СУД
Справа № 14/28-502
УХВАЛА

Господарський
суд Тернопільської області

у складі

Розглянув матеріали справи

за позовом  Тернопільської об`єднаної державної податкової
інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46000

до
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
стягнення заборгованості за порушення законодавства про патентування, норм
регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в
сумі 953,25 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Переймибіда Р.Б.,  довіреність
№ 71/7/10-015  від 09.01.07 р.

відповідача: ОСОБА_2,  довіреність
№ 433  від 25.01.07 р.

Суть справи:

Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція, м. Тернопіль звернулась в господарський суд Тернопільської
області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за порушення законодавства про
патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сумі 953,25 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що за порушення відповідачем
норм Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” до нього
застосовано фінансові санкцій на загальну суму 953,25 грн., однак, у
встановлені чинним законодавством строки вони не були сплачені, у зв'язку з чим
контролюючий орган просить суд стягнути дані суми в примусовому порядку.

Відповідач у своєму відзиві від
21.02.2007 р. на позовну заяву, та згідно з поясненнями уповноваженого
представника, позовні вимоги не визнає, при цьому посилається на те, що
податковим боргом вважається узгоджена сума податкового зобов'язання.

В процесі розгляду справи
представникам сторін роз'яснено належні їм права і обов'язки, передбачені ст.
20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного
клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно з ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований Управлінням у справах торгівлі, побуту
та реєстрації Тернопільської міської ради 11.12.02р., про що свідчить свідоцтво
про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи (копія в матеріалах справи).

Відповідно до п.2 ст.11 Закону
України „Про державну податкову службу в Україні” на державну податкову службу
покладено обов'язок щодо здійснення контролю за додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.11 ст.11 Закону
України „Про державну податкову службу в Україні” надає право органам державної
податкової служби застосовувати до платників податків фінансові (штрафні)
санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені
у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Під час проведення працівниками
податкового органу перевірки, за результатами якої складено акт НОМЕР_2
виявлено порушення відповідачем норм чинного законодавства України, зокрема,
п.9,13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

На підставі даного акту перевірки
податковим органом прийнято рішення НОМЕР_1, яким до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції на
загальну суму 953,25 грн.

У поданому до суду клопотанні №
19173/7/10-015 від 13.03.07р. Тернопільська ОДПІ повідомила, що скаргу СПД
фізичної особи ОСОБА_1 від 15.01.07р. на рішення Тернопільської ОДПІ від
НОМЕР_1 частково задоволено, рішення скасовано в частині штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 340 грн., в іншій частині залишено без змін, просить стягнути
заборгованість перед бюджетами та цільовими фондами в сумі 613, 25 грн.

Оцінивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що
провадження у справі підлягає припиненню з огляду на таке.

01 вересня 2005 року набрав
чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6
розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу
адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та
апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та
апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України.

Виходячи з положень пунктів 1,7,9
статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір,
у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою
адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених
норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на
вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних
відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один
суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні
функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Згідно пункту 11 статті 10 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" на Державні
податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах,
міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладено, зокрема,
функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та
громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів,
одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без
установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед
бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, позивач, який є
органом державної податкової служби, виступає у даних правовідносинах не як
суб'єкт господарської діяльності, а як суб'єкт владних повноважень, що у
відповідності із підпунктом 4 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, є право звертатись з адміністративними позовами у
випадках, встановлених законом.

Отже, державні податкові інспекції
в районах у містах є суб'єктами владних повноважень, які у відповідності із
підпунктом 4 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України
мають право звертатись з адміністративними позовами у випадках, встановлених
законом.

За таких обставин, справу
№14/28-502 слід розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України. Однак, Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція звернулася
із позовом в порядку Господарського процесуального кодексу України, що
унеможливлює суд розглянути дану справу в строки та в порядку, що визначені
Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК
України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає
вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи викладене, провадження у
справі слід припинити по п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно з ст.ст. 44,49,80 ГПК
України судові витрати позивачу не повертаються, так як згідно з положеннями п.
15 ст. 4 Декрету КМУ “Про державне мито” державні  податкові
інспекції від сплати державного мита звільнені.

На підставі наведеного, керуючись
ст.1,4-3,12,22,33,43,44,49,80,86 ГПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Суддя