ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

01.08.2007р.                                                                                          Справа №  14/292

за позовом  Закритого акціонерного товариства "Полтавське мостобудівельне управління № 8", 36034, м. Полтава, 34, Супрунівський промвузол, а/с 509

до  Закритого акціонерного товариства "Кременчуцький регіональний технічний центр", Квартал № 289, буд. 23, кв. 40, м. Кременчук, Полтавська область,39627

про  визнання недійсним договору №07/1-04 від 12.02.2004р. та стягнення 360000,00 грн.

Суддя  Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача:  Жарін М.А., дов. №239/1 від 30.06.2006р.

від відповідача:  Третяк В.В. , дов. б/н від 16.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:  Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору №07/1-04від 12 лютого 2004 року, а також про стягнення  180000 грн.  отриманої  відповідачем  передплати за визнаним недійсним правочином   від 12 лютого 2004 року  №07/1-04,  159759,08 грн. суми збитків, 10120,46 грн. відсотків  за неналежне виконання грошового зобов’язання відповідачем.

Рішення приймається після перерв, оголошених у судових засіданнях 19.07.2007р., 24.07.2007р.

В судовому засіданні 01.08.2007р. за згодою сторін було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Пушка І.І. від 04.07.2007р. склад суду було змінено в зв'язку з відпусткою судді Іваницького О.Т. і справа передана на розгляд судді Геті Н.Г.

Суддя Гетя Н.Г. прийняла справу до свого провадження і відклала її розгляд на 19.07.2007р.

Ухвалою заступника голови господарського суду Пушка І.І. від 16.07.2007р. склад суду було змінено в зв'язку з виходом із відпустки судді Іваницького О.Т. і справу повернуто йому на розгляд.

Суддя Іваницький О.Т. прийняв справу і розглянув її по суті.

Сторони в судове засідання 19.07.2007р. подали клопотання про продовження строку вирішення спору відповідно до частини 4 статті 69 ГПК України.

Суд клопотання прийняв і задовольнив.

Позивач у судове засідання 24.07.2007р. подав заяву про уточнення позовних вимог щодо ціни позову і просить суд стягнути з відповідача 180000,00 грн. - суми отриманої відповідачем передоплати за правочином від 12.02.2004р. №07/1-04; 159759,08 грн. - збитків, 10120,46 грн. - суму відсотків за неналежне виконання грошових зобов'язань.

Суд заяву прийняв до розгляду.

Відповідач  проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме вказує, що спірний договір не має істотних умов договору, строк дії договору закінчився 12.02.2005р., тобто він вже є не чинним і визнати недійсним його неможливо. Крім того, відповідач зазначає, що відсутні підстави вважати факт укладення договору під впливом обману.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив, що  12.02.2004 року між Закритим акціонерним товариством "Мостобудівельне управління №8", м. Полтава (далі - позивач) та Закритим акціонерним товариством "Кременчуцький регіональний технічний центр", м. Кременчук (далі - відповідач) було укладено договір №07/1-04 від 12 лютого 2004 року (далі - договір), згідно з яким, відповідач зобов’язався передати у власність позивачу  один комплект мостової конструкції САРМ вартістю 324 000 грн.,  що знаходилася на відповідальному зберіганні на відкритому майданчику «Лубенської ДЕД» м. Хорол,   а позивач  зобов’язався прийняти цей міст та оплатити. У договорі зазначено, що мостова конструкція САРМ  перейшла у власність відповідача  від Державного підприємства «Укррезерв»  на підставі договору №2288 від 19.12.2003 року  та відповідного наряду №1422 від 30.12.2003 року.  Умови оплати, строк поставки мостової конструкції САРМ, строк дії договору, момент переходу  права власності на мостову конструкцію   у договорі не визначені .

З метою забезпечення  виконання умов договору позивач перерахував  на рахунок відповідача 180 000 грн., що підтверджується банківською випискою (копія виписки в матеріалах справи) і визнається відповідачем.

Мостова конструкція САРМ знаходилася на відповідальному зберіганні на відкритому майданчику «Лубенської ДЕД» м. Хорол  на підставі договору зберігання  від 30 грудня 2003 року та Протоколу №1  від 14 липня 2005 року (копія договору в матеріалах справи), укладеного та підписаного відповідачем з Дочірнім підприємством «Полтавський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України»  м. Полтава. Згідно пояснень відповідача, іншої  (аналогічної ) мостової конструкції  на відповідальному зберіганні  від відповідача  у зазначених вище підприємств не перебувало.

ВАТ «ДАК»Автомобільні дороги України» своїм листом  від 02.02.2004 року №1/12-4-95 заборонило ДП «Полтавський облавтодор» відпуск мостової конструкції САРМ  відповідачу до повного погашення Держкомрезервом України  заборгованості  за зберігання мостової конструкції , а листом  від 12.01.2005 року №2/6-10/7 заборонило  відпуск мостової конструкції САРМ  без дозволу  Голови Державної служби  автомобільних доріг  України (копії листів в матеріалах справи). Державний комітет України з державного  матеріального резерву  телеграмою  від 22 серпня 2005 року також заборонив  ДП «Полтавський облавтодор» відпуск мостової конструкції (копія телеграми у матеріалах справи).

У вересні  місяці 2005 року  відповідач звернувся  до господарського  суду Полтавської  області  з позовом  до ДП «Полтавський облавтодор» про витребування  майна  з незаконного  володіння . У відповідності до рішення господарського  суду Полтавської  області від 18.10.-21.10.2005 року  по справі №12/264 (копія рішення  у матеріалах справи ) позовні вимоги  відповідача були задоволені.

Після набрання  вказаним рішенням законної сили  згідно з ст.85 ГПК України ДП «Полтавський  облавтодор», керуючисьст.4-5 ГПК  України , відпустив мостову конструкцію САРМ  відповідачу у листопаді  2005 року, що підвереджується накладною б/н від 29 листопада 2005 року , довіреністю  ЯКМ №413760 від 25 листопада 2005 року ,  наказом  ДП «Полтавський облавтодор»  №256 від 02 листопада  2005 року (копії в матеріалах  справи).

Державний комітет  з державного  матеріального резерву , не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції  та посилаючись  на ст.ст. 27, 107 ГПК  України  подав касаційну скаргу  до Вищого  господарського суду України  в березні 2006 року. Своєю постановою  від 16 березня 2006 року суд касаційної інстанції, касаційну скаргу  залишив без задоволення, а рішення господарського суду  Полтавської області  від 18-21 жовтня 2005 року  у справі №12/264 – без змін (копія  постанови   у справі).

Судом першої інстанції  у справі   №12/264 (стор.2 Рішення) встановлено, що мостову конструкцію САРМ  було отримано відповідачем від ДП «Укррезерв» на підставі довіреності  від 26.05.2004 року та видаткової накладної №РН-001283 від 26.05.2004 року .

Позивач , для отримання мостової конструкції  САРМ, надав відповідачу   довіреність  ЯЗМ №593284 від 22.06.2004 року , а відповідач  надав позивачу  накладну №23 від 23 червня 2004 року та податкові накладні №20 від 23.06.2004 року та 5/2 від 05.03.2004 року  (копії  документів у справі ) . Будь – які документи   щодо передачі мостової конструкції,  комплектності та передачі  паспортної і технічної документації  сторонами не оформлялися. За поясненнями позивача мостова конструкція на підприємстві не введена в експлуатацію так як  фактично не передалася . З метою врегулювання  питання повернення передплати  180000 грн.  позивач письмово звертався з вимогою на протязі семи днів повернути  гроші , на що відповідач письмово своїм листом №146 від 29 червня 2005 року вказав на одноособову відмову  виконання зобов’язання  по договору  та практично відмовив у поверненні  раніше сплачених грошей (копії листів у справ).

Вищенаведене змусило позивача  звернутися з даним позовом  до суду.

Відповідно  до   статті  202   ЦК  України   правочином є дія особи,  спрямована на набуття,  зміну  або  припинення  цивільних  прав  та  обов'язків. Підставою недійсності  правочину згідно ст..215 ЦК України  є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,  які  встановлені  частинами першою  -  третьою,  п'ятою   та  шостою  статті 203 цього Кодексу.  При укладанні  договору необхідно щоб його положения не суперечили нормам  ЦК України,   іншим актам   цивільного   законодавства,   а  також  моральним  засадам суспільства. Сторони є вільними в укладенні  договору,  виборі  контрагента  та визначенні   умов   договору  з  урахуванням  вимог  цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК  України ). Так, пункт 5 ст.203 ЦК України  передбачає, що  правочин має бути спрямований  на реальне  настання  правових наслідків , що  обумовлені ним.

У  момент вчинення правочинну,  відповідачем  не передбачалося та не забезпечувалося настання  правових наслідків, що обумовлені ним.  Згідно наданих письмових доказів, ВАТ «ДАК»Автомобільні дороги України» вже  своїм листом  від 02.02.2004 року №1/12-4-95 заборонило ДП «Полтавський облавтодор» відпуск мостової конструкції САРМ  відповідачу до повного погашення Держкомрезервом України  заборгованості  за зберігання мостової конструкції. Тобто,  коли    укладався і    підписувався договір №07/1-04 від 12 лютого 2004 року вже  існували заборони щодо обігу мостової конструкції САРМ .

Відповідач не надав будь яких доказів щодо інформування позивача про наявність такої заборони відпуску САРМ.

Рішенням господарського суду Полтавської області по справі  №12/264, яке набрало  законної сили, а  відповідно до ст. 35 ГПК факти встановлені рішенням суду не потребують доведення,   було встановлено , що мостову конструкцію САРМ  було отримано відповідачем    від ДП «Укррезерв» на підставі довіреності  від 26.05.2004 року та видаткової накладної №РН-001283 від 26.05.2004 року  в той час, коли фактичне отримання мостової конструкції САРМ  проводилося  лише  за накладною б/н від 29 листопада 2005 року , довіреністю  ЯКМ №413760 від 25 листопада 2005 року ,  наказом  ДП «Полтавський облавтодор»  №256 від 02 листопада  2005 року.

До розгляду зазначеної справи позивач не залучався  відповідачем як новий належний власник. Відповідач не надав доказів та не довів про факт інформування і передачі позивачу   мостової конструкції САРМ  після її фактичного отримання  його 29.11.2005 року. А саме, відповідач замовчував  наявність обставин , які могли перешкоджати вчиненню правочинну .

З вантажних митних декларацій 806010007/5/015455 від 07.12.2005р.; 806010007/5/015456 від 07.12.2005р.; 806010007/5/015457 від 07.12.2005р.; 806010007/5/015458 від 07.12.2005р.;  06010007/5/016034 від 19.12.2005р.; 806010007/5/016035 від 19.12.2005р.; 806010007/5/016036 від 19.12.2005р.; 806010007/5/016037 від 19.12.2005р.; 806010007/6/001970 від24.02.2006р.; 806010007/6/002746 від 15.03.2006р.; 806010007/6/003288 від 27.03.2006р. та 806010007/6/004220 та товаро-супровідних документів   (копії у справі ) вбачається факт вивезення  (експорту ) до Росії на адресу ТОВ «НИКОЙЛ»(309090, Росія, Бєлгородська обл.., Бєлгородський р-н., с.Октябрське, пл..Островського,4 основних елементів мосту САРМ.

При здійсненні митного оформлення  вказаних вище вантажних митних декларацій, відповідач порушив вимоги ст.81 Митного Кодексу України (процедура декларування в частині заявлення точних відомостей митному органу  про вантаж , що переміщується через митний кордон) та приховав від митного контролю міст САРМ шляхом надання недостовірної інформації митному органу під час здійснення митного  контролю шляхом  застосування невірної класифікації вантажу з подальшим зазначенням   у відповідних графах ватажної митної  декларації (графи 31,33 – опис та код товару за Українською класифікацією товарів  зовнішньоекономічної діяльності  (УКТ ЗЕД), що є  порушенням ст.311 Митного кодексу України  та правила «2а» Основних правил інтерпретації класифікації товарів затверджених ЗУ «Про  Митний тариф України» №2371 –ІІІ від 05.04.2001року .

Так, наприклад, у графі 31 декларації  806010007/6/004220  зазначено ті самі  складові мосту , що й зазначені  у переліку основних елементів мосту САРМ  Технічного опису  і інструкції  по експлуатації (копія витягу у справі) – штир консолі, стяжки діагональна та горизонтальна , щит настилу.

Наведене вище стверджує, що  правочин не був  спрямований  на реальне  настання  правових наслідків , що  обумовлені ним, а дії відповідача носили свідомий навмисний характер.

Відповідно до п.1 ст.216 ЦК України , у разі  недійсності правочинну кожна  із сторін  зобов’язана повернути  другій стороні  у натурі все , що вона одержала на виконання цього правочинну.

Отже,  поверненню підлягає сплачена позивачем сума передплати  180000 грн.

Відповідно до ст..230 ЦК України , якщо одна із сторін правочинну навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман позивача  мав місце, оскільки  відповідач  замовчував про наявність обставин, які перешкоджали вчиненню правочинну (відсутність можливості передати позивачу мостову конструкцію, наявність судового спору, предметом якого була  мостова конструкція).

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі , що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочинну.

Відповідно до статті 22 ЦК України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з частинами 1-3 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

В зв’язку з перерахуванням позивачем  передплати відповідачу, позивач змушений був позичати гроші у банківських установ на протязі 2005 – 2007 років (копії договорів у справі), і  поніс додаткові витрати   у формі сплати процентів по грошовому кредиту та комісії  за користування  залученими кредитними коштами , що  становить 159759,08 грн.

Відповідно до п.2 ст..625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано 10120,46 грн. річних.

Згідно зі ст. 215 ЦК України загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо умов  його дійсності, які встановлені ст. 203 ЦК.

Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До зазначених умов треба віднести: законність змісту правочину; навність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам закону; спрямованість правочину; захист інтересів малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадянського суспільства.

Сторонами   при вчиненні правочину, тобто при укладанні договору № 07/1-04 від 12.02.2004р. не  дотримані вимоги Закону.

В договорі № 07/1-04 від 12.02.2004р. не визначено істотних умов договору, про що зазначає і сам відповідач (відсутні умови оплати, строк поставки, строк дії договору та ін.)

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про  визнання угод недійсними" питання  про визнання угоди недійсною  і  застосування пов'язаних з цим наслідків  повинні вирішуватися  в  одному  процесі,  у зв'язку з чим необхідно повернути сторони у первісний стан.

Відповідно до п.2 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” № 02-5/111 від 12.03.1999р., якщо при вирішенні господарського спору суд встановить, що зміст договору суперечить діючому законодавству, він, керуючись ч.1 ст.83 ГПК України, повинен визнати такий договір недійсним повністю або у певній частині.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна  довести  ті обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Докази    подаються    сторонами    та    іншими   учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідач згідно зі статтями 32-33,36 ГПК України не надав належних   доказів, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень та їх не обґрунтував.

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав належні докази /у матеріалах справи/, які дають підстави суду задовольнити їх та визнати недійсним із моменту укладення договір №07/1-04 від 12.02.2004р., укладений між Закритим акціонерним товариством "Мостобудівельне управління №8", м. Полтава та Закритим акціонерним товариством "Кременчуцький регіональний технічний центр", м. Кременчук,  а також стягнути з відповідача на користь позивача 180000 грн. передплати за визнаним недійсним правочином,  159759,08 грн.  завданих збитків  та 10120,46 грн. відсотків  за неналежне виконання грошового зобов’язання , 3600 грн. - витрат по сплаті державного мита  та 118 грн.  - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу .

Враховуючи викладене, матеріали справи, керуючись статтями 32-34,36,43,44-45,49,69 (ч.4),77,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №07/1-04 від 12 лютого 2004 року з моменту його укладення.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Кременчуцький регіональний технічний центр», м. Кременчук, Полтавської області, квартал №278, буд.23 кв.40 (р/р 2357 в КФ КБ «Приватбанк», МФО331401, ) на користь Закритого акціонерного товариства «Мостобудівельне управління  №8» , 36034, Полтава-34, Супрунівський промвузол, а/с509 ( р/р 1019 в ПОФ АППБ «Аваль», МФО 331605,) передплату за визнаним недійсним правочином у сумі 180000,00 грн., збитків у сумі 159759,08 грн.  та 10120,46 грн. відсотків  за неналежне виконання грошового зобов’язання,  а також 3600,00 грн. - витрат по сплаті державного мита  та 118 грн. -  витрат за інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                            Іваницький О.Т.