ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 р.
№ 39/16

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Ходаківська І.П.

суддів :
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
ДП “Донецька залізниця”

у справі
господарського суду Донецької області

на рішення
господарського суду Донецької області від 07.11.2006 року

за позовом
ДП “Донецька залізниця”

до
ТОВ “Донбасвуглепереробка”

про
стягнення штрафу за невиконання плану перевезень у сумі 4 912,40 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось  до Господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Донбасвуглепереробка" м. Українськ про стягнення штрафу 4912,40 грн. за невиконання плану перевезень  за травень 2006 року, зазначивши, що  відповідач не пред'явив до перевезення вантажі у першій декаді травня 2006 року, що підтверджується обліковою карткою виконання плану перевезень № 2246 за травень 2006 року, підписаною сторонами із застереженнями щодо підрахунку суми штрафу в цілому за місяць.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.11.2006 ( суддя Морщагіна Н.С.)в  задоволенні позовних вимог відмовлено повністю на підставі статей 105, 106, 107 Статуту залізниць України та Правил планування перевезення вантажів, з огляду на те, що згідно облікової картки відповідач план перевезення і в тоннах і в вагонах за місяць в цілому виконав, а тому повинен бути звільнений вій сплати штрафу за невиконання плану перевезень у першій декаді на підставі пп. "г" статті 107 Статуту залізниць України.

В апеляційному порядку  справа не розглядалась.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, державне підприємство "Донецька залізниця" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на рішення Господарського суду Донецької області, просить рішення скасувати  і винести нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь залізниці штраф в сумі 4912,40 грн. та судові витрати.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначив про неправильне застосування  судом першої інстанції  норм матеріального права,  оскільки  пункт 18 Статуту залізниць України встановив для забезпечення виконання договірних зобов'язань місячне  планування перевезень, а порядок розроблення, термін подання заявок, затверджених планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів. Пункт 106 Статуту залізниць України встановлює розмір штрафу за невиконання плану перевезень, а Правила планування перевезень вантажу встановлюють і конкретизують порядок обліку виконання плану –облік виконання плану і нарахування штрафу  провадиться подекадно, а після закінчення місяця виводиться кінцевий результат. Судом першої інстанції при винесенні рішення по справі не враховано  нарахування штрафу подекадно.

Відповідач  направив відзив на касаційну скаргу , в якій вважає рішення суду першої інстанції правильним і просить залишити його в силі.

Сторони не скористалися своїм правом направити представників в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є відповідальність  вантажовідправника та залізниці за  невиконання плану перевезень вантажів.

Стаття 10 Закону України  "Про залізничний транспорт" встановлює, що розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Частини 3 та 4 статті  307 Господарського Кодексу України передбачають право вантажовідправника та перевізника у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів укладення довгострокового договору, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник –подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Порядок укладання довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановила, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими  актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Пункт 105 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р.№ 457 з наступними змінами, встановив, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Пункт 106 Статуту залізниць України встановлює розміри штрафу за незабезпечення залізницею подачі вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та за невикористання вантажовідправником поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а також  за незабезпечення завантаження маршруту, за надолуження невиконання плану попереднього місяця.

Пункт 5 Статуту залізниць України встановлює, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають,зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 затверджені Правила планування перевезень вантажів, які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями в усіх видах сполучень, а також обліку виконання планів. Перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред'явленням, за окремими замовленнями відправників ( вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пункт 2.2 Правил планування перевезень вантажів встановлює, що згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на відповідних бланках. Замовлення  оформляється окремо для кожної номенклатури вантажу для кожної станції відправлення із зазначенням залізниць, станцій призначення та вантажоожержувачів. Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою частиною планування перевезення вантажів.

На підставі  узгодженого залізницею місячного плану перевезень відправник за два дні до початку декади подає начальнику станції декадну заявку з розподілом подачі вагонів на кожний день.

Розділ 6 Правил планування встановлює порядок обліку  виконання плану, який здійснюється в обліковій картці за кожним планом, а також за пред'явленням, та за замовленням про надолуження недовантаження за попередній місяць. На підставі цього обліку визначаються розміри матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану. Результати виконання плану перевезення вантажів визначаються за декаду.

Згідно пункту 6.10 Правил планування штраф за невиконання місячних планів і додаткових замовлень на перевезення вантажів нараховується на залізницю і відправника по закінченні кожної декади, сальдова сума штрафу визначається по закінченню місяця. Таким чином, даною правовою нормою визначено, що штраф за невиконання місячних   планів нараховується як на залізницю, так і на відправника по закінченню кожної декади, а по закінченню місяця визначається сальдова сума штрафу. Проте, господарський суд, вирішуючи даний спір, не врахував приписів даної правової норми, якою визначено механізм розрахунку штрафу за невиконання місячних планів і додаткових замовлень на перевезення вантажів.

Як встановлено рішенням суду першої інстанції  29.12.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Пунктами 2.1 , 2.2 договору передбачено, що вантажовласник зобов'язаний пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів, таким чином, умовами договору визначено місячне планування.

Відповідач замовив у залізниці на травень 2006 року відвантаження 67890 тон    по станції Гродівка Донецької залізниці у1014 вагонах. Залізниця прийняла замовлення та затвердила план перевезення за № 2246.

У відповідності з пунктом 2.6 Правил планування відповідач подав заявку на першу декаду травня 2006 р на виділення 327 вагонів на перевезення 21874 тони вантажу, від 111 вагонів відповідач своєчасно відмовився у строки, передбачені п.107 Статуту залізниць України, що підтверджено відповідною заявою.

Фактично у першій декаді відповідач навантажив 20059 тони вантажу  у 290 вагонах, що призвело до невиконання плану перевезень по першій декаді 1815тон у 37 вагонах. Даний факт підтверджується підписами представників позивача та відповідача в обліковій картці № 2246.

За невиконання плану перевезень з урахуванням своєчасної відмови від 111 вагонів позивачем на підставі ст.ст. 106, 107 Статуту залізниць України був нарахований штраф у розмірі 1210 грн.

Крім того, відповідачем також були внесені зміни у напрямки перевезення вантажів, тобто по залізницях призначення план перевезення не виконав, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф в сумі 3702,40 грн.

План перевезення на другу декаду відповідачем виконаний і перевиконаний в тонах на 7161,8 тонн, план перевезення на третю декаду відповідачем виконаний в повному обсязі.

Таким чином, план перевезення у тонах за місяць з врахуванням перевиконання плану у другій та виконання у третій декадах відповідачем виконано, і на цій підставі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач повинен бути звільнений від сплати штрафу за невиконання плану у першій декаді на підставі п. "г" пункту 107 Статуту залізниць України. Однак, такий висновок не  відповідає  умовам звільнення вантажовідправника від відповідальності за невиконання плану перевезень вантажів, встановлених у пункті 107 Статуту залізниць України.

В мотивувальній частині рішення суду першої інстанції правильно зазначено, що нарахування штрафу на відправника залізницею здійснюється по закінченню декади, а по закінченню місяця визначається сальдова сума штрафу за місяць, при  цьому згідно абзацу другого пункту 6.10 Правил планування у разі перевиконання плану в першій декаді і невиконанні його в другій декаді відповідальність за невиконання плану другої декади зменшується на величину перевиконання плану у першій декаді, таким же чином враховується перевиконання плану в першій та другій декадах при невиконанні його в третій декаді.

Звільнення вантажовідправника  від відповідальності за невиконання плану перевезень у першій декаді у разі надолуження недовантаження у другій або третій декадах Статутом залізниць та Правилами планування не передбачено.

Підпункт "г" пункту 107 Статуту залізниць України  звільняє вантажовідправника від сплати штрафу за невиконання плану перевезень у разі виконання плану в тонах вантажів, перевезення яких планується у тоннах і вагонах, при цьому не зазначено, чи повинна застосовуватись ця норма до підрахунку невиконання плану перевезень за декаду, чи в цілому за місяць. Однак, оскільки штраф за невиконання місячних планів нараховується по закінченню кожної декади, то і норма підпункту "г" пункту 107 Статуту залізниць повинна застосовуватись до підрахунку  виконання плану перевезень за кожну  декаду.

Обов'язкові вимоги до змісту рішення місцевого суду визначені статтею 84 Господарського процесуального кодексу України : судові акти , зокрема, повинні вказувати  встановлені судом обставини справи, докази, на підставі яких прийнято рішення, доводи, на підставі яких господарський суд відхилив докази сторін, законодавство, яким суд керувався при прийнятті рішення.

В рішенні місцевого суду  встановлено, що відповідач не виконав план перевезень по дорогах призначення, за що позивачем нарахований штраф в сумі 3702,40 грн.

Останній абзац пункту 106 Статуту залізниць України встановлює, що за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером).

Штраф за невиконання плану перевезень по дорогах призначення є самостійним видом штрафу, який не залежить від виконання чи невиконання плану перевезень в тонах, однак  місцевим господарським судом в рішенні не визначено, з яких підстав відмовлено в стягненні 3702,40 грн. штрафу за невиконання плану перевезень по залізницях призначення та які норми законодавства при цьому застосовані.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що спір був розглянутий судом без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття неправильного рішення.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні господарського суду першої інстанції, судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, на підставі пунктів 106 та 107 Статуту залізниць України та Правил планування перевезень вантажів у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108,111-5, 111-7,  п.3 ч.1 ст.111-9, 111-10 Господарського процесуального кодексу України, вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити частково.

2.    Рішення  Господарського суду Донецької області від 07.11.2006 у справі № 39/16 скасувати .

3.  Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя                                    І.П.Ходаківська

Судді                                                           Т.Б.Данилова

Г.В.Савенко