ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 2-14/13308-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
Підприємства “Харвест”

на постанову
від 06.11.06 Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі
№2-14/13308-2006

господарського суду
АР Крим

за позовом
ТОВ “Об’єднання Технохімкомплект”

до
Підприємства “Харвест”

про
стягнення 22970,78 грн.

за участю представників сторін

від позивача:
у засідання не прибули

від відповідача:
у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Об’єднання Технохімкомплект” звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Підприємства “Харвест” про стягнення 22970,78 грн. заборгованості за договором №19/02.02 від 19.02.02 з урахуванням інфляції.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем зобов’язань за вказаним договором щодо оплати виконаних робіт.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на збіг строку позовної давності щодо заявлених у позові вимог.

Рішенням від 12.09.06 господарський суд Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) позов задовольнив в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15186,43 грн. заборгованості, 1063,05 грн. інфляційних, 445,61 грн. річних та судових витрат, а в решті позову відмовив.

Рішення мотивовано відхиленням доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки цей строк розпочався 12.09.05, коли позивачем було пред’явлено відповідачу вимогу про оплату.

Постановою від 06.11.06 Севастопольський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Прокопанич Г.К. –головуючий, Плут В.М., Щепанська О.А.) рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою від 21.02.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову або припинення провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами положень ст. 161 ЦК УРСР, ст.ст. 509, 526 ЦК України та неправильним застосуванням ст. 165 ЦК УРСР, ст.ст. 530, 625 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №19/02.02, за яким відповідач доручив, а позивач зобов'язався виконати розробку "Технічної документації по передачі громадянам, власникам земельних паїв, в натурі земельних паїв".

Відповідно до пп. 2.1.1 договору відповідач зобов'язаний оплатити виконану роботу в сумі, вказаній у п. 4.1 договору, згідно з яким загальна вартість робіт становить 15186,43 грн.

За підписаним сторонами Актом виконаних робіт від 26.06.02 позивач передав відповідачеві виконані роботи вартістю 15186,43 грн.

Зважаючи на те, що правовідносини за договором від 19.02.02 тривають, суди дійшли висновку про застосування до цих правовідносин положень ЦК України, що відповідає вимогам п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.ст. 837, 854 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З аналізу викладених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов’язку підрядчика виконати певну роботу відповідає обов’язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Встановивши обставини виконання позивачем зобов'язань за спірним договором підряду, а також обставини невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, суди на підставі наведених норм задовольнили позов про стягнення заборгованості.

Відповідач вказані обставини жодним чином не спростував. Натомість, при розгляді справи судами відповідач доводив закінчення строку позовної давності щодо заявлених у позові вимог, а також обставини ненастання строку виконання спірного зобов'язання з огляду на положення п. 4.2 договору, згідно з яким замовник здійснює розрахунок з виконавцем після отримання з бюджету коштів на оплату виконаних робіт.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов’язання строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як встановлено судами, сторони у п. 4.2 договору визначили строк виконання відповідачем зобов’язання з оплати виконаних робіт вказівкою на обставини отримання ним коштів з бюджету. Проте така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб’єктивної поведінки третьої особи –розпорядника певного бюджету, якого не визначено у договорі. Разом з тим, обов'язок щодо оплати робіт за спірним договором підряду покладений саме на відповідача згідно з умовами п. 2.1.1, а також ст. 854 ЦК України, яка визначає порядок оплати роботи з договором підряду.

З огляду на викладене суди дійшли правильного висновку, що строк виконання відповідачем обов'язку з оплати виконаних робіт є таким, що не встановлений. Тобто позивач має право вимагати виконання такого обов'язку в будь-який час, а відповідач повинен виконати його у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Як встановлено судами, позивач 09.09.05 звернувся до відповідача з претензією №675 від 06.09.05, яка одержана відповідачем 12.09.05. Тобто суди встановили, що відповідач повинен був виконати обов'язок щодо оплати виконаних робіт до 19.09.05.

З огляду на таке суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимоги в частині стягнення інфляційних і річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача щодо закінчення строку позовної давності правомірно відхилені судом першої інстанції як такі, що не відповідають вимогам ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.11.06 у справі №2-14/13308-2006 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький