СУД
ПОСТАНОВА

13.11.07р.

Справа № А16/240-07(А31/28-07)

За позовом    Приватного
підприємця  ОСОБА_1, м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області

до   Головного Дніпропетровського обласного
управління  у справах захисту прав
споживачів,  м. Дніпропетровськ

про
визнання постанови недійсною та скасування постанови від 02.11.2006р. №232

Суддя   ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2- представник, дов. від
01.11. 2006р.;

від відповідача: Шарапова К.О.-
голов. спеціаліст- юрист, дов. від 27.09.2007р. №11- 21-130;

свідок: ОСОБА_3.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсною
та скасувати постанову від 02.11.2006р. №232 про накладення штрафу на позивача
у  розмірі 1981 грн. 03 коп.

Відповідач у відзивах на позов
(вх.№506 від 16.01.07р. та вх.№16949 від 03.10.07р.)  позовні вимоги не визнає та просить в позові
відмовити, посилаючись на те, що: - за результатами перевірки позивача від
25.09.07р. були встановлені порушення вимог законодавства про захист прав
споживачів; а саме під час перевірки
завідуюча магазином  ОСОБА_4,
виконуючи пораду позивача створила перешкоди перевіряючим не допустивши їх до
перевірки, про що було складено акт перевірки від 25.09.2006р. №015324;  02.11.2006р. була прийнята постанова  №232 про накладення штрафу, підставою для
прийняття зазначеної постанови були дані акту від 25.09.2006р. №015324;
позивачем  не надано жодних доказів
невідповідності вимогам чинного законодавства
оскаржуваної ним постанови  про
накладення штрафу та невідповідності визначеної законом компетенції  державного органу, який видав цей акт, а
також порушення у зв'язку з прийняттям цього
акта  прав та охоронюваних інтересів
позивача.

Позивач звернувся до суду з заявою
(вх. №688 від 18.01.2007р.) про забезпечення доказів, в якій просить допитати
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Суд на підставі частини 4 статті 65
Кодексу адміністративного судочинства України. ухвалою від 30.10.07р. викликав
до судового засідання, призначеного на 13.11.07р. у якості свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_3.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін та свідка ОСОБА_3 господарський суд,
-

ВСТАНОВИВ:

-          згідно із пунктом 2  частини
1  статті  26
Закону України "Про  захист
прав споживачів” спеціально
уповноважений   центральний   виконавчої
влади   у   сфері
захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві   та   Севастополі
здійснюють   державний   контроль
за   додержанням законодавства про
захист прав споживачів,  забезпечують  реалізацію державної політики щодо захисту
прав споживачів і мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг якість товарів, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки
продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно
відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів;

- згідно розпорядження відповідача
-Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав
споживачів від 25.12.2006р. №415 згідно плану роботи відповідача провідним
спеціалістам Захарченко І.І. та Кульгіній Н.А. було доручено перевірити
дотримання вимог законодавства щодо захисту прав споживачів у магазині „Скіф”
на мікрорайоні 7 Зарічний;

- відповідачем
-Головним Дніпропетровським обласним управлінням у справах захисту прав
споживачів було проведено планову перевірку дотримання законодавства про захист
прав споживачів, про що складено акт від 25.09.2006р. №015324;

- згідно складеного зазначеними особами акту
від 25.09.2006р. №015324 встановлено, що після пред'явлення службового
посвідчення і оголошення мети перевірки завідуюча магазином „Скіф” ОСОБА_4,
після телефонної розмови з приватним підприємцем Тихоновим О.В., замість
створення умов для виконання робіт, пов'язаних з контрольною перевіркою
всупереч п.37 Постанови  Кабінету
Міністрів України від 15.06.2006 № 833 Про затвердження Порядку провадження
торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення не
допустила перевіряючих до перевірки, тим самим порушивши статті 23, 26 Закону
України „Про захист прав споживачів” та п.37 Постанови  Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833 Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування населення;

- на підставі акту перевірки від 25.09.2006р.
відповідачем  було  винесено постанову від 02.11.2006р. №232 про
накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України „Про захист прав
споживачів”;

- вказаною постановою постановлено за
створення перешкод службовій особі державного органу у справах захисту прав
споживачів у проведенні перевірки якості товарів застосувати до позивача штраф
у розмірі 1 981 грн. 03 коп.;

- відповідно до чинного законодавства акт
державного чи іншого органу -це юридична
форма  рішень  цих
органів,  тобто  офіційний
письмовий  документ,  який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мас обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин;

- підставами для скасування акта є
невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт; обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі;

- відповідно до пункту 54 “Порядку
заняття  торгівельною діяльністю та
правил торгівельного обслуговування населення”, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995р. №108, контрольна перевірка дотримання
цього  Порядку  і
правил проводиться службовою особою відповідного органу з пред'явленням
службового посвідчення та в присутності особи, що здійснює  продаж товарів, і у разі можливості -
представника суб'єкта господарської діяльності, що перевіряється;

- позивач  вважає
застосування  до  нього відповідачем  згідно
постанови від 02.11.2006р. штрафу у розмірі 1 981 грн. 03 коп.
необґрунтованим та неправомірним; відповідач проти цього заперечує;

Враховуючи вищевикладене суд
доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- як вбачається із матеріалів
справи відповідачем проведено планову перевірку позивача на підставі плану
роботи Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав
споживачів на ІІІ квартал 2006р.(а.с.149-153);

- при пред'явленні розпорядження та
службових посвідчень службові особи відповідача не були допущені до перевірки,
чим фактично було створено перешкоди для проведення подальшої перевірки і про
це було складено акт від 25.09.2006р.;

- відповідно до статті 23 Закону
України „Про захист прав споживачів” у випадку порушення суб'єктами
господарської діяльності сфери торгівлі та послуг вимог законодавства про захист
прав споживачів вищезазначені суб'єкти несуть відповідальність за створення
перешкод службовим особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів у проведенні перевірки якості товарів, а також
правил торговельного та інших видів обслуговування -у розмірі від 1 до 10
відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий
облік доходів і витрат -у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

- позивач зазначає про те, що
ОСОБА_4, яка не допустила представників відповідача для перевірки в приміщення
магазину, у нього ніколи не працювала;

-          суд не погоджується з думкою
позивача, що перевірка службовими особами відповідача проводилася у присутності
сторонньої особи ОСОБА_4, оскільки на відповідача чинним законодавством не
покладено обов'язків щодо перевірки наявності трудових правовідносин  будь-яких осіб з суб'єктом господарювання; до
того ж як вбачається ОСОБА_4 представилася завідуючою магазином, не допустила
службових осіб відповідача до перевірки та отримала акт перевірки та припис.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею 94 Кодексу
адміністративного судочинства України судові витрати у справі слід віднести за
рахунок позивача.

Керуючись статтями 94, статтями
160-163, 167, 186, 254, пунктом 6 Розділу VII Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за
рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена у
порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного
судочинства України

Постанова набирає законної сили у
відповідності із статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ          Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата виготовлення постанови у
повному обсязі -29 грудня 2007р.