ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 18/271

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “В. і П.”

на  постанову
Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2006р.

у справі
№18/271 господарського суду міста Києва

за позовом
Державного підприємства “Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості”

до
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “В. і П.”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:
Ядловський І.І. –за довіреністю від 05.04.2006р.

відповідача:
не з’явились

Згідно розпорядження В.о. Голови судової палати Першикова Є.В. від 16.01.2007р. здійснено заміну судді Уліцького А.М. на суддю Бакуліну С.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.06.2006р. (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2006р. (судді Капацин Н.В. –головуючий, Данилова Т.Б., Зеленін В.О.), позов задоволено повністю; стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “В. і П.” на користь Державного підприємства “Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості” 7582,54грн. заборгованості, 102грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення і постанову та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на  наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.03.2006р. між ЗАТ “Страхова компанія “В. і П.” (страховик) та ДП “Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості” (страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту №2/нт-2005, за умовами якого відповідач прийняв на страхування наземні транспортні засоби, що належать позивачеві на правах власності, за умовами Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №3 від 26.03.2004р. (п.1.1).

Згідно п.1.2 договору відповідач зобов'язався у разі настання страхового випадку виплатити позивачеві страхове відшкодування на умовах, передбачених даним договором, а позивач зобов'язався сплатити вчасно і в повному обсязі страховий платіж. Вигодонабувачем за цим договором є позивач (п.1.4).

За умовами даного договору (п.3.2) страховими випадками є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди .

При цьому судами встановлено, що 01.09.2005р. на площі Московській у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів марки “Ауді 80” держ. реєстраційний номер 146-65 КТ під керуванням Боровського О.В. та марки “Фольксваген Пассат” держ. реєстраційний номер II 0764 МІ, який належить позивачеві. ДТП сталась внаслідок порушення Боровським О.В. п.п. 16.6, 33.4.1 Правил дорожнього руху України. Керуючи автомобілем марки “Ауді 80” держ. реєстраційний номер 146-65 КТ, Боровський О.В. не виконав вимоги дорожнього знаку “Рух прямо”, при повороті наліво не пропустив автомобіль “Фольксваген Пассат” держ. реєстраційний номер II 0764 МІ, який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2005р. по справі №3-18035/9, Боровського О.В. було притягнуто до адміністративної відповідальності, згідно ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до п.8.3 договору, ремонт пошкодженого транспортного засобу здійснюється на СТО, з якою страховик уклав договір на технічне обслуговування, ремонт автомобілів та продаж запчастин. Якщо такий договір не укладався, вибір СТО здійснюється страхувальником за письмовим погодженням страховика.

Відповідач 09.09.2005р. листом №272 запропонував позивачу здійснити відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу - автомобіля марки “Фольксваген Пассат” держ. реєстраційний номер II 0764 МІ в ТОВ “Фольксмоторс –ЛТД” за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20.

Між позивачем та “Фольксмоторс –ЛТД” 30.10.2005р. було укладено договір № 20/10/05 на технічне обслуговування, ремонт автомобілів та продаж запчастин і аксесуарів, за умовами якого ТОВ “Фольксмоторс –ЛТД” здійснює технічне обслуговування та ремонт автомобілів позивача із забезпеченням проведення цих робіт необхідними витратними матеріалами і запчастинами.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки “Фольксваген Пассат”, згідно з попереднім нарядом-замовленням ТОВ “Фолькмоторс –ЛТД” № 00006285 від 14.09.2005р., становить 47903,86 грн.

Згідно платіжних доручень №253 від 26.10.2006р. на суму 20000грн. та №346 від 26.01.2006р. на суму 27903,86грн. позивач з ТОВ “Фолькмоторс –ЛТД” за відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу розрахувався в повному обсязі.

За умовами п.9.1 договору страхове відшкодування підлягає виплаті після того, як повністю будуть встановлені причини, обставини та розмір збитків. Сума збитку визначається при пошкодженні транспортного засобу у розмірі витрат на його відновлюваний ремонт, з урахуванням експлуатаційного зносу транспортного засобу (частин, деталей) (п. 9.5.2 договору).

Пунктом 2.5 договору визначена безумовна франшиза у випадку ДТП у розмірі 3% від страхової суми.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Приймаючи рішення, господарські суди виходили з того, що витрати на відновлюваний ремонт застрахованого автомобіля марки “Фольксваген Пассат” держ. реєстраційний номер II 0764 МІ склали 47903,86грн., враховуючи безумовну франшизу у розмірі 3%, що складає 3970,75грн. та ту обставину, що додатком №1 до договору зазначений автомобіль був застрахований у частці 86,25%, страхова сума, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, складає 37346,33 грн., оскільки коефіцієнт експлуатаційного зносу автомобіля дорівнює “0”%.

При цьому відповідач 20.10.2005р. склав страховий акт-реліз №2/НТ і частково сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 29763,78грн. згідно платіжного доручення №610 від 24.10.2005р.

З урахуванням викладеного суди дійшли висновку, що сума заборгованості відповідача за невиплачену частину страхового відшкодування позивачу складає 7582,54грн.

З висновками попередніх судових інстанцій щодо визначення страхового відшкодування погодитись не можна, оскільки суд першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи.

Так, відповідно до вимог ст. 8 Закону України “Про страхування” страховий ризик –певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок –подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику. Також встановлено, що страхова сума –це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку (ст.9).

За змістом ст.9 Закону України “Про страхування” при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, законодавчо визначено, що страхове відшкодування –страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Також, за визначенням зазначеної норми, франшиза –це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України “Про страхування” встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За умовами п.8.2 (п.п."д") договору страхування наземного транспорту №2/нт-2005 документами, що підтверджують розмір заподіяних збитків є висновок автотоварознавця або аварійного комісара; документи ремонтного підприємства, рахунок на придбані запчастини, деталі.

На підтвердження своїх заперечень відповідач до матеріалів справи додав висновок №8908 від 14.10.2005р. автотоварознавчого дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.34), яким визначено розмір суми відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля відмінний від суми відшкодування, яку доводить позивач.

Проте суди попередніх інстанцій не перевірили обставини, якими обґрунтовувались заперечення відповідача, і не зважаючи на наявність вказаного висновку автотоварознавчого дослідження він взагалі не був оцінений місцевим та апеляційним судами при прийнятті судових рішень. Відтак, судами викладено лише доводи та докази сторони, на користь якої прийнято рішення, що є порушенням вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Таким чином, з огляду на те, що подані сторонами у справі докази в підтвердження розміру страхового відшкодування протирічать один одному  та окремі з них покладені в основу судових рішень, а інші не досліджені і не оцінені,  колегія приходить до висновку, що судами зроблено висновки при неповно встановлених обставинах справи. Враховуючи, що застосування норм матеріального права цілковито залежить від повноти та правильності встановлення обставин справи, судові рішення не можна визнати законними.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2006р. та рішення господарського суду міста Києва від 21.06.2006р. у справі №18/271 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу Вищого господарського суду України від 21.12.2006р. за ”18/271 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2006р. до закінчення її перегляду в порядку касації вважати такою, що втратила чинність.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

С.Бакуліна