ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 05-5-3/536

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                       Кривди Д.С,

суддів                                             Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        Грипп О.І., Умеров С.У.

від відповідача:    Лоза Д.О.

розглянувши  касаційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007р.

у справі №  05-5-3/536  Господарського суду м. Києва

за позовом  Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій

до Підприємства з іноземними інвестиціями за участю українського капіталу Фірма “Витал-ТЕР”

про  стягнення 500000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями за участю українського капіталу Фірма "Витал-ТЕР" про стягнення 400000грн. за договором купівлі-продажу від 05.12.2003р. та 100000грн. за договором купівлі-продажу від 05.12.2003р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. (суддя В.В.Хілінська) позовні матеріали повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 1, 3, 4, 5 ст. 63 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р., Колективне підприємство профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р. (судді: В.А.Карсак, Ю.Б.Михальська, Н.М.Коршун) апеляційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. змінено в мотивувальній частині.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями,  Колективне підприємство профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій  подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. касаційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р.  у справі № 05-5-3/536 скасовано, апеляційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій разом зі справою передано на розгляд Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007р. (судді: Н.М.Губенко, Т.Л.Барицька, Л.М.Ропій) ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. залишено без змін, апеляційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій без задоволення.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями,  Колективне підприємство профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій  подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007р.  та передати справу на розгляд до Господарського суду м. Києва. Свою вимогу Колективне підприємство профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми  процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим та апеляційним господарським судом норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій не підлягає задоволенню.

Повертаючи позовні матеріали позивачу без розгляду на підставі п. 1, 3, 4, 5 ст. 63 ГПК України господарський суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, оскільки подана ксерокопія довіреності №б/н  від 17.03.2006р. не відповідає вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК України, а тому не може бути належним доказом в підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву,  не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, оскільки згідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії, не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та порушено правило об’єднання позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій підписана представником Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій С.У.Умеровим, за довіреністю №б/н від 17.03.2006р., незасвідчену копію якої додано до матеріалів позовної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про нотаріат” з метою надання юридичної вірогідності фактів, що мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій обов’язок посвідчувати дані факти покладено на нотаріат, а в населених пунктах, де немає нотаріусів нотаріальні дії вчиняються іншими посадовими особами, які визначені даним Законом. Відповідно до п. 8 ст. 34 Закону України “Про нотаріат” засвідчення вірності копій документів і виписок з них є нотаріальною дією.

Згідно ст. 76 Закону України “Про нотаріат” вірність копії з копії документа може бути засвідчена нотаріусом, посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана підприємством, установою, організацією, що видала оригінал документа. В останньому випадку копія документа повинна бути викладена на бланку даного підприємства, установи, організації з прикладенням печатки і з відміткою про те, що оригінал документа знаходиться на даному підприємстві, в установі, організації.  Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що копія документу, який  видано відповідним підприємством, має бути засвідчена, зокрема, даним підприємством.

Оскільки ксерокопія довіреності від 17.03.2006р. щодо повноважень С.У.Умерова, яка додана до матеріалів позовної заяви, не засвідчена і за таких обставин, не може свідчити факт надання повноважень С.У.Умерову щодо підпису позовної заяви Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій і доказом у розумінні ст. 36 ГПК України не є, то колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, до матеріалів позовної заяви було додано копії документів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Проте, копії доданих до позовної заяви документів не засвідчені як того вимагає чинне законодавство України, то дані документи доказами у розумінні ст. 36 ГПК України не є.

Отже, також слід погодитися з висновком господарського суду першої інстанції щодо повернення позовних матеріалів на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України.

Щодо повернення позовних матеріалів на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України, то колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Згідно з частиною 4 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 року № 7-93 із змінами і доповненнями порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України. Пунктом 14 Інструкції передбачено, що при перерахуванні державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: "Зараховано в дохід бюджету ______ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

До позовної заяви, що була подана Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій до Господарського суду м. Києва, додавався примірник платіжного доручення від 29.11.2006р. №340, на звороті якого вчинено напис "Зараховано в доход бюджету 5000 (п’ять тисяч грн. 00 коп.) грн. 29.11.2006 року" за підписами заступника директора та головного бухгалтера Головного Ялтинського відділення Філії "Кримське регіональне управління" Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", скріплений відбитком печатки зазначеної кредитної установи.

Таким чином, у вказаному написі вказана дата перерахування коштів до державного бюджету, а мотиви оскарженої ухвали щодо невідповідності наданого Колективним підприємством профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій примірника платіжного доручення вимогам пункту 14 Інструкції не підтверджуються.

Що ж до повернення позовних матеріалів на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України, то колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду першої та апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

З аналізу вищенаведеної норми випливає, що підстава позову –це фактичні обставини, на яких грунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких грунтуються ці вимоги.

Отже, можна об’єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони грунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 100000грн. і 400000грн. за двома договорами купівлі-продажу домоволодінь від 05.12.2003р.:

- об’єктом першого договору купівлі-продажу від 05.12.2003р. є житловий будинок під літ. А, що знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Кірова, 26

- об’єктом другого договору купівлі-продажу від 05.12.2003р. є житловий будинок під літ. А, що знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Кірова, 24.

Відповідно до п. 5 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України не знаходить підстави для скасування прийнятих у даній справі судових рішень.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007р. у справі № 05-5-3/536  –без змін.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.