодування, заявленої до відшкодування, оскільки висновок експерта ґрунтується на оригіналах платіжних доручень з відміткою банку. Суд погоджується з висновком експерта щодо непідтвердженості факту порушення позивачем п. 7.4.1 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” в частині, що не суперечить висновку суду, оскільки експертом були враховані специфікації, які йому були надані позивачем в процесі проведення експертизи і які не складались в момент укладення договорів і були відсутні в момент проведення перевірки і не були надані на вимогу суду під час судового розгляду справи.

Суд не приймає до уваги висновок експерта стосовно необґрунтованості висновку ДПІ про порушення позивачем п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням мотивів, викладених в постанові суду.

На вимогу суду експертом та відповідачем були зроблені розрахунки по кожному окремому виду встановленого в акті перевірки порушення (п. 7.4.1 та п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Зазначені розрахунки узгоджені між сторонами.

Згідно розрахунків здійснених експертом та відповідачем щодо порушення п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, сума зменшення податкового кредиту за серпень 2005р. складає 240 366,67грн., від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (серпень 2005р.), який підлягав зарахуванню до складу податкового кредиту вересня 2005р. складає 641 044грн.; по декларації за вересень 2005р. підлягає зменшенню сума податкового кредиту на 70528,22грн., від’ємне значення поточного (звітного) періоду (вересень 2005р.) складає 660 123грн., сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню складає 641 044грн. Зазначені порушення не спричинюють донарахування податкового зобов’язання з ПДВ. Суд погоджується з даним розрахунком та приймає його до уваги.

Оскільки судом визначено, що позивачем допущені порушення п. 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, які спричинюють зменшення сум податкового кредиту та від’ємного значення ПДВ за серпень 2005р. та зменшення бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2005р. без донарахування ПДВ, то позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20.12.05р. № /0 про визначення ПДВ у сумі 151 424грн. та штрафної санкції у сумі 34772,80грн. та податкового повідомлення-рішення від 20.12.05р. № в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 641 044грн.

Судом не прийняті до уваги посилання відповідача на п. 1.8 ст. 8 Закону України „Про податок на додану вартість” з огляду на п. 7.7.1, п. 7.7.2 Закону України „Про податок на додану вартість”, а також виходячи із наступного.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ „SDS” як постачальник товарів, задекларував від’ємне значення ПДВ за серпень 2005р. у сумі 15 914грн., за вересень 2005р. – 10 001грн., що на думку ДПІ свідчить про відсутність надмірної сплати позивачем ПДВ, а отже і відсутності підстав для бюджетного відшкодування.

Позивачем надані оригінали платіжних документів в підтвердження сплати сум ПДВ, включених до податкового кредиту серпня 2005р. Зазначені платіжні документи були досліджені в судовому засіданні. Як убачається з матеріалів справи наявні розбіжності між даними акту перевірки і документами позивача, наданими до справи в підтвердження сплати податку за спірні періоди. ДПІ виходила при визначенні сум фактичної сплати позивачем податку із реєстру платіжних доручень, який склав і підписав головний бухгалтер підприємства під час перевірки.

Допитаний в якості свідка головний бухгалтер підприємства Юрін пояснив, що при підготовці реєстру для ДПІ ним була допущена помилка в датах платіжних доручень і фактично сплата була здійснена в серпні та вересні 2005р. в сумах, що відповідають оригіналам платіжних доручень, наданих суду з відміткою банку.

Висновком експерта підтверджено, що документально підтверджується сплата суми ПДВ постачальникам, яка визначена до відшкодування в частині податкового кредиту за серпень 2005р. у сумі 755 640,77грн. Сума податкового кредиту попереднього звітного періоду фактично сплачена у попередньому податковому періоді постачальникам товарів склала 755 641грн.

Закон не ставить в залежність право платника податку на відшкодування ПДВ від сплати податку продавцем товарів.

Судові витрати у справі покладаються на позивача пропорційно задоволених вимог, а решта підлягає стягненню на користь позивача з коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, наказом ДПА України від 30.05.97р. № 165 “Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення”, ст.. 2, 17, 71, 72, 86, 94, 105, 158-163, 185, 186, 254 та п. 6 “Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк до Державної податкової інспекції у Кіровському  районі м.Донецька про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень  від 20.12.2005р №/0 та № від 20.12.05р.         задовольнити частково.

Визнати нечинним податкове повідомлення – рішення від 20.12.2005р №/0  про визначеня ПДВ у сумі 151 424грн. та штрафних санкцій у сумі 34772,80грн.

Визнати частково нечинним податкове повідомлення – рішення від 20.12.2005р №/0  в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 641 044грн.

В іншій частині позову в задоволенні позову відмовити.

Присудити з коштів Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „BRW” м.Донецьк судовий збір у сумі 2,99 грн.

Вступну та резолютивну частини постанови залучити до справи.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі через господарський суд Донецької області заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 22.01.07р.

Суддя                                                                                                Ушенко Л.В.