ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 р.
№ 11/1775

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т. Б.–головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
прокурора
Гордієнко В.І. –довіреність від 25.12.2006 р.
Хруленко О.В.

відповідача
Артеменко В.М.–довіреність від 15.01.2007 р.
Кушнір С.В. - довіреність від 15.01.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Городищенського холодильного комбінату Черкаської обласної спілки споживчих товариств

на постанову
від 22.09.2006 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі
№ 11/1775 господарського суду Черкаської області

за позовом
Військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до
Городищенського холодильного комбінату Черкаської обласної спілки споживчих товариств

про
стягнення 138136,35 грн.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2006 року Військовий прокурор Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Городищенського холодильного комбінату Черкаської обласної спілки споживчих товариств про стягнення штрафних санкцій у сумі 138136,35 грн. у зв’язку з неналежним виконанням умов договору № 246/1/1/0572-Д від 16.05.2005 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що умови договору на поставку продовольства для державних потреб відповідачем не виконано, у зв’язку з чим не поставлено продукцію на суму 548160,00 грн. Відповідно до пункту 6.2 договору, за недопоставку продукції у встановлений термін відповідач має сплатити на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % від вартості недопоставленої продукції, а за прострочення понад 30 діб, додатково стягується штраф у розмірі 7 %. У зв’язку з чим, на підставі статей 546-549 Цивільного кодексу України та пункту 6.2 договору стягнути з відповідача за неналежне виконання умов договору № 246/1/1/0572-Д штрафні санкції у                     сумі 138136, 32 грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 14.07.2006 (суддя Довгань К.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, з посиланням на приписи статей 525, 526, 598, 604 Цивільного кодексу України, статей 202, 216, 217  Господарського кодексу України.

Мотивуючи рішення, господарський суд зазначив, що зобов’язання відповідача щодо поставки позивачу продовольства за умовами договору      № 246/1/1/0572-Д від 16.05.2005 р. було припинено за взаємною згодою сторін укладанням акта від 30.01.2006 р., а договір, на підставі якого виникло це зобов’язання, сторонами було закрито. Крім того, штраф та пеня, які є предметом розгляду у даній справі, є відповідальністю за неналежне виконання зобов’язання, яке сторонами припинено за взаємною згодою, а тому за невиконання цього зобов’язання чи за неналежне його виконання не може бути застосована і відповідальність.

За апеляційною скаргою Міністерства оборони України Київський міжобласний апеляційний господарський суд (судді Рудченко С.Г., Міщенко П.К., Федорова М.О.), переглянувши рішення господарського суду Черкаської області від 14.07.2006 р. в апеляційному порядку, постановою від 22.09.2006  скасував його, позовні вимоги задовольнив частково, а саме, стягнув з Городищенського холодильного комбінату Черкаської обласної спілки споживчих товариств на користь Міністерства оборони України за неналежне виконання умов договору № 246/1/1/0572-Д штрафні санкції у сумі 20000,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи постанову, господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем не поставлено продукцію на виконання умов договору, чим порушено зобов’язання, а тому відповідно до пункту 6.3 договору відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 7 % вартості непоставленої продукції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за порушення строків поставки продукції, суд апеляційної інстанції послався на те, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються саме на факті непоставки продукції, підстави для стягнення пені за договором відсутні.

На підставі частини 2 статті 233 Господарського кодексу України колегією суддів апеляційної інстанції зменшено розмір штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору до 20000,00 грн.

Городищенський ХК Черкаської ООС подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову від 22.09.2006 Київського міжобласного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а рішення від 14.07.2006 господарського суду Черкаської області залишити в силі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції порушено приписи частини 3 статті 509 та частини 1 статті 604 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до акта від 30.01.2006 р. сторони досягли згоди про припинення взаємовідносин повністю, та будь-які застереження, зокрема, щодо залишення і надалі якоїсь частки зобов’язання, наприклад, відповідальності за його порушення тощо, чи претензії щодо самої поставки продукції в акті на передбачено.

Крім того, скаржник звертає увагу на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що прийняття апеляційної скарги до провадження та розгляд апеляційної скарги, з прийняттям постанови, здійснювався різними колегіями суддів, за винятком головуючого.

У відзиві на касаційну скаргу Військовою прокуратурою Черкаського гарнізону зазначено, що постанова апеляційної інстанції є законною та підлягає залишенню в силі, а посилання відповідача на акт звірки є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, між Міністерством оборони України та Городищенським холодильним комбінатом Черкаської обласної спілки споживчих товариств 16.05.2005 р. укладено договір № 246/1/1/0572-Д про поставку продовольства для державних потреб (за кошти Державного бюджету України).

За умовами Договору Городищенський ХК Черкаської ООС зобов’язався поставити продовольство для потреб Міністерства оборони України, а замовник забезпечити приймання та оплату продукції у асортименті, кількості, у строки (терміни) і за цінами згідно з положеннями цього договору за викладеною в договорі специфікацією в кількостях, терміни та за адресами, що зазначені у рознарядці, яка є невід’ємною частиною договору (пункти 1.1 та 2.3 договору). За договором строк постачання визначено до 25.06.2005 р.

30.01.2006 р. сторонами підписано акт звіряння розрахунків між Городищенським ХК Черкаської ООС та розпорядником коштів державного бюджету Міністерства оборони України за постачену продукцію за договором від 16.05.2005 р. № 246/1/1/0572-Д, який визнано невід’ємною частиною договору, та відповідно до якого продукція за вказаним договором не постачалась, сторони домовились щодо припинення постачання  продукції, а договір від 16.05.2005 р. № 246/1/1/0572-Д визнано закритим.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 604 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання припиняється за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов’язання регламентовані статтею 611 вказаного кодексу, а саме, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Проте, судами не було з’ясовано питання, що саме стало підставою для звернення з позовом про стягнення штрафних санкцій у сумі 138136, 32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з вимог пункту 6.3 зазначеного договору, яким передбачено, що за відмову від поставки або не поставку (недопоставку) продукції з постачальника стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості непоставленої (недопоставленої) продукції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зміст позовних вимог зводиться до стягнення штрафних санкцій, визначених пунктом 6.2 договору, а саме, пені за недопоставку продукції у встановлений термін та штрафу за прострочення понад 30 діб.

Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про зміну позивачем підстави позову в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з’ясування підстави заявлених позовних вимог стосовно їх обґрунтованості та відповідності умовам договору та приписам відповідних норм діючого законодавства не були предметом розгляду під час здійснення судового провадження, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, під час здійснення судового провадження поза увагою судів першої та апеляційної інстанції були залишені обставини справи щодо умов домовленості сторонами припинення постачання продукції, зокрема, строк з якого зобов’язання з постачання продукції вважаються припиненими та підстави його припинення.

Відповідно до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду, або постанови апеляційного господарського суду є порушення, або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарським судом Черкаської області та Київським міжобласним апеляційним господарським судом при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Під  час  нового  розгляду  справи  господарському  суду необхідно  врахувати  викладене,  всебічно  і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права, що виразились у прийнятті постанови в іншому складі суду, судова колегія вважає не обґрунтованими  та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме розпорядженням голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду про зміну складу судової колегії (а.с.59).

Керуючись статтями 43,  107, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Черкаської області від 14.07.2006 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду       від 22.09.2006 у справі № 11/1775 господарського суду Черкаської області скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Касаційну скаргу Городищенського холодильного комбінату Черкаської обласної спілки споживчих товариств задовольнити частково.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                              Н. Волковицька

Л.Рогач