ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 7/314

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                           Кривди Д.С.,

суддів                                                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:            Рощина Б.М.

від відповідача:       Артемяк С.В.

розглянувши  касаційну  скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р.

у справі № 7/314 Господарського суду Рівненської області

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіко"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Рівненській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси"

про визнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіко" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Рівненській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси" про визнання недійсним договору оренди державного майна від 27.05.2005р. №331-2005.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р. (суддя А.В.Маціщук) в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Тіко" відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіко" подало апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р. (судді: В.Л.Кузь, М.В.Юркевич, М.І.Городечна) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіко" задоволено: рішення Господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р. скасовано; позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіко" задоволено: визнано недійсним договір оренди державного майна –нежитлових приміщень на першому та другому поверхах будівлі, що знаходиться по вул. Відінська, 42А в м. Рівному від 27.05.2005р. №331-2005, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Рівненській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси".

Не погодившись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р.  та залишити в силі рішення Господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р., мотивуючи свою вимогу тим, що  господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми  матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої та апеляційної  інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси" підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що за договором від 27.05.2005р. № 331-2005, який просить визнати недійсним позивач, відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області передав в оренду відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси" державне майно, яким є приміщення загальною площею 839,9 кв.м., що розташовані на першому та другому поверхах в буд. 42а по вул. Відінській у м. Рівне.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” цей Закон регулює, зокрема, організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Враховуючи, що об’єктом оренди за оспорюваним позивачем договором є державне майно, то організаційні та майнові відносини щодо оренди цього майна регулюються Законом України “Про оренду державного та комунального майна”.

Порядок укладення договору оренди державного майна встановлений ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, згідно ч. 1 якої фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Отже, як випливає з приписів даної правової норми, відповідні особи, що бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору, інші документи відповідно до переліку.

Проте, господарський суд попередніх інстанцій встановивши, що позивачем було подано відповідачу - Регіональному відділенню Фонду державного майна України в Рівненській області заяву щодо укладення договору оренди у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів не дослідили обставин щодо того, які приміщення просив передати в оренду позивач та які документи було надано позивачем відповідачу, що свідчить про неповне встановлення обставин, необхідних для правильного вирішення даного господарського спору.

Господарським судом встановлено, що відповідачі 10.12.2004р. та 01.07.2004р. уклали договори оренди. Проте, господарським судом не було досліджено обставин щодо того, які приміщення за кожним з даних договорів передав відповідач –орендодавець відповідачу –орендарю.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпромресурси" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р. та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р. у справі №7/314 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.