ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 р.
№ 7/602

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Дерепи В.І.

суддів                                                           Грека Б.М.
Стратієнко Л.В.

з участю представників:
позивача:
відповідача:

Тютюнник В.Ю.
Шестаков В.Ю.

розглянувши  у     відкритому              судовому засіданні  касаційну  скаргу
Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення
господарського суду м.Києва від 26 жовтня 2006 р.

у справі
№ 7/602

за позовом
Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до
закритого акціонерного товариства "Барі"

про
стягнення 19 115 169,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

10.10.2006 р. позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 19 115 169,41 грн. заборгованості за договором від 20.04.2000 р. № 263/2000-П на постачання природного газу, з яких 15 461 789,45 грн. - основний борг з урахуванням індексу інфляції, 2 645 782,18 грн. –пеня, 1 007 597, 78 грн. –штраф.

Рішенням господарського суду м.Києва від 26.10.2006 р. (суддя Якименко М.М.) в позові відмовлено у зв’язку з пропуском позивачем позовної давності.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 20.04.2000 р. між сторонами було укладено договір № 263/2000-П на постачання природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов’язувався передати відповідачу природний газ, а відповідач –прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Згідно з п.5.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок позивача вартості обсягу газу, що був поставлений у травні.

31.05.2000 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 108 мільйонів м3 на суму 35 802 000 грн., що підтверджується актом прийому –передачі № 5-263/200-П.

10.10.2003 р. відповідач здійснив часткову оплату поставленого газу у сумі 21 407 746,00 грн. в зв’язку з чим його борг зменшився до 14 394 254 грн.

26.07.2005 р. позивач відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України надіслав відповідачу вимогу про сплату зазначеної суми, яку відповідач отримав 01.08.2005 р.

Відмовляючи в задоволенні позову у зв’язку з пропуском позовної давності, суд виходив з того, що згідно п.10.1 договору він набирає чинності з дати підписання і діє до повного виконання зобов’язань за даним договором, але не пізніше 31.12.2000 р., а згідно п.1 додаткової угоди до договору №1 від 26.03.2001 р. сторони продовжили термін дії до 31.12.2001 р.

Отже, кінцевий термін повного виконання зобов’язань відповідачем співпадає з кінцевим терміном дії договору –31.12.2001 р. і , відповідно, перебіг позовної давності розпочався з 01.01.2002 р. та сплинув 01.01.2005 р.

Звернення позивача до суду 10.10.2006 р. відбулося з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Проте, погодитись з такими висновками суду неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана вчинити дії на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

За вказаним договором після поставки газу у відповідача виник обов’язок з його оплати, а у позивача –право вимагати проведення цієї оплати.

Проте, договором не був визначений строк виконання відповідачем зобов’язання з оплати переданого йому природного газу, а ототожнення судом строку виконання цього зобов’язання з терміном дії договору є помилковим.

Відповідно до ст. 165 ЦК УРСР якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Боржник повинен виконати таке зобов’язання в семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із закону, договору або змісту зобов’язання.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Оскільки строк виконання відповідачем зобов’язання з оплати газу договором не був визначений, то згідно ч.2 ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати виконання цього зобов’язання в будь-який час і перебіг позовної давності починається після семи днів з моменту пред’явлення вимоги про сплату.

В даному випадку така вимога була одержана відповідачем 01.08.2005 р., відповідно, перебіг строку позовної давності розпочався з 09.08.2005 р.

Враховуючи викладене, рішення суду не можна визнати законним і обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, більш ретельно з’ясувати права і обов’язки сторін, обгрунтованість вимог позивача про стягнення пені за 12 місяців, враховуючи,  що згідно ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, та штрафу відповідно до абзацу 3 ч.2 ст. 231 ГК України, адже у відповідача існували перед позивачем грошові зобов’язання, штрафні санкції за порушення яких визначені ч.6 ст. 231 ГК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 26 жовтня 2006 р. у справі за № 7/602 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий                                                                В.І. Дерепа

Судді                                                                           Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко