СУД
===================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

4 січня 2007р.
Справа № 8/298/24

За позовом:
Закритого акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк”,  вул..Набережна Перемоги, 50,
м.Дніпропетровськ (Філія “Чернігівське регіональне управління” ЗАТ
“ПриватБанк”, м.Чернігів, вул..Серьожнікова,6)

До відповідача:
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Про  стягнення 10996грн.35коп.

Суддя   Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

від позивача: Богаєвська І.В.
-старший юрисконсульт, довір. №4990 від 15.11.06р.

від відповідача: не з'явився

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про
стягнення  9497грн.30коп. боргу по
кредиту, наданому відповідачу на підставі
кредитного договору НОМЕР_1, 631грн.58коп. заборгованості по сплаті
відсотків за користування кредитом, 867грн.47коп. пені за порушення
відповідачем зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом та
термінів повернення кредиту.

Після порушення провадження у
справі позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині
заборгованості по відсотках на 653грн.72коп. та в частині стягнення пені на
50грн.03коп. Враховуючи, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір
позовних, судом заява, яка подана до прийняття рішення, приймається і спір
вирішується з її урахуванням.

Відповідач  у відзиві на позов заперечував проти розміру
відсотків та пені, посилаючись на відсутність розрахунку цих сум.

Відповідача належним чином
повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у
матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач
не скористався  належним йому правом
прийняти участь у господарському засіданні, явка уповноважених представників
сторін в судове засідання судом обов'язковою не визнавалася, а тому суд
приходить до висновку про можливість вирішення спору у відсутності представника
відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
вивчивши надані позивачем докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для
вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки НОМЕР_2 з
Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1
з 01.03.04р. зареєстрований у ЄДР як фізична особа-підприємець.

6 липня 2005р. між сторонами у
справі укладений кредитний договір НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді  непоновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування
в розмірі 25800грн., терміном погашення згідно узгодженого графіку,  зі сплатою відсотків за користування кредитом
в розмірі 21% річних. Відповідач зобов'язувався повернути кредитні кошти в  строки, визначені умовами договору, та
сплачувати відсотки за користування кредитом. Крім того, 06.07.05р. між
сторонами укладений договір про зміну умов кредитного договору, згідно якого
сторони  визначили  порядок нарахування відсотків на дату сплати
відсотків, які розраховуються на непогашену частинну кредиту за фактичну
кількість днів використання кредитних ресурсів, виходячи з 360 днів у році.

На підставі заявки відповідача від
07.07.05р., банком по видатковому касовому ордеру НОМЕР_3. видано відповідачу
25800грн. Таким чином, факт надання позивачем кредиту в сумі 25800грн.
підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується відповідачем.

Кредитні правовідносини, що виникли
між сторонами, регулюються § 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно
до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк  зобов'язується надати  грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором
застосовуються положення цього кодексу, які регулюють відносини за договором
позики, якщо інше не встановлено § 2 гл.71 ЦК України, або не випливає із суті
кредитного договору.

В силу ст.1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання, якими є сторони у справі, повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.  Одностороння відмова від виконання договору
не допускається.

Згідно із графіком погашення
кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору,  сторони визначили, що погашення кредиту буде
здійснюватися щомісяця рівними частинами по 2150грн. Останній платіж по кредиту
відповідач зобов'язувався здійснити у строк до 05.07.06р.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач зобов'язання по договору належним чином не виконав, сплативши  до 25.12.05р. в рахунок погашення кредитної
заборгованості 8600грн., а також в період з 30.12.05р. по 06.09.06р.
відповідачем 7702грн.70коп. Таким чином, відповідачем в рахунок повернення
кредитних ресурсів сплачено
16302грн.70коп.

Враховуючи підтвердження
матеріалами справи факту часткового погашення кредиту, суд дійшов висновку, що
заборгованість по кредиту становить 9497грн.30коп.

Відповідач на момент вирішення
спору доказів погашення кредиту не надав, а тому з нього підлягає стягненню
9497грн.30коп. боргу по кредиту.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного
кодексу України проценти, які підлягають сплаті за позикою, виплачуються
щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не передбачено договором. Згідно з
п.4.3. кредитного договору відповідач зобов'язаний був  сплачувати
відсотки за користування кредитом 25 числа кожного поточного
місяця.  Пунктом 4.11. кредитного
договору  передбачено, що нарахування
відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму
залишку заборгованості по кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що
позивачем правомірно нараховані відсотки за користування кредитом після  настання строку  його повернення.

Відповідачем зобов'язання по сплаті
відсотків належним чином не виконуються. Разом з тим, відсотки, нараховані до
06.09.06р., відповідачем сплачені в повному обсязі, що підтверджується копіями
наданих позивачем  меморіальних
ордерів.

В силу п. 4.2. кредитного договору,
оскільки  відповідачем  кредит своєчасно не повернутий, позивач
правомірно з 06.07.06р. нараховував відсотки за користування кредитом  із застосуванням підвищеної процентної ставки
в розмірі 42% річних. Всього сума нарахованих відсотків за період з 07.09.06р.
по 31.12.06р.  становить 1285грн.30коп.,
правильність обчислення якої
підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідач не надав суду доказів
сплати нарахованих за вищезазначений період
відсотків, а тому з нього має бути стягнуто 1285грн.30коп. боргу по
відсотках.

На підставі умов договору (п.5.1.)
позивач нарахував пеню в сумі 917грн.50коп. за період з 26.01.06р. по
31.12.06р. включно за прострочення повернення кредиту. При цьому  пеня обчислювалася позивачем виходячи із
подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення. Пеня за
прострочення сплати відсотків позивачем не нарахована та не заявляється до
стягнення.

Відповідно до ст.549 Цивільного
кодексу України пеня застосовується до несправного боржника у випадку порушення
ним зобов'язання за договором.
Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем
зобов'язань за договором, а тому позивачем обґрунтовано нарахована  та заявлена до стягнення пеня за прострочення
виконання зобов'язання в частині повернення кредиту.

Заперечення відповідача  проти розміру відсотків та пені судом до
уваги не приймаються, оскільки відповідач не представив іншого розрахунку даних
сум, який він вважає правильним.

З огляду на вищезазначене, вимоги
позивача підлягають задоволенню частині стягнення 9497грн.30коп. основного
боргу, 1258грн.30коп. боргу по відсотках та 917грн.50коп. пені.

В
силу ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
в повному обсязі  покладаються на
відповідача.

Позивачем при подачі позовної заяви
державне мито сплачене в розмірі, що перевищує 1% ціни позову, а тому, згідно
зі ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93р. №21-93 “Про державне
мито”  та ст.47 Господарського
процесуального кодексу України зайве сплачене державне мито в сумі 141грн.27коп.
підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.549,1048,1049,1054
Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України,
ст.ст.47,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И
В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
на користь Закритого акціонерного товариства  Комерційний банк “ПриватБанк”,
м.Дніпропетровськ, вул..Набережна Перемоги,50 (ідентифікаційний код 26085169,
відомості про рахунок відсутні) 9497грн.30коп. боргу по кредиту, 1258грн.30коп.
боргу по відсотках, 917грн.50коп. пені, 116грн.73коп. держмита та 118грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повернути Закритому акціонерному
товариству  Комерційному банку
“ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ, вул..Набережна Перемоги,50 (ідентифікаційний
код 26085169, відомості про рахунок відсутні) з Державного бюджету
141грн.72коп. зайве сплаченого державного мита, що перераховане платіжним
дорученням №1 від 19.08.06р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи
№8/298/24 господарського суду Чернігівської області.

Суддя
Т.Г.Оленич

09.01.07