СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 13/122-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій
О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
до Державної  податкової
інспекції у Бериславському районі
за участю представників:
позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2
(представника за дорученням),
відповідача -Петренко Ю.О.
(старшого державного інспектора юридичного сектору),
скасування рішення НОМЕР_1 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 6063,75
Відповідно до позовної заяви вимоги
ґрунтуються на незаконності прийнятого рішення, оскільки, на думку позивача,
працівниками податкового органу, котрими проводилась перевірка, безпідставно
об'єднано в один акт перевірки грошові кошти в сумі 1212,75 грн, які
знаходилися в касах різних суб'єктів господарювання, зокрема у позивача в місці
проведення розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій
знаходилось 61,25 грн, що відповідає денному звіту РРО, а у іншого підприємця
-ОСОБА_3 знаходилось 1212,25 грн, при тому, що штрафні санкції розраховані саме
із суми, яка не належить позивачу.
Відповідачем зазначені вимоги не
визнаються з посиланням на законність прийнятого рішення.
За змістом позовної заяви позивачем
в якості 3-ї особи зазначено приватного підприємця ОСОБА_3. Проте, судом на
підставі положень статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України
вказана особа виключена зі складу 3-х осіб, з урахуванням того, що судове
рішення у даній справі не зачіпає його прав та законних інтересів.

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих
та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку
діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України. У зв'язку з тим, що за пунктом 1
вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005
року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

З матеріалів справи слідує, що 18
січня 2007 року Державною податковою адміністрацією у Херсонські області
проведена перевірка магазину „Уют”, що розташований по вулиці АДРЕСА_1
Бериславського району Херсонської області, та який належить позивачу, з питань
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового обігу та
безготівкового обігу, за результатами якої складено відповідний акт
перевірки  НОМЕР_2.

Під час проведення цієї перевірки
податковим органом встановлено невідповідність готівкових коштів на місці
проведення розрахункових операцій сумі коштів, зазначених у денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, на суму 1212,75 грн, що є порушенням пункту
13 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Так, при
перевірці виявлено, що сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків
складала 1273,75 грн, а сума готівкових коштів, яка зазначена в поточному звіті
РРО -61 грн.

Крім цього, з акту перевірки
вбачається, що при перевірці була присутня продавець ОСОБА_4, яка зауважень до
акту не висловила. При цьому працівниками податкового органу отримано пояснення
від  названої особи, яка підтвердила факт
розміну  100 гривневої купюри із грошових
коштів іншого суб'єкта -ОСОБА_3 та надання здачі перевіряючим особам.

В той же час поряд із складенням
названого акту перевірки працівниками податкового органу складено також Описи
наявних готівкових коштів на місці проведення розрахунків. Зокрема, згідно до
Опису, який стосується ОСОБА_1 18 січня 2007 року встановлено суму готівкових
коштів, що складала 61,25 грн, а у ОСОБА_3 -1212,50 грн.

В подальшому на підставі
зазначеного акту, з відображенням його номера та дати, відповідачем
ІНФОРМАЦІЯ_1 року прийнято рішення НОМЕР_3 про застосування фінансових санкцій
до позивача в розмірі 6063,75 грн з розрахунку: 1212,75 грн. Х 5 = 6063,75 грн.

Основні засади функціонування та
діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про
державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону
встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать:
Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні
податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах
у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого
виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових
адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану із здійсненням
контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому законом порядку.
Крім того, за пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону здійснення такого
контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

Безпосередньо правові засади
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
(надалі Закон № 265/95-ВР).

Так, статтями 15 та 16 цього Закону
встановлено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону
здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення
планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.
Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові
або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові
або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових
операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій,
здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, на підставі викладених
правових позицій слідує висновок про наявність у податкових органів права на
проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер,
щодо контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари (послуги).

Статтею 2 Закону № 265/95-ВР надано
визначення розрахункової операції, якою є -приймання від покупця готівкових
коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації
товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар
(ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки -
оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій
формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови
від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у
банк покупця.

Поряд з цим, пунктом 13 статті 3
названого Закону встановлено, що суб'єкти господарювання зобов'язані
забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових
операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Крім цього, пунктом 22 Порядку
провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування
населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня
2006 року № 833 розрахунки за продані товари та надані послуги можуть
здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з
товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ
установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт
купівлі товару та/або надання послуги.
Згідно до пункту 23 Порядку касир та інший працівник, з якими споживач
розраховується за товар, під час проведення розрахунку повинен чітко назвати
суму, що підлягає сплаті, суму, одержану від споживача, і покласти гроші окремо
на видному місці, оформити розрахунковий документ на повну суму покупки,
назвати споживачеві належну йому суму здачі та видати її разом з розрахунковим
документом. При цьому забороняється зберігання на місці проведення розрахунку
(в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб'єкту
господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Проте, в даному випадку при
перевірці податковим органом позивача необґрунтовано зазначено про
невідповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків на суму
1212,75 грн виходячи з наступного.

Як зазначено вище, за актом
перевірки перевірка здійснювалась безпосередньо приватного підприємця ОСОБА_1
При цьому за Описом наявних готівкових коштів у даного суб'єкта господарювання
сума готівкових коштів складала 61,25 грн, а інша сума -1212,50 грн належала
приватному підприємцю ОСОБА_3, що слідує з Опису наявних готівкових коштів,
діяльність якого не перевірялась.

Аналогічні обставини щодо
об'єднання в одному акті перевірки грошових коштів різних суб'єктів
господарювання були встановлені постановою Бериславського районного суду
Херсонської області у справі НОМЕР_4 року, якою закрито провадження відносно
ОСОБА_4 -продавця магазину.

У зв'язку з цим податковим органом
неправомірно зроблено висновок про об'єднання в загальному підрахунку грошових
коштів, належних різним суб'єктам господарювання, а тому слідує висновок про
відсутність порушень з боку позивача щодо невідповідності грошових коштів сумі
коштів за звітом РРО.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин спірне рішення не
відповідає діючому законодавству, оскільки прийнято в порушенням вказаних вище
норм, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування спірного
рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що
позовні вимоги задоволенні, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3,40 грн
державного мита підлягає стягненню з державного бюджету. При цьому в
задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на оплату послуг з правової
допомоги у даній справі в розмірі 1700 грн судом відмовляється у зв'язку з
недоведеністю даної обставини. Зокрема, згідно до квитанцій до прибуткового
касового ордераНОМЕР_5 та НОМЕР_6року на загальну суму 1700 грн, слідує, що ця
сума сплачена Каховській колегії адвокатів, проте представником позивача у
справі являвся за довіреністю громадянинОСОБА_2, доказів перебування якого в
названій організації не надано.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями
158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Скасувати рішення Державної
податкової інспекції у Бериславському районі НОМЕР_1 р. про застосування до
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 штрафних санкцій в
сумі 6063,75 грн.

3.Стягнути з Державного бюджету
України на користь  суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (проживаючої за адресою:
Херсонська область, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номерНОМЕР_7, розрахунковий
рахунок відсутній) - компенсації по сплаті судового збору в розмірі 3 грн 40
коп.

4.В частині відшкодування витрат на
правову допомогу відмовити.

5.Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови -28 березня 2007 року

Суддя                                                                  М.К.
Закурін