ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.04.07                                                                                           Справа  № 4/2181-12/350

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура», м. Львів, вих. № 16-45 від 20.02.2007 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2006 року

у справі № 4/2181-12/350, суддя Запотічняк О.Д.,

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Нововолинський ливарний завод», м. Нововолинськ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура», м. Львів

про стягнення 77 053 грн. 20 коп.,

за участю представників

від Позивача: Завгородня І.Л. - представник;

від Відповідача: Янушкевич В.А. –юрисконсульт.

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід колегії суддів не поступало, від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами представники сторін відмовились.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2006 року позов Відкритого акціонерного товариства «Нововолинський ливарний завод»про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура»77 053 грн. 20 коп.  заборгованості за поставлену продукцію –задоволено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обгрунтованістю та підставністю вимог Позивача, їх відповідністю вимогам законодавства. Так, місцевим господарським судом визнано встановленим факт щодо невиконання Відповідачем своїх зобов’язань по оплаті за поставлену Позивачем продукцію згідно укладеного Договору № 103 від 20.08.2004 року, а тому дійшов висновку про те, що на підставі ст. 526 Цивільного кодексу України сума боргу підлягає стягненню з Відповідача в примусовому порядку з врахуванням 3% річних, інфляційних, пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, Відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2006 року у даній справі та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ВАТ «Нововолинський ливарний завод»в частині стягнення 22 991 грн. 90 коп. основної суми боргу, інфляційних в розмірі 5 902 грн. 47 коп., 3% річних –2 992 грн. 81 коп., 770 грн. 00 коп. –відсотків за користування чужими грошовими коштами та 4 585 грн. 18 коп., що становить суму нарахованої пені - відмовити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду –залишити без змін, виходячи з наступного.

20 серпня 2004 року між ВАТ «Нововолинський ливарний завод»(Виконавець) та ВАТ «Прикарпатпромарматура»(Замовник) укладено Договір № 103, згідно з п. 1.1. якого предметом даного договору є виготовлення литва (продукції) по технічній документації, затвердженій сторонами згідно специфікації, яка є невід’ємною частиною даного Договору. Ціна на продукцію встановлюється з розрахунку за 1 кг і вказується в специфікації до даного Договору і є його невід’ємною частиною (п. 4.1. Договору).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем на виконання укладеного Договору 11 листопада та 2 грудня 2005 року відвантажено Замовнику (Відповідач) продукцію на загальну суму 69 714 грн. 45 коп., а останнім - прийнято дану продукцію та проведено за неї часткову оплату в розмірі 7 095 грн. 21 коп., що підтверджується накладними та довіреностями наявними в матеріалах справах (а.с. 6 –8). Непогашена сума боргу складає 62 646 грн. 24 коп.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

В апеляційній скарзі скаржник покликається на ту обставину, що 26 вересня, 10 та 28 жовтня 2005 року, а також 16.01.2006 року,  на підставі п. 2.3. Договору № 103, ним було складено акти на забраковану продукції, відповідно до яких Замовник поніс затрати на загальну суму 22 991 грн. 90 коп., що не було враховано місцевим господарським судом. Крім того, стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені є неправомірним, оскільки часткове невиконання умов Договору сталося саме з вини Виконавця, що полягає у виготовленні неякісної продукції (литва).

Проте, дані твердження скаржника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, акти, на які покликається скаржник як на підставу своїх вимог щодо відмови у задоволенні позову ВАТ «Нововолиснький ливарний завод» на суму 22 991 грн. 90 коп., складені та підписані Відповідачем в односторонньому порядку всупереч умовам укладеного сторонами  Договору, а саме п. 2.5. Крім того, скаржником не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б з достовірністю підтверджували вчинення зі сторони Відповідача будь-яких дій щодо виклику представника Виконавця для складання двохстороннього акту на відбраковку.

Що стосується стягнення 3% річних, інфляційних, пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, то судова колегія вважає, що і в цій частині місцевим господарським судом правомірно задоволено позов з огляду на наступне.

Так, статтею 193 ГК України, яка кореспондує зі статтею  526 ЦК України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських  відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Пунктом 8.4. Договору 3 103 сторони перебачили відповідальність Замовника в разі несвоєчасної оплати отриманої продукції, а саме: нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми  неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання  грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три  проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ст. 692 ЦК України передбачено сплату відсотків за користування чужими грошовими коштами в разі прострочення покупцем оплати товару.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Порушення боржником, взятих на себе зобов’язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності (ст. 611 ЦК України).

За таких обставин, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що Відповідачем порушено умови Договору в частині розрахунків за поставлений товар, що є його обов’язком відповідно до вимог законодавства України та умов укладеного  Договору.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для скасування такого.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2006 року у справі №

4/2181-12/350 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в                               касаційному порядку.

3.          Справу повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя                                                                            Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                   Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                   Кордюк Г.Т.