ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2007 р.  11:00              Справа № АС-42/649-06

вх. № 13967/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін

позивача - Абашнік І.В. (дов.), Кійкова С.О. (дов.)

відповідача - Калмикова Н.А. (дов.)

по справі за позовом  Державної інспекції з контролю за цінами у Харківській області, м. Харків

до  ДОРП "Обласний аптечний склад", с. Васищеве Харківського району Харківської області

про стягнення 8310,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна інспекція з контролю за цінами, просить стягнути з ДОРП "Обласний аптечний склад" суму фінансової санкції в розмірі 8310,09 грн., яка застосована згідно рішення № 56 від 29.08.2006р. та своєчасно не сплачена відповідачем.

Відповідач проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивачем проведена перевірка відповідача щодо дисципліни цінза період з 20.09.2005р. до 15.08.2006р., про що складений акт на бланку № 18747 від 07-18.08.2006р.

Проведена    перевірка    правильності формування  та застосування цін відповідно до вимог розпоряджень облдержадміністрації від 25.04.2002 р. №184 „Про граничні торговельні надбавки на вітчизняні та імпортні лікарські засоби і вироби медичного призначення”, яким затверджений граничний рівень торговельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) в розмірі 30,0% при реалізації лікарських засобів населенню через аптечну мережу по м.Харкову та 35,0% торгівельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) при реалізації лікарських засобів для інших міст та населених пунктів Харківської області та 10% при реалізації бюджетним установам за   бюджетні   кошти.

В результаті    перевірки    встановлено, що ДОРП „Обласний аптечний склад” при    формуванні    роздрібних   цін    на    лікарські   засоби     було  порушено вищевказане  розпорядження  (пункт   1). На лікарські  засоби,  які підлягають державному   регулюванню, товариство   застосовувало   торговельні   надбавки    від 11,2% до 90,1% , що вищі за граничні затверджені рівні 10,0%; 30,0%; 35,0%.

В акті перевірки наведені окремі приклади такого завищення, а також зазначено, що всього по акту перевірки сума необгрунтовано одержаної виручки склала 2770,03 грн. за період з 03.11.2005 р. по 10.08.2006 р., яка розрахована по фактичній реалізації товару і гроші за яку надійшли на розрахунковий рахунок та в касу підприємства, про що свідчать банківські виписки та електронно- касові стрічки ЕККА.

На підставі висновків акту перевірки, згідно ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" позивачем прийнято рішення № 56 від 29.08.2006р. про вилучення у відповідача в доход державного бюджету суму необгрунтовано одержавної виручки в розмірі 2770,03 грн. та стягнення штрафу в розмірі 5540,06 грн.

Відповідач в обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що на підприємстві відповідача лікарські засоби закуповувались на підставі договорів та видаткових накладних, де зазначались закупівельна ціна та заводська ціна. Націнка на лікарські засоби здійснювалась від ціни товару, за яким він був отриманий від постачальника, при цьому, остання у всіх випадках значно менша, ніж ціна, зазначена у видаткових накладних як заводська.

Тобто на підприємстві відповідача при формуванні цін на лікарські засоби використовувалась навіть не ціна заводу виробника, як це зазначено у листі Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення” № 01-8/3273 від 16.12.2004 р., а ціна згідно якої лікарські засоби оприбутковувались і націнка встановлювалась від меншої ціни. Вказана націнка здійснювалась в межах граничного розміру та, навіть, була меншою ніж максимальний розмір націнки.

Однак при проведені перевірки позивач здійснював перевірку формування націнки не згідно тих даних, які були у відповідача, а використовуючи власні дані відносно цін на лікарські засоби, які не тільки не були відомі відповідачеві, а й не повинні були бути відомі.

Статтею 6 Закону України "Про ціни і ціноутворення" (далі - Закон) передбачено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Відповідно до статті 7 Закону вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Відповідно до статті 8 Закону державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Згідно зі статтею 4 Закону Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління та визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Відповідно до пункту 12 Постанови КМУ від 25.12.96 N 1548 Рада   міністрів  Автономної  Республіки  Крим,  обласні, Київська та Севастопольська   міські   державні   адміністрації регулюють (встановлюють) граничні торговельні надбавки (націнки) на лікарські засоби і вироби медичного призначення, зазначені у переліку вітчизняних та імпортних лікарських засобів і виробів медичного призначення, ціни на які підлягають державному регулюванню, що реалізуються населенню через аптечну мережу, встановлюються на рівні не вище ніж 35 відсотків оптової ціни виробника (митної вартості), а на ті, що придбаваються державними та комунальними закладами охорони здоров'я за бюджетні кошти, - на рівні не вище ніж 10 відсотків оптової ціни виробника (митної вартості).

Перелік вітчизняних та імпортних лікарських засобів і виробів медичного призначення, ціни на які підлягають державному регулюванню, затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України N 480/294 від 03.12.2001, зареєстрованим в Міністерстві   юстиції України 17.12.2001 за N 1045/6236.

Розпорядженням Харківської облдержадміністрації від 25.04.2002 р. №184 „Про граничні торговельні надбавки на вітчизняні та імпортні лікарські засоби і вироби медичного призначення” затверджений граничний рівень торговельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) в розмірі 30,0% при реалізації лікарських засобів населенню через аптечну мережу по м.Харкову та 35,0% торговельної надбавки до ціни виробника (митної вартості) при реалізації лікарських засобів для інших міст та населених пунктів Харківської області та 10% при реалізації бюджетним установам за   бюджетні   кошти.

Нормативне визначення  оптової ціни виробника у законодавстві відсутнє.

В листі Міністерства економіки та з питань Европейскої інтеграції України від 02.04.2003 р. № 18-43/1814-3 "Про врегулювання питання стосовно визначення поняття "оптова ціна виробника" зазначено, що з урахуванням вимог законодавчих та нормативних актів, зокрема, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", наказів Міністерства фінансів від 30.11.99 N 291 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та інструкції про його застосування" (зареєстрований в Міністерстві юстиції від 21.12.99 за N 892/4185) та від 20.10.99 N 246 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (зареєстрований в Міністерстві юстиції від 02.11.99 за N 751/4044) формування фіксованих (регульованих) цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення в підприємствах торгівлі (аптечних закладах) повинно здійснюватись шляхом нарахування торговельних надбавок в межах граничних рівнів до фактичних цін продажу виробників, які є оптовими цінами виробників, що зафіксовані бухгалтерським обліком.

Згідно п.5 Оглядового листа № 01-8/3273 від 16.12.2004 р. Вищого Господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення” Граничний рівень торговельної надбавки на лікарські засоби і вироби медичного призначення повинен встановлюватися в процентному відношенні до оптової ціни виробника (митної вартості), оскільки інших граничних тарифів та порядку їх визначення законодавством не передбачено.

Позивачем в обґрунтування факту порушення відповідачем рівня граничної торговельної надбавки покладено закупівельну ціну товару, що підтверджується розрахунком суми необґрунтовано одержаної виручки та накладними на отримання товару  від  продавця.

Відповідач нараховува торговельну націнку від оптової ціни виробника, яку зазначено в накладних поставщика (продавця товару) і яка відрізняється від відпускної ціни, зазначеної в тих же накладних.

Копії вказаних накладних надані до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позицію позивача помилковою, оскільки відповідачем не  порушено  державну дисципліну цін при встановленні націнок на лікарські засоби, так як при визначенні ціни на ліки відповідач виходив з зазначених у накладних оптових цін виробника (митної вартості), інших  граничних тарифів та порядку їх визначення законодавством не передбачено, як не передбачено і обов"язку відповідача при придбанні лікарських засобів і виробів медичного призначення не у виробника, а у іншого продавця, з"ясовувати ціни безпосередньо у виробника.

Суд зазначає, що у разі невірного вказування продавцем продукції ( не виробником) ціни виробника покупцю, відповідальність повинен нести такий продавець.

За таких обставин позивачем неправомірно затосовані до відповідача економічні санкції, тому сума застосованих економічних санкцій не може бути стягнута з відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями   4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлено 20.01.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.