ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 р.
№ 02-03/2533/16

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства теплових мереж “Тетіївтепломережа”

на  постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.12.2006р.

у справі
№ 02-03/2533/16

господарського суду
Київської області

за позовом
Комунального підприємства теплових мереж “Тетіївтепломережа”

до
Тетіївської міської ради

про
стягнення 165 787,80 грн.

за участю представників:

позивача
Зінько А.Н.   – дов. від 20.12.2006р.

відповідача
Анцупов Р.В. –дов. від 15.01.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж “Тетіївтепломережа” звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Тетіївської міської ради про відшкодування втрат підприємства у сумі 165787,80 грн. в зв’язку із затвердженням відповідачем ціни/тарифу на послуги з теплопостачання нижчим від розміру економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до частин 1,2 статті 20 Закону України “Про теплопостачання”, пункту 4 статті 31 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, пункту 3 статті 11 Цивільного кодексу України, статей 1,2, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України, у відповідача виникло господарське зобов’язання перед позивачем щодо відшкодування понесених останнім втрат в 2005р. у сумі 165787,80 грн. у зв’язку з різницею вартості послуг на теплопостачання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.10.2006р. (суддя Христенко О.О.) відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала обгрунтована посиланням на статті 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких звернення до суду з адміністративним позовом має відбуватися у відповідності до норм та правил цього Кодексу з огляду на наявність між сторонами публічно-правового спору.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.12.2006р. (судді Агрикова О.В. –головуючий, Мамонтова О.М., Фаловська І.М.) ухвала господарського суду Київської області від 02.10.2006р. залишена без змін з огляду на повноту встановлення обставин справи, відповідність його висновків обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач - Комунальне підприємство теплових мереж “Тетіївтепломережа” - звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції, постанову апеляційного господарського суду та передати позовну заяву до господарського суду Київської області для розгляду по суті.

Скаргу мотивовано доводами про порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, а саме частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, пункту 6 статті 191 Господарського кодексу України, пункту 9 статті 31 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, пункту 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких даний спір не є публічно-правовим та повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, усно в судовому засіданні відхилив доводи касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога Комунального підприємства теплових мереж “Тетіївтепломережа” про відшкодування втрат підприємства в 2005р. у сумі 165787,80 грн. в зв’язку з наданням населенню послуг з теплопостачання за тарифами нижчими від економічно обгрунтованих витрат на ці послуги.

Відмовляючи в позові, суди  попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до вимог статей 3, 17, 18, 20, 21 Кодексу адміністративного судочинства України та приписів прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу даний спір є публічно-правовим, оскільки однією із сторін є орган місцевого самоврядування.

Разом з тим, приймаючи судові акти у справі,  суди попередніх інстанцій не врахували наступне.

Перелік спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів визначено частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу суб'єкт владних повноважень - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень у конкретному спорі.

Таким чином, сама по собі наявність у спірних правововідносинах суб’єкта владних повноважень, як сторони спору, не може свідчити про  безумовний публічно-правовий характер даного спору за відсутності інших суттєвих ознак, встановлених законодавством.

Звертаючись з позовною заявою, позивач послався, зокрема на приписи Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, а саме на статтю 31 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”,  що визначає порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 31 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є вимога позивача про стягнення 165787,80 грн. в зв’язку із затвердженням відповідачем ціни/тарифу на послуги з теплопостачання нижчим від розміру економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво. Відтак, посилання судів, що підставою позову є бездіяльність органу місцевого самоврядування безпідставне.

Суди попередніх інстанцій повинні були, проаналізувавши суб'єктний склад та характер правовідносин, встановити, до юрисдикції яких судів (господарських чи адміністративних) віднесено спір за позовом Комунального підприємства теплових мереж “Тетіївтепломережа” до Тетіївської міської ради про стягнення 165787,80 грн. в зв’язку з наданням населенню послуг з теплопостачання за тарифами нижчими від економічно обгрунтованих витрат на ці послуги.

Проте, суди прийшли до помилкового висновку, що даний спір є публічно-правовим, отже підлягає розгляду адміністративним судом.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають з вище зазначених підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та ухвала господарського суду підлягають скасуванню, а справа -  направленню на розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж “Тетіївтепломережа” задовольнити.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.12.2006р. у справі № 02-03/2533/16 господарського суду Київської області та ухвалу господарського суду Київської області від 02.10.2006р. скасувати.

Позовні матеріали направити до господарського суду Київської області для розгляду.

Головуючий                                                                                         Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач