СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.07                                                                                 Справа № 15/539пн.

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Дочірнього підприємства «Агролан»ТОВ «Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Агрохім», м. Луганськ

до Лутугинського комунального підприємства бюро технічної інвентаризації, м. Лутугине Луганської області

про визнання права власності

Представники сторін:

від позивача - Алтухов В.В., директор згідно наказу від 16.05.06. № 20-к;

від відповідача –не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: заявлено вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області, вул. Колгоспна за позивачем та зобов‘язати відповідача провести державну реєстрацію права власності на такі об’єкти нерухомості.

Представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у запереченні на відзив від 09.01.07.

Відповідач проти позову заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву від 12.12.2006р. №154, посилаючись зокрема на те, що договір купівлі-продажу від 03.03.03р., на підставі якого заявлені позовні вимоги, продавцями за яким виступили фізичні особи, не посвідчений нотаріально.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між фізичними особами (визначеними в додатку №2 до договору), як продавцями, в особі уповноваженої Фастовецької О.М. та Дочірнім підприємством «Агролан»ТОВ «Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Агрохім», 03.03.2003р. укладено договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності.

Об’єкти продажу за даним договором визначено в додатку №1 до договору.

До об’єктів продажу за вказаним договором зокрема входить нерухоме майно (будівлі та споруди) на які просить визнати право власності позивач та відносно яких позивач просить зобов’язати відповідача зареєструвати право власності.

Незважаючи на те, що продавцями по договору виступають фізичні особи - громадяни та що до об’єктів продажу входить нерухоме майно вказаний договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально.

Майно, у тому числі спірне, було передано Фастовецькою О.М. покупцю –позивачу у справі.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу, на якому ґрунтуються заявлені вимоги, не посвідчено нотаріально, що є порушенням законодавства, з огляду на що він підлягає визнанню недійсним судом в частині, що стосується предмету спору, виходячи з наступних підстав.

Договір купівлі-продажу майна, у тому числі спірного нерухомого майна, укладено позивачем з фізичними особами 03.03.2003р.

На час укладення даного договору діяв Цивільний кодекс Української РСР.

Загальною підставою визнання угоди недійсною є невідповідність її вимогам законів та інших нормативно-правових актів. Відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Таким чином, при розгляді даного спору, в частині оцінки правомірності договору, на підставі якого заявлено вимоги, слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР, який діяв в період укладення договору.

Згідно ч. 1 ст. 42 Цивільного кодексу УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Відповідно до ст. 45 Цивільного кодексу УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди в разі, якщо такий наслідок зазначено в законі.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР договір  купівлі-продажу  жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне  недійсність  договору  (стаття  47 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу положень ст. 55 Закону України «Про нотаріат»нотаріальному посвідченню підлягають угоди про відчуження або заставу  жилого  будинку, квартири,  дачі,  садового  будинку,  гаража,  земельної  ділянки, іншого нерухомого майна. При цьому, визначено, що нотаріальне посвідчення провадиться за місцезнаходженням вказаного майна після перевірки відсутності заборони відчуження або арешту майна.

Згідно п. 27 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N152/361 (яка діяла на день укладення договору) нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов’язкову нотаріальну форму. При цьому ж, зазначено, що відповідно до чинного законодавства обов’язковому нотаріальному посвідченню підлягають, зокрема, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу).

Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу УРСР нотаріальне посвідчення угод обов’язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. При цьому, частиною другою вказаної статті передбачено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Під час розгляду даного спору в суді не заявлено вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивач взагалі заперечував необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 03.03.2003р., в частині продажу спірного нерухомого майна, не відповідає вимогам, зокрема, ч. 1 ст. 42, 227 Цивільного кодексу УРСР, ст. 55 Закону України «Про нотаріат», п. 27 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5.

Відповідно до п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Тому, суд, при  вирішенні даного спору визнає недійсним договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 03.03.2003р., в частині продажу спірного нерухомого майна, відносно якого заявлявся позов у даній справі.

Відповідно до ст. 59 Цивільного кодексу УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

У зв’язку з визнанням недійсним договору, на підставі якого ґрунтувалися позовні вимоги за позовом у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Таким чином, виходячи з викладених підстав, оцінивши доводи сторін та надані докази, суд дійшов висновку про необхідність, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 03.03.2003р., в частині продажу спірного нерухомого майна, відносно якого заявлявся позов у даній справі та відповідно відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України здійснені позивачем судові витрати у складі: 85 грн. державного мита, а також 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Зайве сплачене державне мито у сумі 17 грн., перераховане платіжним дорученням від 23.11.2006р. №724 підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 44, 47, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 03.03.2003р., в частині продажу нерухомого майна:

- Критий тік (вул. Колгоспна, 22, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Вагова току (вул. Колгоспна, 22-а, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Овочесховище (вул. Колгоспна, 22-б, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Ангар АВМ (вул. Матросова, 22-з, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- АЗС (вул. Матросова, 22-ж, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Ангар машинного двору (вул. Матросова, 22-е, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Склад автозапчастин (вул. Матросова, 22-д, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області);

- Мех. майстерня (вул. Матросова, 22-г, с. Весела Тарасівка Лутугинського району Луганської області).

2. У  задоволенні позову відмовити повністю.

3. Судові витрати у складі: 85 грн. державного мита, а також 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача.

4. Повернути Дочірньому підприємству «Агролан»ТОВ «Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Агрохім», м. Луганськ, вул. Свердлова, б. 58, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 3028089, зайво сплачене за платіжним дорученням від 23.11.2006р. №724 державне мито у сумі 17 грн. Підставою для повернення сплаченого державного мита є дане рішення підписане суддею та скріплене печаткою суду.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 02.02.2007р.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко