ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" квітня 2007 р.                                                                            Справа  № 15/22

За позовом :       Закрите акціонерне товариство «Кримський торгово-промисловий дім»

До відповідача:  Товариство з обмеженою відповідальністю «Літа Холдінг»

про                          розірвання дистриб’юторського договору №83/06 від 24.07.06р. та стягнення 120732,38 грн.

СУДДЯ  КОЛОМИС В.В.

Представники:

від позивача:          Оніщенко Т.О. (дов. №20 від 21.01.07р)

від відповідача :    Зернова О.В. (дов. б/н від 14.10.06р.

В судовому засіданні з 23.03.07р.  оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:  Позивач –ЗАТ «Кримський торгово-промисловий дім»м.Сімферополь просить суд розірвати дистриб'юторський договір № 83/06 від 24.07.06р., укладений з ТОВ  “Літа Холдінг” та з врахуванням здійсненого в порядку  ст.22 ГПК України збільшення позовних вимог (а.с.48-49), стягнути з останнього 120372,38 грн., в тому числі 111906,30грн. основного боргу, 3302,16грн. інфляційних нарахувань, 1543,26 грн. відсотків річних та 3085,50грн. пені.

Свої вимоги обгрунтовує  насамперед порушенням відповідачем пп.7.2, 7.3 Договору, в частині здійснення розрахунків та надання залишків продукції. Оскільки оплати за відвантажену продукцію відповідачем не здійснено взагалі, вважає, що останній, окрім вартості відвантаженої продукції, що становить 111906,30 грн., зобов’язаний сплатити санкції, передбачені чинним законодавством.

Крім того, позивач, враховуючи приписи ч.2 ст.651 ЦК України, з огляду на направлене відповідачу 09.10.06р. повідомлення про розірвання договору, вважає, що є всі підстави для розірвання дистриб'юторського договору №83/06 від 24.07.06р.

Відповідач позов не визнає, в зв’язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. На думку відповідача позивачем неправильно тлумачаться умови договору, зокрема пункту 7.2, відповідно з яким, розрахунки за поставлену продукцію проводяться саме за реалізовану продукцію. А так, не вбачає в своїх діях будь-яких порушень. Крім того, посилається на відсутність з боку позивача будь-яких дій спрямованих на повернення залишків нереалізованої продукції.

Враховуючи це, та зважаючи, що позивач належними і достатніми доказами не довів обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, просить в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, давши цьому достатню і об’єктивну оцінку, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

При цьому, суд встановив та врахував таке.

24 липня 2006року між сторонами у справі був укладений дистриб'юторський договір за №83/06 (далі договір, а.с.11-13), відповідно з умовами якого позивач, як постачальник, зобов’язувався в порядку та на умовах, визначених договором поставляти відповідачу, як дистриб'ютору, продукцію торгової марки “Новий Світ”, а останній, в свою чергу, зобов’язувався в порядку та на умовах, визначених в договорі приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату (п.1.1 Договору).

Розглядом матеріалів справи судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору, згідно видаткових накладних № РН-0000322 від 28.07.06р. та № РН-0000301 від 28.08.06р. було поставлено відповідачу продукцію (алкогольні напої) на загальну суму 114284,70грн. (50414,70+63870,00), (а.с.14-15).

Оскільки за накладною на повернення №ВН-0000376 від 07.08.06р. відповідачем було повернуто продукцію на суму 2378,40грн., всього, таким чином, відповідачу було відвантажено продукцію на загальну суму 111906,30грн. Зазначене відповідачем не оспорюється.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що оплата за поставлену згідно умов цього Договору продукцію здійснюється дистриб'ютором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, починаючи через 37 (тридцять сім) календарних днів після одержання першої партії продукції за реалізовану продукцію, потім кожні 7 (сім) календарних днів за реалізовану дистриб'ютором продукцію.

Викладене свідчить про те, що позивачем неправильно тлумачаться умови договору, оскільки розрахунок за поставлену продукцію, як то передбачено умовами договору, напряму залежить від факту реалізації останньої дистриб'ютором.

Зазначене позивачем при обґрунтуванні позовних вимог не враховано.

В свою чергу, відповідно до п.7.3 Договору, дистриб’ютор зобов’язаний кожні сім днів із дня відвантаження першої партії продукції надавати постачальнику залишки відвантаженої продукції. В разі ненадходження залишків продукції від дистриб’ютора постачальник має право призупинити відвантаження продукції, забрати залишки продукції та вимагати повного розрахунку за відвантажену продукцію.

Аналіз вищезазначеної умови договору свідчить про наявність у позивача права в разі ненадання дистриб’ютором залишків продукції на вчинення у хронологічному порядку певних дій: 1) призупинення відвантаження продукції; 2) витребування залишків продукції; 3) вимагати повного розрахунку за відвантажену продукцію.

Натомість позивач, незважаючи на те, що відповідачем дані про залишки продукції були подані останній раз 19.09.06р. (а.с.16) 28 серпня 2006р., здійснив останньому чергове відвантаження продукції.

При цьому, будь-яких дій, спрямованих на витребування у позивача залишків продукції, як то передбачено п.7.3 Договору позивач не вчиняв. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Більше того, відповідно до п.8.6 Договору у разі нереалізації дистриб’ютором продукції, а також за відсутності з боку постачальника маркетингової та рекламної підтримки реалізації продукції, позивач забирає продукцію самотужки.

Викладене свідчить про безпідставність вимог позивача.

Відповідно до ч.3 ст.612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника, виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Однак в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.13.1 Договору, строк дії останнього встановлено до 31 грудня 2007року. При цьому, договір може бути розірваний будь-якою із сторін при умові попередження про це іншу сторону за 15 робочих днів.

При цьому, позивач посилається на направлення на адресу відповідача в установленому порядку, за офіційною адресою листа № 142 від 09.10.06р., в якому ставилось питання  (повідомлялось) про розірвання договору.

Натомість аналіз вищезазначеного листа (а.с.17) свідчить, що будь-які посилання та наміри позивача на дострокове розірвання дистриб’юторського договору відсутні. При цьому зміст листа, стосується зовсім інших відносин між сторонами, які виникли на підставі договорів поставки від 13.07.06р. та відповідального зберігання від 14.07.06р. Будь-яких інших повідомлень позивач на адресу відповідача не направляв.

Таким чином, позивачем не дотримано встановлений договором (п.13.3) та ст.188 ГК України порядок розірвання договору.

Відповідно до стст.33,34 ГПК України, кожна сторона належними та достатніми доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість доводи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Суддя

Рішення     підписано "13" квітня 2007 р.