АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18.04.07 р.          № 49/293-А

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:            Зубець Л.П.

Лосєва  А.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Лазаренко В.Л., дов. №
2648/9/23-310 від 13.03.2007р.

відповідача-1:                     не з'явились

відповідача-2:                     не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Оболонському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від
22.12.2006

у справі № 49/293-А  (Євсіков О.О.)

за позовом           Державна податкова інспекція у
Оболонському районі м.Києва

до           Товариство з обмеженою
відповідальністю "УкраМакт"

Товариство з обмеженою відповідальністю
"Престо"

про          визнання угоди недыйсною

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від
22.12.2006р. у справі № 49/293-А в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, Державна податкова інспекція у Оболонському районі м. Києва
звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від
22.12.2006р. у справі № 49/293-А та закрити провадження у справі № 49/295-А на
підставі ст. 157 КАС України.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просить її
задовольнити.

Представники відповідача-1 та
відповідача-2 у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах
справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції
у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідача-1 та відповідача-2.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила наступне.

Судом встановлено, що
відповідачем-1 Товариством з обмеженою відповідальністю «УкраМакт» (продавець)
та відповідачем-2 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Престо»
(покупець) було укладено усний договір купівлі-продажу шляхом обміну
документами.

Відповідно до акта здачі-приймання
робіт від 22.04.2004 відповідачем-1 було виконано будівельні роботи, а
відповідачем-2 прийнято вказані роботи вартістю 2400,00 грн., в т.ч. ПДВ у
розмірі 400,00 грн.

На виконання договору
відповідачем-1 виписано адресу відповідача-2 податкову накладну від 22.04.2004
№ 221 на суму 2400,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 400,00 грн.

За змістом ст. 207 ГК України
недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства, або укладена учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).
Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи
однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Рішення Святошинського районного
суду від 13.02.2006  у справі №
2-224-1/06. яким визнано недійсними установчі документи ТОВ «УкраМакт». а саме:
статут, установчий договір та свідоцтво про державну реєстрацію.

В рішенні суду зазначено, що
засновниками ТОВ «УкраМакт» є гр. Романюк В.А. та Москалюк І.Ю. При цьому
судовим рішенням встановлено, що згідно з відомостями позивача (матеріалами
перевірки, проведеної ДПІ у Святошинському районі м. Києва) Романюк В.А. та
Москалюк І.Ю. не мають відношення до діяльності ТОВ «УкраМакт».

Згідно з відомостями від ДПІ у
Святошинському районі м. Києва (органу, в якому ТОВ «УкраМакт» перебувало на
податковому обліку), засновниками є гр. Романюк В.А. та Москалюк І.Ю. Згідно з
наявними у справі установчими та реєстраційними документами гр. Москалюк І.Ю. є
директором ТОВ «УкраМакт», який наділений належними повноваженнями на
здійснення діяльності від імені ТОВ «УкраМакт».

Враховуючи наведене, встановлення
умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави
та суспільства, є предметом дослідження у цій справі. Однак наявність умислу не
може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання установчих
документів цієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації,
оскільки предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність
установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність
протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької
діяльності суб'єкта.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції про
порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України № 80 від 19.02.1998,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за №
172/2612, у редакції, чинній на момент взяття ТОВ «УкраМакт» на податковий
облік, для взяття на облік платники податків - юридичні особи подають в органи
державної податкової служби за своїм місцезнаходженням такі документи:

заяву за формою N 1-ОПП (додаток
1);

завірені в нотаріальному порядку
копії статуту (якщо це потрібно для створюваної організаційної форми
підприємства), установчих договорів з відміткою органу, що здійснив державну
реєстрацію;

копію положення (для бюджетних
установ, благодійних організацій);

копію свідоцтва про державну
реєстрацію;

копію довідки про включення до
ЄДРПОУ з присвоєним їй ідентифікаційним кодом.

Пунктом 4.13 вказаної Інструкції
встановлено, що усі документи, перелічені в пункті 4.7, подає особисто власник,
засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник),
або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за
наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння
ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб),
директора та головного бухгалтера.

Заяви приймають відділи обліку та
реєструють у загальному відділі (канцелярії). Приймання заяви фіксується в журналі
реєстрації заяв та повідомлень про взяття на облік (перереєстрацію,
реорганізацію, унесення змін) платників податків за ф. N 2-ОПП. Перевірку
паспортних даних та встановлення місцезнаходження платника податків виконують
підрозділи податкової міліції. Заява заповнюється друкарським способом або від
руки чорнилом темного кольору друкованими літерами та підписується власником,
засновником або призначеним керівником, чи головним бухгалтером підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставами для реєстрації гр. Романюк В.А. та Москалюк І.Ю. у податкових
органах як засновників ТОВ «УкраМакт» стали визначенні законодавством
документи, на підставі яких здійснювалась відповідна реєстрації, і їх
відповідність законодавству перевірялась під час реєстрації. При цьому суд
відзначає, що згідно з наявними в матеріалах справи установчими документами ТОВ
«УкраМакт» (установчим договором та статутом) особи засновників товариства, їх
дієздатність та повноваження та справжність підписів при підписанні цих установчих
документів засвідчені нотаріально.

Суд також враховує, що первинні
документи, якими оформлено спірний договір, від імені ТОВ «УкраМакт» підписані
його директором Москалюк І.Ю. Разом з тим позивачем не надано жодних доказів
того, що вказана особа не була уповноважена у встановленому законом порядку на
підписання вказаного договору. Навпаки, підставами для реєстрації Москалюк І.Ю.
у податкових органах як директора ТОВ «УкраМакт» стали визначені законодавством
документи, на підставі яких здійснювалась відповідна реєстрації, і їх
відповідність законодавству перевірялась під час реєстрації.

Згідно зі ст.ст. 207, 208 ГК
України, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди
обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою. Для
даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно
призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в
даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та
нормативних актів, які визначають
соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються
суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону,
оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину
сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного
чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої
юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути
встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавче
визначеними засобами доказування.

Позивачем не доведено факту
наявності суб'єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у
відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування
від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб'єктивний склад
правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і
підтверджений законодавче визначеними засобами доказування, судом визнається,
що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної
справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом
ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними
посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що
набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає,
що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за
ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів
тощо) осіб, які діяли від імені ТОВ «УкраМакт», в т.ч. гр. Романюк В.А. та
Москалюк І.Ю.

Юридичним наслідком скасування
державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів
недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої
вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави. Сам
факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність
всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту
виключення з державного реєстру.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на
них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі протягом укладення та виконання спірного договору подавали
податкову звітність у відповідності до вимог законодавства, що підтверджується
відомостями, наданими контролюючими органами, на обліку яких перебували
відповідачі. Зокрема, до матеріалів справи долучено копію акта перевірки ДПІ у
Святошинському районі м. Києва від 28.01.2005 № 14/23-20/32669297 "Про
результати позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового
законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «УкраМакт» () за період з 23.10.2003 по 01.10.2004", з якого вбачається, що
ТОВ «УкраМакт» у ці періоди подавало податкову звітність з визначенням
відповідних зобов'язань зі сплати податків.

Також на підставі зазначеного акту
перевірки позивачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 31.01.2005р.
№/0, яким ТОВ «УкраМакт» визначено податкове зобов'язання з податку
на додану вартість у загальній сумі 133830,00 грн., в тому числі 89220,00 грн.
основного платежу та 44610,00 грн. штрафних санкцій, а також податкове
повідомлення-рішення від 31.01.2005 № /0, яким ТОВ «УкраМакт»
визначено податкове зобов'язанні податку на прибуток у загальній сумі 142343,33
грн., в тому числі 107775,00 грн., основного платежу та 34568,33 грн. штрафних
санкцій.

Колегія суддів не погоджується з
посиланням позивача про те, що вказані податкові повідомлення-рішення свідчать
про наявність умислу на укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави
та суспільства, саме у відповідача-1, оскільки матеріали справи не містять
жодного доказу про визначення податкових зобов'язань ТОВ «УкраМакт» за спірною
угодою з ТОВ «Престо».

У зазначеному акті перевірки
контролюючим органом досліджувалась господарська діяльність ТОВ «УкраМакт»
виключно з ТОВ „Аледо".

За таких обставин позивачем не
доведено, що за результатом виконання спірного договору у відповідача-1 наявний
податковий борг, в зв'язку з чим твердження позивач завдання державі збитків у
вигляді несплачених податків є не доведеним.

Актом ДПІ у Святошинському районі
м. Києва від 01.03.2006 № 48/48 анульовано свідоцтво платника ПДВ - ТОВ
«УкраМакт» лише з 01.03.2006. в той час як податкова декларація за спірною
угодою була виписана ТОВ «УкраМакт» в 2004 році.

Крім того, недійсними установчі
документи ТОВ «УкраМакт», а саме: статут, установчий договір та свідоцтво про
державну реєстрацію, були визнані рішенням Святошинського районного суду у
справі № 2-224-1/06 лише в 2006 році.

Таким чином на момент укладення та
виконання спірної угоди ТОВ «УкраМакт» було належним чином зареєстрованим
підприємством та платником податків.

Отже, твердження позивача про суперечність
спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на
обставинах, які не мають правового значення для справи. Таке твердження не
відповідає вимогам процесуального закону про належність доказів та підстави
звільнення від доказування.

Відповідно до ч. ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 ГК України
визначено, що у випадку якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, вказаний Кодекс
містить публічно-правові наслідки укладення недійсної угоди. Цим кодексом
встановлена відповідальність (правові наслідки) у вигляді
адміністративно-господарської санкції (в розумінні ст. ст. 238, 239 ГК
України), яка має конфіскаційний характер, - стягнення в доход держави
одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою,
суперечною інтересам держави та суспільства.

При цьому ТОВ «Престо» на час
прийняття постанови суду першої інстанції у справі є ліквідованим, а отже
відповідна санкція в частині стягнення в доход держави отриманого за спірною
угодою може бути застосована виключно до ТОВ «УкраМакт».

Відповідно до ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Позивач звернувся до суду
14.09.2006, тобто більш як через два роки після вчинення відповідачем-1, як
стверджує позивач, правопорушення, то за таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції
про пропущення строків для застосування до відповідача-1
адміністративної санкції у вигляді конфіскації.

Враховуючи викладене, обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що
підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного
складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на
які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного
ухилення від сплати податків у відповідачів.

Виходячи з наведеного, колегія
Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва
задоволенню не підлягає, а постанова Господарського суду міста Києва від
22.12.2006р. у справі № 49/293-А не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 198, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, ч. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м. Києва залишити без задоволення, постанову
Господарського суду міста Києва від 22.12.2006р. № 49/293-А залишити без змін.

2. Матеріали справи № 49/293-А
повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена
до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя          Мартюк А.І.

Судді

Зубець Л.П.

Лосєв
А.М.