ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.
№ 4/154 (05-5-4/12939)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Рогач. Л.І.,

розглянувши матеріали

касаційної скарги
ВАТ “Укрнафта” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007

у справі
господарського суду м. Києва

за позовом
ВАТ “Укрнафта” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз”

до
Головного управління внутрішніх військ МВС України

про
стягнення 542512 грн. збитків,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Єфіменко Л.І. (дов. від 01.12.06 № юр-560д),

відповідача: Пащенко І.В. (дов. відд 28.12.06 № 3/7-17),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 12.07.07 господарського суду м. Києва в задоволенні позову про стягнення 542512 грн. збитків, заподіяних внаслідок невиконання інвестиційної угоди відмовлено.

Постановою від 17.09.07 Київського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ВАТ “Укрнафта” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду  справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Як було встановлено господарськими судами, які приймали рішення у даній справі, відповідно до умов угоди від 20.06.2001 № 17/14/446/ 172-ін про часткове покладення виконання зобов'язань на третю особу за договором №10/1 від   07.05.1997   “Про   інвестування          будівництва (придбання) житла для військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України та членів їх сімей” та додатковими угодами до нього від 29.12.1997 і від 14.12.1999 №19/674, укладених між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України та НАК “Нафтогаз України” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз”, останнє взяло на себе зобов’язання щодо внесення інвестицій у будівництво житла для військовослужбовців, яке здійснюється у відповідності до Указу Президента України від 01.017.1993 № 240 “Про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей” зі змінами   та   доповненнями,   постанов   Кабінету   Міністрів   України   від 27.04.1998 № 568 “Про методологію визначення цін і процедури зменшення податкових зобов'язань платників податку на прибуток підприємств на суму вартості матеріальних активів, що інвестуються ними у будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, і порядок використання коштів, що спрямовуються на будівництво такого житла, та здійснення бюджетного контролю за їх цільовим використанням" та від 20.10.2000 № 1569 “Про внесення змін та доповнень до постанови Кабінету Міністрів України №568”, шляхом надання замовником позивачу довідок встановленого зразка на отримання податкових пільг, передбачених статтею 22 пункту 22.3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Крім того, до вказаної угоди сторонами укладено додаткові угоди №1 та №1/а, якими до угоди було внесено зміни в частині здійснення інвестування у вигляді грошових коштів, векселів та інших активів та передбачено можливість інвестування на правах співінвестора, структурною одиницею Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта" - нафтогазовидобувним управлінням „Охтирканафтогаз", а також обумовлено обов'язок відповідача та його відповідальність перед новим інвестором (співінвестором) за несвоєчасне освоєння переданих йому інвестицій та надання довідок встановленого зразку для одержання новим інвестором (співінвестором) податкових пільг (підпункт 3.1 пункту 3 угоди).

Судами з’ясовано, що на виконання умов вказаних вище угоди та додаткових угод, позивачем передано відповідачу інвестиції у вигляді векселів на суму 2000000(два мільйони) гривень, що підтверджується актами прийому-передачі від 29.12.2000.

Відповідно до пункту 17 Методології визначення цін і процедури зменшення податкових зобов'язань платників податку на прибуток підприємств на суму вартості матеріальних активів, що інвестуються ними у будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, і порядок використання коштів, що спрямовуються на будівництво такого житла, та здійснення бюджетного контролю за їх цільовим використанням, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №568 від 27.04.1998, відповідачем було надано позивачу довідку № 270 за формою № 1 про надання інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей для подання в податкову інспекцію з метою зменшення податку на прибуток підприємств на суму 2000000 грн., довідки № 398 на суму 1061200 грн. та № 399 на суму 396288 грн. за грудень 2001 року про цільове використання інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей.

Листом № 3/23/1-17/64 від 04.02.2004 відповідачем повідомлено позивача про відсутність заборгованості перед останнім у розмірі 542512 грн., оскільки інвестиції на суму 2000000 грн. згідно довідки № 270 повністю використано на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей.

Крім того судами встановлено, що у відповідь на вказаний лист, позивач 31.03.2004 звернувся до відповідача з вимогою перерахувати на рахунок позивача у термін до 15.04.2004 заборгованість у сумі 542512 грн., яка виникла у зв'язку з несвоєчасною передачею позивачу довідки про цільове використання інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей на зазначену суму, у зв’язку з чим позивачем не було використано податкову пільгу на зазначену суму.

З такою ж вимогою позивач звертався до відповідача також листами від 15.10.2004 № 24юр/6363 та від 26.04.2005 № 24юр/3041, посилаючись також на втрату інтересу до виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо надання довідки про цільове використання інвестицій.

Вимоги позивача залишено відповідачем без відповіді та без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення ВАТ “Укрнафта” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз” до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов'язання, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема включено неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій обгрунтовано взяли до уваги той факт, що позивач, неодноразово звертаючись до відповідача з вимогою про перерахування коштів в сумі 542512 грн. у зв’язку з відсутністю довідки форми № 2, не надав судам доказів про звернення до відповідача з вимогою надати відповідну довідку, передбачену умовами інвестиційної угоди.

До того ж, судами враховано додану до матеріалів справи копію довідки № 407 на суму 542512,00грн. за лютий 2002 року про цільове використання інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей та копію опису вкладення у цінний лист направлений позивачеві відповідачем, яку було направлено 28.02.2002, а також копію листа відповідача № 3/23/4-П/284 від 23.04.2002 адресованого директору ПП “СБ-Техно”, який також направлено позивачу, зі змісту якого вбачається, що 1 травня відповідач буде змушений повідомити Державну податкову адміністрацію про відміну довідок ф. № 2, зокрема, довідки № 398 за лютий 2002 на суму 542512 грн., у зв’язку з чим суди дійшли обгрунтованого висновку щодо інформованості позивача про наявність довідки на суму 542512 грн. і відсутність з боку останнього будь-яких дій щодо своєчасного використання пільги на зменшення податкового зобов'язання, а відтак, суди дійшли правомірного висновку про недоведеність позивачем наявності повного складу цивільного правопорушення у вигляді збитків, відсутність причинного зв’язку між поведінкою боржника та заявленими збитками.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального  та  процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 17.09.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 4/154 залишити без змін.

Головуючий                                                                                         Божок В.С.

Судді                                                                                                   Костенко Т.Ф.

Рогач. Л.І.