КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2007                                                                                           № 36/318-3/70

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Малетича  М.М.

Студенця  В.І.

при секретарі:                     Солонець К.В.

За участю представників:

від Позивача:

Богомаз А.К., довіреність № 18-1776/11 від 26.12.2006р.,

від Відповідача :

Троцюк О.В., довіреність № 18 від 30.01.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва "Печерськжитло"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.02.2007

у справі № 36/318-3/70 (Хілінська В.В.)

за позовом                               Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва "Печерськжитло"

до                                                   ВАТ "Гідромеханізація"

про                                                  стягнення 44156,30 грн.

Суть рішення і скарги:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва “Печерськжитло” (надалі – КП “Печерськжитло”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Гідромеханізація” (надалі – ВАТ “Гідромеханізація”, Відповідач) про стягнення 44 156,30грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2006р. у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2006р., позовні вимоги КП “Печерськжитло” були задоволені частково, а саме: стягнуто з ВАТ “Гідромеханізація” на користь Позивача 4 165,92 грн. основного боргу, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті вимог, рішенням суду було відмовлено.

Проте, в подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2006р. рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2006р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2006р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Після нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. позов КП “Печерськжитло” знову було задоволено частково, а саме: стягнуто з ВАТ “Гідромеханізація” на користь КП “Печерськжитло” 4165,92 грн. основного боргу, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, рішенням суду в позові було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у справі № 36/318-3/70  і прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що рішення суду було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, п.п. 2.4.10. і 3.11. Договору оренди № 144/304 від 01.06.2000р. та ст. 4 ГПК України, а також за неповного з”ясування обставин справи, що є підставами для скасування такого судового рішення.

В судовому засіданні представник Позивача уточнив вимоги по апеляційній скарзі, а саме: просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Відповідача на користь КП “Печерськжитло” 28 914 грн. 10 коп. основного боргу та судові витрати у зв”язку із розглядом даної справи.

Представник Відповідача надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджувався з доводами та вимогами Позивача і його представника по апеляційній скарзі, і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, КП “Печерськжитло” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до ВАТ “Гідромеханізація” про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 44 156,30грн., а також понесені у зв”язку із розглядом справи, судові витрати.

Судами даний спір вже вирішувався, проте прийняті судові рішення по справі були скасовані касаційною інстанцією, з направленням справи на новий розгляд.

Після нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у справі № 36/318-3/70 позов КП “Печерськжитло” знову було задоволено частково, а саме: стягнуто з ВАТ “Гідромеханізація” на користь КП “Печерськжитло” 4165,92 грн. основного боргу, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, рішенням суду в його задоволенні було відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що ВАТ “Гідромеханізація” фактично користувалося орендованим приміщенням до 24.07.2003р., а тому вимоги Позивача про стягнення з нього заборгованості по орендній платі підлягають задоволенню тільки за період з 01.05.2003р. по 24.07.2003р. В той же час, на думку суду, Позивачем по справі не було надано належних доказів про самовільне зайняття Відповідачем орендованого ним приміщення, після його висленення, тобто – за період після 24.07.2003р., а тому вимоги КП “Печерськжитло” про стягнення заборгованості за період з 24.07.2003р. до 01.02.2004р. та відповідно – судових витрат, задоволенню не підлягають.

У зв”язку з вищенаведеним, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та

Разом з тим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду про стягнення з Відповідача заборгованості за користування орендованим приміщенням в період з 01.05.2003р. по 24.07.2003р. в розмірі 4 165,92 грн., з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, 01.06.2000р. між Державним комунальним підприємством по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території Печерського району (Орендодавець), правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва “Печерськжитло”, та Відкритим  акціонерним товариством “Гідромеханізація” (Орендар) був укладений договір № 144/304 оренди нежитлового приміщення (надалі – Договір) для розміщення відділів, що розташоване по вул. Чигоріна, 59 в м. Києві, загальною площею 382 кв.м.

Відповідно до п. 6.1. вказаного Договору, термін його дії – з 01.06.2000р. до 30.09.2000р., проте в подальшому, відповідно до Закону України “Про оренду державного комунального майна”, цей термін було продовжено.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що строк дії Договору закінчився 31.01.2002р.

Крім того, відповідно до п. 3.11. Договору, Орендар зобов”язувався сплачувати оренду плату та інші платежі визначені цим Договором до дня фактичної передачі Орендодавцю об”єкта оренди за актом приймання-передачі.

Також, з матеріалів справи видно, що рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2002р. у справі № 6/92 ВАТ “Гідромеханізація” було виселено із вказаного нежитлового приміщення загальною площею 382 кв.м., що по вул. Чигоріна, 59 у м. Києві та зобов”язано Відповідача передати вказане приміщення Позивачу.

При цьому, як стверджував Позивач, спірне приміщення було повернуто йому Відповідачем тільки 01.02.2004р., що підтверджується відповідним актом прийому – передачі, у зв”язку з чим, просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по орендній платі за період з 01.05.2003р. по 31.12.2003р.

Водночас, згідно доводів Відповідача, з якими погодився і суд першої інстанції, на підставі вказаного рішення суду від 01.04.2002р. у справі № 6/92, державним виконавцем його було виселено 24.07.2003р. із спірного приміщення і з того часу цим приміщенням він фактично не користувався.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендар зобов”язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 27 вказаного Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, у разі закінчення строку дії договору оренди орендар зобов”язаний повернути орендодавцеві об”єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно ст.ст. 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України зобов”язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку, у пункті 2.4.10. Договору оренди № 144/304 було зазначено, що при закінченні терміну дії договору, достроковому припиненні договірних орендних відносин Орендар зобов”язаний попередити Орендодавця за 10 днів про звільнення об”єкту оренди та передати його по акту прийому-передачі представникам Орендодавця в належному технічному та санітарному стані.

Крім того, згідно пункту 3.11. вказаного Договору, Орендар сплачує орендну плату та інші платежі, що визначені договором до дня фактичної передачі орендодавцю об”єкту оренди по акту прийому-передачі.

Беручи до уваги, що Відповідач здав орендоване приміщення Позивачу по акту 01.02.2004р., то саме по цей день передачі приміщення він і зобов”язаний сплатити орендну плату.

При цьому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції невірно дійшов до висновку про те, що Відповідач не користувався орендованим приміщенням після 24.07.2003р., тобто – з моменту складання акта державним виконавцем по виконанню рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2002р. у справі № 6/92 про виселення орендаря – ВАТ “Гідромеханізація” з нежитлового приміщення по вул. Чигиріна, 59 в місті Києві, оскільки відповідно до акта опису й арешту майна від 24.07.2003р. описане майно залишилося на зберіганні в орендованому приміщенні за вищезазначеною адресою до 01.02.2004р., тобто – по день здачі приміщення Відповідачем згідно акта прийому-передачі.

Будь-яких інших документів, які свідчили б про вивезення майна, Відповідач суду не надав.

Крім того, необхідно зазначити, що Акт держаного виконавця від 24.07.2003р., не можна вважати датою виконання рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2002р. у справі № 6/92, оскільки, як видно з матеріалів справи, Відповідач наступного дня знову зайняв приміщення на підставі ухвали господарського суду міста Києва від 25.07.2003р. у справі № 6/92, якою було заборонено будь-яким особам вчиняти дії по виселенню ВАТ “Гідромеханізація” з приміщення, що знаходиться по вул.Чигоріна 59 в місті Києві, або створенню перешкод доступу до цього приміщення, і на виконання зазначеної ухвали Відповідач знову продовжував користуватися приміщенням з дня винесення ухвали, тобто – з 25.07.2003р. і до 01.02.2004р.

Також, доказами використання орендованого приміщення Відповідачем в будинку по вул. Чигоріна, 59 в місті Києві є також комісійний акт ЖЕО – 604 від 03.11.2003р., відповідно до якого станом на 03.11.11.2003р. за вказаною адресою нежитлове приміщення – цокольний поверх без відповідного дозволу використовується фірмою ВАТ “Гідромеханізація” та лист Відповідача від 05.12.2003р. за №1/255, у якому останній, посилаючись на ухвалу господарського суду м. Києва від 25.07.2003р.,  просить не вчиняти щодо нього будь-які дії по виселенню з приміщення або створенню перешкод доступу до приміщення, а також зобов”язується виконати рішення Вищого господарського суду України.

Доказом користування спірним приміщенням ВАТ “Гідромеханізація” є також і  ухвала Вищого господарського суду України від 16.01.2004р. у справі № 6/92, якою було зупинено виконання рішення господарського суду м. Києва від 01.04.2002р. у справі №6/92 до закінчення касаційного провадження.

Про необхідність урахування вказаних обставин справи йшлося і в постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2006р. у справі № 36/318, якою попередні судові рішення у цій справі було скасовано, про те, що суди першої та апеляційної інстанції не з”ясували обґрунтованість доводів Позивача про те, що відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 25.07.2003р. у даній справі, якою було заборонено будь – яким особам вчиняти дії по виселенню ВАТ “Гідромеханізація” з приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Чигоріна, 59, або створенню перешкод доступу до вказаного приміщення, Відповідач наступного дня після складання акту державного виконавця від 24.07.2003р. знову зайняв приміщення та продовжував ним користуватися.

Також, в зазначеній постанові Вищим господарським судом України вказувалось про те, що суди не дали оцінку наявному в матеріалах справи листу голови правління ВАТ “Гідромеханізація” від 05.12.2003р. за № 1/255, в якому останній, посилаючись на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2003р., просить Позивача припинити тяганину з цього питання до вирішення справи у Вищому господарському суді України.

Відповідно до ч. 1 статті 11112  ГПК України  вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов”язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Однак, суд першої інстанції, в порушення вказаної норми Господарського процесуального кодексу України, фактично не виконав зазначених вказівок Вищого господарського суду України та не надав правової оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, на думку суду апеляційної інстації, Позивачем було доведено в суді наявність заборгованості Відповідача перед ним по орендній платі за період: з 01.05.2003р. по 24.07.2003р., що з урахуванням здійснених Відповідачем в рахунок такої оплати перерахувань становить 4 165,92 грн., які вірно стягнуті судом першої інстанції, а також за період: з 25.07.2003р. до 01.02.2004р., що на підставі розрахунків Позивача, які є правильними, становить 28 914,10 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недоведених обставинах, що мали значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими і не відповідають в повній мірі обставинам справи, а також були зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного рішення (п.п. 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України), що є підставою для скасування такого рішення.

У зв”язку з цим, апеляційна скарга КП “Печерськжитло” підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду – його частковому скасуванню, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення боргу в сумі 28 914,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України державне мито покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, --

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житловогогосподарства Печерського району міста Києва “Печерськжитло”, задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у справі № 36/318-3/70 за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва “Печерськжитло” до Відкритого акціонерного товариства “Гідромеханізація”, про стягнення 44 156,30 грн., скасувати частково – в частині вімови в позові.

Прийняти у цій частині нове рішення у справі № 36/318-3/70, яким стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Гідромеханізація” (м. Київ, пров. Московський 32, , р/р 00 в АБ “Брокбізнесбанк” м. Києва, МФО 300249) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва “Печерськжитло” (м. Київ, пров. Січневий, 7, 9, р/р 01 у Печерському відділенні АБ “Банк регіонального розвитку, МФО 300540) 28 914,10 грн. основного боргу та 144,57 грн. витрат по сплаті державного мита.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

3. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Справу № 36/318-3/70 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Малетич  М.М.

Студенець  В.І.

16.04.07 (відправлено)