ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.07                                                                                        Справа №  20/74/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

За позовом Концерну “Міські теплові мережі” в особі Філії Концерну “Міські теплові мережі” Орджонікідзевського району, м. Запоріжжя

до Громадського об’єднання “Орджонікідзевська районна організація ветеранів України”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет  Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  Орджонікідзевська районна державна адміністрація, м.Запоріжжя.

про стягнення суми  2803,66 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача -         Семеренко С.О. (довіреність №4834/27 від 31.10.2006р.);

Від відповідача   -   Копньова В.Н. (посвідчення №8 від 15.09.200р.);

Від  третьої особи 1:не з’явився

Від третьої особи 2: Говорченко Л.О. (довіреність №20/01-33 від 13.01.2005р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача 2803,66 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію за період 01.10.2002р. по 30.11.2006р.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/74/07,  судове засідання  призначено на 01.03.2007р.    Ухвалою суду від 01.03.2007р. у порядку ст.27 ГПК України до участі у справі №20/74/07 залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні  відповідача –Виконавчий комітет Запорізької міської ради, м.Запоріжжя, та  Орджонікідзевську районну державну адміністрацію, м.Запоріжжя, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 22.03.2007р.  Ухвалою голови господарського суду Запорізької області від 22.03.2007р. в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі №20/74/07 продовжено на один місяць –до 03.05.2007р. Ухвалою суду від 22.03.2007р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 04.04.2007р.

У судовому засіданні 04.04.2007р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги і на підставі ст.ст. 193, 276 ГК України, ст.ст. 11, 15, 16, 96, 509, 1000  ЦК України, умов договору про постачання та використання теплової енергії №1902 від 27.09.2002р.  просить позов задовольнити, стягнути суму 2803,66грн. основного боргу за період з 01.10.2002р. по 30.11.2006р. У судовому засіданні позивач пояснив, що в рішенні сесії міської ради про затвердження тарифів на теплову енергію для Концерну “Міські теплові мережі” не встановлено середніх норм споживання.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, мотивуючи наступним. У відповідності до ст.20 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають. Громадським об'єднанням  “Орджонікідзевська районна організація ветеранів України” за допомогою спонсорської допомоги згідно з квитанцією №412 сплачено за тепло з 01.01.2004р. по 01.12.2006р. по рахунку №1902 оплату в сумі 400 грн. У порушення вимог ст.256 ЦК України, яким встановлено загальний термін позовної давності у три роки, Концерном “Міські теплові мережі” у розрахунках заборгованості борг нараховано не правильно, а саме: з 01.10.2002 року по 30.11.2006 року, тобто понад три роки. Також при розрахунках боргу позивач повинен керуватися розміром середніх норм споживання, що передбачено  Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Враховуючи, що Концерн не надав до суду розмір середньої норми споживання, розрахувати основний борг за договором не представляється можливим. Просить у позові відмовити.

Третя особа - Орджонікідзевська районна державна адміністрація підтримала заперечення відповідача.

Третя особа  - Виконавчий комітет  Запорізької міської ради в судове засідання не з'явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином.

Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи у відсутність третьої особи в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2002 р. між Концерном “Міські теплові мережі” в особі Філії Концерну “Міські теплові мережі” Орджонікідзевського району (енергопостачальна організація, позивач у справі) та Громадським об’єднанням “Орджонікідзевська районна організація ветеранів України” (споживач, відповідач у справі) був  укладений договір про постачання та використання теплової енергії № 1902.

За Договором позивач (електропостачальна організація) зобов`язався постачати теплову енергію згідно з умовами Договору, а відповідач (споживач) зобов`язався оплачувати вартість спожитої теплової та здійснювати інші платежі  згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору електропостачальна організація постачає споживачу теплову енергію з 01.09.2002р.

Згідно з п. 4.2.1 договору, позивач зобов’язався забезпечувати постачання   теплової енергії відповідачу в обсягах згідно з договором.

Відповідно до п. 6.5 Договору, яким обумовлено порядок розрахунків, споживач зобов`язаний за три дні до початку розрахункового періоду сплачувати вартість планової кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми розрахунків до початку місяця.

На виконання умов договору в період з 01.10.2002р. по 30.11.2006р. позивач постачав відповідачу теплову енергію.

За вказаний період відповідач не сплатив суму 2803,66 грн., яка нарахована позивачем. Направлення рахунків підтверджується реєстрами з відміткою поштового відділення.

29.03.2007р. та 04.04.2007р. сплачено суму 2023грн.26 коп., що підтверджується квитанціями №№10,12,412.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, пояснення сторін, суд  прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналогічні приписи щодо застосування Господарського кодексу України встановлено пунктом 4 Прикінцевих положень цього Кодексу.

На підставі зазначених норм суд застосовує до спірних  правовідносин сторін  відповідні норми ЦК та ГК України, що набрали чинності з 01.01.2004р.

Відповідно до  ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов’язання має  виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні права особа  здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Із матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін врегульовано договором про постачання та використання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” комунальні послуги –результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавцем є суб’єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово –комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, виробником –суб’єкт господарювання,  який виробляє або створює житлово -  комунальні послуги.

Згідно з статутом Концерну “Міські теплові мережі” предметом діяльності  підприємства є, зокрема, виробництво теплової енергії;  розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут.

Відповідно до статуту відповідача (споживача) “Орджонікідзевська районна організація ветеранів України” є добровільним громадським об’єднанням ветеранів Великої вітчизняної війни (учасників бойових дій, інвалідів війни, учасників війни), ветеранів праці, ветеранів військової служби, інших пенсіонерів.

Під час розгляду справи факт постачання теплової енергії позивачем встановлений, не заперечений відповідачем. Разом з тим, позивач заявив позов про стягнення з відповідача боргу на підставі рахунків, в яких позивач вказував кількість спожитої теплової енергії в гкал, тариф, ПДВ та загальну суму до сплати.

Приписами ст.20 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами)  в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають. При цьому суд звертає увагу, що дані приписи були чинними на момент укладення договору № 1902 від 27.09.2002р., який є у підставі позову.

Відповідач є такою ветеранською організацією і, як споживач, на підставі ст.20 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  має право, зокрема, одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію, зокрема, про норми споживання. Позивач  в силу ст.21 цього Закону зобов’язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію, зокрема, про  норми споживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  норми споживання –кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно з законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 32 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004р. плата  за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати розраховується виходячи з розміру затверджених цін / тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/ тарифу на даний вид комунальних послуг і суми,  яка належить  до сплати за надану послугу.

У наданих позивачем рахунках, у тому числі тих, що виписані після набрання чинності цим Законом, не зазначені ті показники, які встановлені ст.32 Закону. Внаслідок чого неможливо встановити на підставі чого розрахований борг –показань засобів обліку чи за нормами, і які саме норми споживання були встановлені в період, за який позивач просить стягнути борг; чи перевищило споживання відповідачем теплової енергії норми споживання у конкретний період і чи  підлягає він звільненню від плати на підставі ст.20  Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Ствердження позивача, що у рішенні сесії міської ради про затвердження тарифів на теплову енергію для Концерну “Міські теплові мережі” не встановлено середніх норм споживання не є обґрунтованим, оскільки відповідно до ст.6  Закону України “Про теплопостачання” державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів. Пільги, встановлені спеціальним законом, які стосуються прав відповідача, не можуть бути звужені чи скасовані на підставі невиконання іншими підприємствами, установами чи організаціями своїх обов’язків, у тому числі щодо встановлення норм споживання чи надання  стосовно них інформації.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає, що враховуючи приписи наведеного вище законодавства, предмет позовних вимог, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своїх вимог, а саме розміру боргу відповідача у період 01.10.2002р. по 30.11.2006р.  У зв’язку з цим, суд не бере до уваги посилання позивача на ст.ст. 193, 276 ГК України, ст.ст. 11, 15, 16, 96, 509, 1000  ЦК України, оскільки вони не спростовують висновків суду, а також не бере до уваги факт сплати частини боргу під час розгляду справи, посилання відповідача на пропуск строку позовної давності. У задоволенні позову відмовляється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються  на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                               Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення  підписано  у повному обсязі  14. 06. 2007 р.