ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.07                                                                                           Справа  № 5/173

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Суддя-доповідач                                                            Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

при секретарі судового засідання                              Мазурській В.Т.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватної промислово-торговельної фірми „ЮСІ”, б/н і б/д

на постанову Господарського суду Рівненської області від 18.12.2006 року

у справі № 5/173

за позовом Приватної промислово-торговельної фірми „ЮСІ”, м. Харків

до відповідача Рівненської міської ради, м. Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Закрите акціонерне товариство „Юність”, м. Рівне

про визнання нечинним Державного акту на право постійного користування землею

за участю представників сторін:

від скаржника –позивача по справі –Черемхович Ю.В. –представник (Довіреність від 01.01.2007 р. за №9-юр), Вайншельбойм М.І. –адвокат (Довіреність від 15.02.2007 р. №14-юр);

від відповідача –не з`явились;

від  третьої особи –Тарновецький П.Я. –представник (Довіреність від 05.06.2006 р., б/н);

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Рівненської області від 18.12.2006 року у справі №5/173 (суддя Грязнов В.В., при секретарі судового засідання Павлюк І.Ю.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватної промислово-торговельної фірми „ЮСІ” до Рівненської міської ради щодо визнання нечинним Державного акту серії РВ №00208 від 09.03.1999 р. на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1376 га, наданої ЗАТ „Юність” для обслуговування магазину „Юність” по вул. Базарній, 9. Постанова місцевого господарського суду мотивована тим, що Позивачем всупереч вимог чинного законодавства не надано суду належних і допустимих доказів належності йому як землекористувачу чи власнику даної земельної ділянки, зокрема відсутні рішення міцевої ради, Державний акт на право постійного користування тощо. Сплата земельного податку в даному випадку не створює для Позивача правових наслідків у вигляді набуття права власності чи користування даною земельною ділянкою. Згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання земельних відносин відповідно до закону. Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, суд прийшов до висновку, що ні спірний Державний акт на право постійного користування землею, виданий ЗАТ „Юність”, ні рішення Рівненської міської ради №95 від 04.02.1999 р., не порушують права Позивача на користування землею, оскільки останній такого права не реалізував. Таким чином, позовні вимоги визнано безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.131-133).

Скаржник, Приватна промислово-торговельна фірма „ЮСІ”, 26.12.2006 р. звернулась із заявою про апеляційне оскарження (вих. №66-юр), та апеляційною скаргою, просить скасувати постанову місцевого господарського суду як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи. Так, невірним є висновок суду про відсутність у Позивача права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться придбана ним частина будівлі лише тому, що він не закріпив це право рішенням міської ради. Досліджуючи матеріли, надані Відповідачем –Рівненською міською радою, на підставі яких прийнято рішення про видачу ЗАТ „Юність” оскаржуваного державного акту, встановлено, що при зверненні до Рівненсьої міської ради ЗАТ „Юність” надало сфальсифіковану копію документу –договору купівлі-продажу приміщення магазину „Юність” в цілому, в якому відсутні позначки про відчуження частини приміщення іншим покупцям, в т.ч. і ППТФ „ЮСІ”. Однак, зазначений документ, всупереч вимог процесуального законодавства не долучено до матеріалів даної справи. Суд не звернув належну увагу і на неточності у документах, на підставі яких ЗАТ „Юність” набуло права користування землею за адресою: м. Рівне, вул. Базарна, 9, однак у рішенні міської ради, як підстави видачі оспорюваного державного акту зазначено іншу адресу –м. Рівне, вул. Базарна, 6. Невірним є і висновок суду про відсутність порушення прав Позивача, оскільки в даному акті зазначена земельна ділянка, на якій знаходиться придбане Позивачем нерухоме майно по вул. Базарній, 9 у м. Рівне.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 185-187, КАС України, норм Земельного кодексу України, Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задоволити позов та визнати нечинним Державний акт на право постійного користування землею серії РВ №00208 (реєст. №202), виданий ЗАТ „Юність”.

12.02.2007 р. Закрите акціонерне товариство „Юність” подало Заперечення на апеляційну скаргу за вих. №12/02-07-ІІ, де спростовує наведені в апеляційній скарзі обставини та просить залишити постанову господарського суду Рівненської області без змін, так як остання винесена на підставі повного та всебічного дослідження усіх фактичних обставин справи та вірного застосування вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.17, 18, 21 КАС України. Так, ППТФ „ЮСІ” звернулося до господарського суду за захистом порушеного права після спливу строків позовної давності, оскільки саме 25.04.2003 р. Позивач дізнався про надання ЗАТ „Юність” земельної ділянки для обслуговування магазину „Юність”,про існування державного акту на право постійного користування землею від 09.03.1999 р., рішення Рівненської міської ради №95 від 04.02.1999 р., та як, наслідок можливість порушення свого права. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Безпідставним є і висновок Скаржника про невідповідність Положень державного акту на право постійного користування землею від 09.03.1999 р. положенням рішення Рівненської міської ради №95 від 04.02.1999 р. з огляду на наступне. Господарським судом Рівненської області по справі №15/197 встановлено, що допущена технічна помилка (описка) в п.2.13 рішення Рівненської міської ради від 04.02.1999 р. №95 „Про вилучення та надання земельних ділянок” не вплинула на правомірність надання Рівненською міською радою ЗАТ „Юність” Державного акту на право постійного користування землею від 09.03.1999 р. Вирішення господарським судом Рівненської області справи №15/197 шляхом постановлення ухвали про примирення сторін здійснено за клопотанням ЗАТ „Юність” та Рівненської міської ради. Якщо ППТФ „ЮСІ” вважало б, що винесене господарським судом Рівненської області рішення по справі №15/197 може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки, то відповідно до вимог ст. 93 КАС України, мало право у будь-який час вступити у справу №15/197 як третя оосба. Ухвала господарського суду Рівнеснької області від 09.08.2006 р. по справі №15/197 не оскаржувалась в апеляційному порядку ні ЗАТ „Юність”, ні Рівнеснькою міською радою, ні ППТФ „ЮСІ”, а тому згідно ст. 254 КАС України набрала законної сили. Отже, дії Рівненської міської ради визнано правомірними, а тому Державний акт на право постійного користування землею від 09.03.1999 р. не може бути визнано нечинним. Крім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 23 , ч.2 ст. 19 Земельного кодексу України, підставою надання земельної ділянки у користування чи власність є рішення місцевої ради. В даному випадку Позивач мав би звертатись з позовом про визнання нечинним п.2.13 рішення Рівненської міської ради від 04.02.1999 р. №95 „Про вилучення та надання земельних ділянок” як підстави оформлення та видачі оспорюваного Державного акту, чого останнім зроблено не було. ППТФ „ЮСІ” в порушення вимог чинного процесуального законодавства не надало суду жодного належного та допустимого доказу правомірності користування та належності саме Позивачу даної земельної ділянки, зокрема відсутній державний акт на право постійного кормстування земельною ділянкою та договір оренди земельної ділянки. Твердження ППТФ „ЮСІ” про факт фальсифікації документів є надуманим та безпідставним, оскільки мало б містити ознаки складу злочину і підлягати розгляду в порядку кримінально-процесуального судочинства. Скаржником не подано доказів порушення справи за даним фактом чи розгляду її місцевим судом. Крім цього, придбання ППТФ „ЮСІ” 13,3/100 приміщення магазину „Юність” не надавало останньому права на земельну ділянку в цілому, оскільки суперечить вимогам ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду ухвалою суду від 19.02.2007 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення за № 2160415.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 19.02.2007 року участь представників сторін визначена на власний розсуд.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 4 ст. 196 КАС України про те, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія порадившись на місці ухвалила розглядати справу за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 195, 196 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, вислухавши думки представників позивача та третьої особи, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відповідність постанови місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

20.10.1998 р. Членом біржі Товариством з обмеженою відповідальністю компанією „Пульсар” (Продавець) та Приватною промислово-торговеленою фірмою „ЮСІ” (Покупець) укладено Біржовий контракт купівлі-продажу нерухомості, згідно якого придбаваллось 13, 3/100 частин приміщення магазину „Юність”, за адресою: м. Рівне, вул. Базарна, 9, загальною площею 215, 6 кв м, вартістю 300 000 грн. 00 коп. (а.с.7-9). За наслідками укладеного договору, Рівненським міським бюро технічної інвентаризації, 21.10.1998 р. видано Реєстраційне посвідчення на право приватної власності 13,3/100 частин приміщення магазину „Юність”, ,розташованого по вул. Базарній, 9 у м. Рівне Приватній промислово-торговельній фірмі „ЮСІ” (а.с.6).

04.02.1999 р. Рівненською міською радою прийнято рішення №95 „Про вилучення та надання земельних ділянок”, пунктом 2.13 якого вирішено надати із забудованих земель міста Закритому акціонерному товариству „Юність” в постійне користування земельну ділянку площею 1376 кв. м для обслуговування магазину „Юність” по вул. Базарній, 6 у м. Рівне (а.с.10-12).

09.03.1999 р. Закритому аціонерному товариству „Юність” на підставі рішення Рівненської міської ради №95 від 04.02.1999 р, видано Державний акт на право постійного користування землею серії РВ №00208 (реєстр. №202, згідно якого ЗАТ „Юність” надавалась у постійнне користування для обслуговування магазину „Юність” по вул. Базарній, 9 земельна ділянка площею 0, 1375 га в межах згідно з планом землекористування (а.с.12-13).

25.04.1997 р. Комітетом з приватизації м. Рівне (Продавець) та Закритим акціонерним товариством „Юність” укладено Договір №248 купівлі-продажу будівлі шляхом викупу, згідно якого Покупець придбавав у власність будівлю загальною площею 1800, 5 кв м, яка знаходиться у м. Рівне, вул. Базарна, 9 (а.с.40-41).

01.12.1997 року Закритим акіонерним товариством „Юність” продано Товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія „Пульсар” частину приміщення магазину „Юність”, що знаходиться у м. Рівне по вул. Базраній, 9 (а.с.42).

17.11.1998 р. Розпорядженням голови міста Рівне №2220-р, дозволено Закритому акціонерному товариству „Юність” виготовити технічну документацію по наданню земельної ділянки орієнтовною площею 1376 кв.м під будівлями та дворами по вул. Базарній, 9. З них 1200 кв. м за рахунок земель міського об`єднання „Промтовари” та 176 кв. м за рахунок земель міста для обслуговування магазину „Юність” (а.жс.47).

30.06.2006 р. Приватна промислово-торговельна фірма „ЮСІ” звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання нечинним Державного акту на право постійного користування землею серії РВ 00208, зареєстрованого під №202, виданого ЗАТ „Юність”, як такого, що порушує права Позивача (а.с. 2-4).

25.07.2006 р. ЗАТ „Юність” подало клопотання до господарського суду Рівненської області яким просило зупинити провадження у справі №5/173 за позовом ППТФ „ЮСІ” до Рівненської міської ради  про визнання нечинним Державного акту на право постійного користування землею від 09.03.1999 р. до набрання законної сили судовим рішенням господарського суду Рівненськї області по справі №15/197 за позовом ЗАТ „Юність” до Рівненської міської ради про встановлення юридичного фатку помилки в п.2.13 рішення Рівненської міської ради від 04.02.1999 р. №95 та її виправлення (а.с.55). Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.07.2006 р. у справі 5/173 зупинено провадження по даній справі (а.с.59).

09.08.2006 р. Ухвалою господарського суду Рівненської області у справі №15/197 провадження у справі закрито у зв`язку з примиренням сторін. Судом по даній справі встановлено, що Рівненська міська рада визнала, що в п.2.13 рішення Рівненської міської ради від 04.02.1999 р. №95 „Про вилучення та надання земельних ділянок” допущено технічну помилку (описку) в частині адреси магазину „Юність”, по вул. Базарній, 6”, - яку в свою чергу слід читати: „... по вул. Базарній, 9”, а тому Державний акт на право постійного користування землею від 09.03.1999 р. зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №202  видано ЗАТ „Юність”, правомірно (а.с.68).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.09.2006 р., провадження у справі №5/173 поновлено (а.с.70).

При перегляді постанови місцевого господарського суду, судова колегія виходила з наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинним державного акту на право постійного користування землею як підстави порушення його прав як землекористувача. На момент видачі оспорюваного акту чинним був Земельний кодекс України від 18.12.1990 р., статтею 19 якого встановлено порядок передачі землі у користування чи власність (подання відповідного клопотання, розробка проектів відведення земельних ділянок, прийняття рішення тощо). Однак стаття 30 ЗК України передбачала додаткову підставу набуття земельної ділянки у власність чи користування. Так, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження –будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчувалось місцевими радами. Згідно вимог ст. 10 ЗК та Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до відання міських Рад у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить і передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування,   в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 ЗК України та їх реєстрація. Право власності на землю або право користування наданою земельною   ділянкою, згідно вимог ст. 22 ЗК виникала після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таким документом був державний акт, який видавався  і реєструвався місцевими радами. Відповідний порядок набуття права постйного користування земельною ділянкою передбачено і в чинному Земельному кодексі Укрїни від 25.10.2001 р. Так, згідно вимог ст. 116 чинного ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності   та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів  виконавчої  влади або органів місцевого самоврядування в межах їх   повноважень. Надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування   здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. При переході права власності на будівлю і споруду, згідно вимог ст. 120 чинного ЗК України, право власності на земельну   ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право   користування - на підставі договору оренди. Відповідно до вимог ст. 125 чинного ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після   одержання її  власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право   власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З вищевикладеного вбачається, що єдиною підставою отримання земельної ділянки у постійне користування виступає рішення місцевої ради. В даному випадку –це рішення Рівнеснької міської ради, а у випадку, зазначеному Скаржником –цивільно-правова угода чи договір оренди. Державний акт на право постійного користування землею не виступає юридичною підставою отримання землі у власність чи користування, він лише засвідчує таке право. Це підтверджується вимогами вищезазначених норм, зокрема ст.ст. 125, 126 чинного ЗК України. З даним документом закон пов`язує лише момент виникнення права постійного користування земельною ділянкою та його офіційне підтверження. Підставність та легітимність набуття такого права обумовлюються рішенням місцевої ради. Слід зазначити, що названий вище Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не є актом у  розумінні ст. 2 КАС України. У відповідності зі ст. 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж  земельної  ділянки  в  натурі  на  місцевості і одержання відповідного документу. В силу ст. 23  Земельного  кодексу України  право власності або право постійного користування землею посвідчується державними  актами,  які  видаються  і  реєструються  відповідними місцевими радами.

Отже, визнання нечинним державного акту на право постійного користування землею не створює для Позивача необхідних правових наслідікв. Крім цього, даний акт може бути визнано нечинним лише у випадку визнання нечиним рішення місцевої ради, на підставі якого видано цей акт. З матеріалів справи не вбачається, що Позивачем оспорюється правомірність прийняття Рівненською міською радою рішення №95 від 04.02.1999 р. чи його невідповідність вимогам чинного законодавства та компетенції органу, що його прийняв. Крім цього, керуючись вимогами ст. 72 КАС України, судова колегія взяла до уваги факти, викладені в Ухвалі господарського суду Рівненської області від 09.08.2006 р у справі №15/197.

З огляду на вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку про відсутність пістав для задоволення позову та, як наслідок, - апеляційної скарги. Позивач всупереч вимог ст. 71 КАС України не довів належними і допустими доказами факт порушення чи можливості порушення або ж оспорення свого права чи інтересу та підстав визнання нечинним Державного акту на право постійного користування землею, виданого ЗАТ „Юність”.

Вказівки апелянта на факти фальсифікації документів, упущені місцевим господарським судом є безпідставними, оскільки Позивачем в підтвердження своїх вимог не представлено постанови про порушення кримінальної справи за даним фактом чи вироку місцевого суду щодо осіб, винних у вчиненні інкримінованого Позивачем злочину (кримінальна відповідальність юридичних осіб чинним законодавством України не передбачена).

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність постанови Господарського суду Рівненської області чинному законодавству, матеріалам справи та дійсним обставинам.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209 п. 6, 7 Прикінцевих та Перехідних положень КАСУ ,-

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

1.         Постанову Господарського суду Рівненської області від 18.12.2006 року у справі № 5/173 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватної промислово-торгівельної фірми “ЮСІ” - без задоволення.

2.          Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 212 КАС України.

3.          Справу №5/173 повернути Господарському суду Рівненської області

Суддя-доповідач                                                                                Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В.Мурська