ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 2/380-27/61

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Львівській області

на постанову
Львівського апеляційного  господарського суду від 25.09.2006 р.

у справі
№ 2/380-27/61

господарського суду
Львівської області

за позовом
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській області

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПЕТ"

про
розірвання договору купівлі-продажу

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
Широкова Н.В., дов. № 1 від 02.01.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2006 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області  (далі –Відділення) звернулось до господарського суду Львівської області з позовною заявою, у якій просило розірвати укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю “ІнтерПЕТ” (далі –Товариство) договір купівлі-продажу № 451 від 27.11.2002 р. (далі –Договір № 451) та зобов’язати Товариство передати йому по акту приймання-передачі об’єкт вказаного договору –склад металу, розташований за адресою: м. Львів, вул. Гайдучка, 5.

Позовні вимоги Відділення обґрунтовувало тим, що Товариство не виконало зобов’язання, встановлене п. 5.4 Договору № 451 (щодо добудовування об’єкту вказаного договору протягом трьох років без збереження первісного призначення), чим порушило норми ЦК України, у зв’язку з чим вказаний договір підлягає розірванню на підставі норм Закону України “Про приватизацію державного майна” та Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” з застосуванням передбачених цими законами наслідків такого розірвання.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.06.2006 р. (суддя Судова-Хомюк Н.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2006 р. (колегія суддів: Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.) рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим, що Товариство вжило усіх необхідних заходів для виконання зобов’язань за Договором № 451, його вина у невиконанні зобов’язань за п. 5.4 вказаного договору відсутня, оскільки воно не могло виконати відповідне зобов’язання у зв’язку з відсутністю передбачених для цього законодавством України документів, підготовка та видача яких проводилась компетентними органами з затримкою, а тому відсутні підстави для відповідальності згідно норм ЦК України та Закону України “Про приватизацію державного майна”.

Відділення звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2006 р. та рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2006 р., у якій просить вказані судові акти скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Відділення обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій, приймаючи судові акти, які оскаржуються, дійшли неправильного висновку щодо початку перебігу строку завершення будівництва об’єкта Договору № 451 та порушили норми матеріального і процесуального права (проте, не зазначено, які саме).

Товариство скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзивів на касаційну скаргу Відділення, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2006 р. та рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2006 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Товариство обґрунтовує тим, що твердження Відділення, наведені у касаційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Відділення не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

У п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 01.07.1998 р. у справі № 01/1501-97 (1-8/98) зазначено, що положення частини п’ятої статті 29 Закону України “Про приватизацію державного майна” регулює наслідки невиконання умов угоди купівлі-продажу. Як окрема юридична категорія угод вони мають назву “угоди приватизації” (стаття 27 Закону) і є особливими договорами купівлі-продажу державного майна, на які поширюються також відповідні норми цивільного законодавства про угоди, якщо інше не випливає із законодавства про приватизацію. Невиконання або часткове невиконання умов договору купівлі-продажу державного майна регулюється нормами зобов’язального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що Договір № 451 є особливим договором купівлі-продажу державного майна (угодою приватизації), невиконання або часткове невиконання умов якого регулюється нормами зобов’язального права, зокрема ЦК України.

Частина перша ст. 614 ЦК України встановлює, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, обов’язковою умовою, необхідною для прийняття господарським судом рішення про розірвання договору купівлі-продажу (угоди приватизації), є наявність вини сторони за таким договором (угодою) у порушенні зобов’язання.

Проте, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Товариство вжило усіх необхідних заходів для виконання зобов’язань за Договором № 451, і його вина у невиконанні зобов’язань за п. 5.4 вказаного договору відсутня, оскільки воно не могло виконати відповідного зобов’язання у зв’язку з відсутністю передбачених для цього законодавством України документів, а саме –рішення про передачу земельної ділянки, на якій розташований об’єкт Договору № 451, у користування та договору оренди вказаної ділянки, оформлення яких проводилось компетентними органами з затримкою.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про те, що у даному випадку до Товариства не може бути застосована відповідальність, передбачена нормами Закону України “Про приватизацію державного майна”, у тому числі –у вигляді розірвання договору купівлі-продажу (угоди приватизації), яким у даному випадку є Договір № 451.

Доводи Відділення, наведені у касаційній скарзі щодо початку перебігу строку завершення будівництва об’єкта Договору № 451, у даному випадку не впливають на висновок про відсутність вини Товариства у невиконанні зобов’язань за п. 5.4 Договору № 451.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2006 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Відділення не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанції, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного  господарського суду від 25.09.2006 р. у справі № 2/380-27/61 господарського суду Львівської області – без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало