КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2007                                                                                           № 12/449-42/424

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від прокуратури - Хруленко О.В. – старший прокурор відділу військовоїпрокуратури Центрального регіону України (посвідчення № 602 від 09.06.2006);

від позивача - Корепанова О.О. – юрисконсульт (дов. № 12 від 03.01.2007);

від відповідача - Ковалець І.М. – юрисконсульт (дов. №220/407/Д від 25.12.2006);

від третьої особи - Добров Ю.І. – юрисконсульт (дов. № 90 від 31.07.2006),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової прокуратури центрального регіону України

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.10.2006

у справі № 12/449-42/424 (Паламар П.І.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго”

до                                                   Міністерства оборони України

третя особа відповідача           Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району Одеської області

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 3 252 971,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Енергопостачальна компанія “Одесаобленерго” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості у розмірі 3 252 971, 39 грн., яка складається з 115405, 69 грн. – 3 % річних,  216688, 44 грн. – інфляційних витрат, 56077, 72 грн. – пені, 2523273, 10 грн. – заборгованості за активну електричну енергію, 341526, 44 грн. – перевищення договірних величин електроспоживання.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.11.2005 у справі № 12/449, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2006, в задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Одесаобленерго” до Міністерства оборони України відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2006 та рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2005 у справі № 12/449 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.10.2006 у справі № 12/449-42/424 позов Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго” до Міністерства оборони України задоволено повністю, за рішенням підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3 252 971,39 грн. боргу, 25 500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване тим, що: за рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 р. у справі № 29-5/307-03-8313 з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району Одеської області стягнуто на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Одесаобленерго” 3252971 грн. 39 коп.,  на виконання вказаного рішення були видані накази, які були пред'явлені до виконання, постановами Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції № 121/1-05 від 31.03.2005 накази повернуто без виконання, в зв'язку з відсутністю у боржника коштів та належного йому майна, відповідно до вимог частини 2 статті 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України” військова частина як суб’єкт господарської діяльності за своїми зобов’язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов’язаннями військової частини несе Міністерство оборони України, оскільки кошти у Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району Одеської області відсутні, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3252971 грн. 39 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду  м. Києва від 17.10.2006,   Заступником військового прокурора Центрального регіону України було подано апеляційне подання, в якому він просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Одесаобленерго” (надалі – ВАТ “Одесаобленерго”) відмовити. Заступник військового прокурора вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі припустився порушень статей 23, 119 Бюджетного кодексу України, статті 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України”, статей 43, 24 Господарського процесуального кодексу України, невірно застосував положення статті 26 Закону України “Про електроенергетику”.

Підстави апеляційного подання обґрунтовуються наступними доводами.

Господарський суд м. Києва в основу свого рішення поклав рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313, однак відповідно до ст. 24 ГПК України в разі залучення до участі у справі іншого відповідача розгляд справи починається спочатку.

Сума боргу не відповідає дійсній заборгованості, оскільки вона є необґрунтованою та не підтвердженою документально, а надані докази позивачем недостатні для вирішення спору, на що суд не звернув уваги.

Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району Одеської області є бюджетною організацією, яка фінансується із Державного бюджету України, відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. В разі відсутності призначень відповідно до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільове використання бюджетних коштів має наслідок зменшення асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, і притягненню відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Заборгованість перевищення договірної величини в сумі 341526 грн. 44 коп. не підтверджена жодними належними доказами.

Нарахована п'ятикратна вартість різниці фактичної спожитої величини неправомірно, оскільки дана заборгованість склалася за надання послуг житловому фонду, тобто приватним абонентам (мешканцям).

Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 06.09.1999 № 925-р, від 30.11.2000 № 689-р були складені акти приймання-передачі будівель, споруд та території військових містечок, по яким виникла заборгованість, в комунальну власність міста, тобто приватні абоненти (мешканці) переведені на прямі розрахунки за надану електричну енергію з позивачем. Сума заборгованості, яка стягується з Міністерства, виникла за надання електричної енергії на обслуговування житлового фонду, тобто бюджетними коштами покривається заборгованість приватних абонентів (мешканців), що є грубим порушенням бюджетного законодавства та виникає подвійна проплата, чим завдається державі шкода.

Відповідач та третя особа апеляційне подання підтримали, вважають рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просять його скасувати, з підстав викладених у відзивах на апеляційне подання.

Позивач проти апеляційного подання заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційне подання залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційного подання, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційне подання таким, що підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313 за позовом Прокурора Роздільнянського району в інтересах держави ВАТ "ЕК "Одесаобленерго" про стягнення з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району заборгованості в розмірі 3233423 грн. 54 коп., яка виникла за договорами на постачання та споживання електроенергії № 91 від 27.08.1986, № 91 від 14.02.2000, № 91 від 18.02.2002 та № 85 від 12.04.2000, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на користь позивача 3252971 грн. 10 коп.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313 набрало законної сили та відповідно до частини п’ятої статті 124 Конституції України є обов’язковим до виконання на всій території України, а його оцінка не може здійснюватись в межах даного позовного провадження.

На підставі наказів господарського суду, які були видані на виконання вищевказаного рішення,  Відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції постановами від 14.07.2004 було відкрите виконавче провадження з виконання наказів Господарського суду Одеської області у справі № 29-5/307-03-8313.

Постановами № 121/1-05, № 122/1-05, № 124/1-05, 125/1-05 від 31.03.2005 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції повернув виконавчі документи Господарського суду Одеської області у справі № 29-5/307-03-8313 без виконання у зв’язку з тим, що в межах асигнування на поточний рік кошти на рахунках боржника відсутні.

Відповідно до ст. 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України” (надалі - Закон), за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб'єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб'єкт господарської діяльності за своїми зобов'язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов'язаннями військової частини несе Міністерство оборони України.

Згідно зі статтею 1 та пункту 2 статті 10 Закону його дія поширюється на військові частини, заклади, установи і організації Збройних Сил України та інші утворені згідно з законами України військові формування.

Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району (надалі - КЕЧ) є організацією Збройних Сил України, що підтверджується довідкою Міністерства оборони України № 37/06 від 05.04.2006.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про Білгород-Дністровську квартирно-експлуатаційну частину району та довідки № 37/06 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України остання є бюджетною установою та за правовим статусом є юридичною особою.

Отже відповідно до положень частини 1 статті 3 Закону Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району є суб’єктом господарської діяльності у Збройних Силах України.

Таким чином, при вирішенні даної справи місцевим господарським судом  обґрунтовано встановлено, що за відсутності у КЕЧ коштів  для оплати  заборгованості за електричну енергію, яка стягнута за рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313, яке набрало законної сили та є обов’язковим до виконання,  відповідно до статті 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних силах України”   відповідальність  по  зобов’язанням КЕЧ несе Міністерство оборони  України.

Відповідно до статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

В наданому до суду апеляційної інстанції відзиві та письмових поясненнях на апеляційне подання КЕЧ звертала увагу суду на проведені сторонами взаєморозрахунки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2006 № 705 “Про затвердження Порядку перерахування в 2006 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення” у сумі 584 255, 00 грн. та постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2005  № 664 “Про заходи щодо проведення у 2005 році розрахунків з погашення зобов’язань держави за знеціненими грошовими заощадженнями громадян в установах Ощадного банку колишнього СРСР шляхом погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги” у сумі 179 400, 37 грн.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 та від 13.03.2007 було зобов’язано позивача надати: письмові пояснення до відзиву на апеляційне подання представника третьої особи та Протоколу № 25 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу; письмові пояснення з приводу наданих у судовому засіданні 13.03.2007 представником третьої особи протоколів-погоджень розрахунків: № 15/4 та № 15/7 від 25.10.2005, № 15/39 та № 15/40 від 07.12.2005, № 15/9 від 13.06.2006; чітко зазначити періоди та договори, за якими здійснювались відповідні розрахунки на підставі ст. 39 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” та постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2005 № 664 „Про заходи щодо проведення у 2005 році розрахунків з погашення зобов’язань держави за знеціненими грошовими заощадженнями громадян в установах Ощадного банку колишнього СРСР шляхом погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги”; докази, які підтверджують зазначені обставини.

На виконання вимог ухвал апеляційного господарського суду представником позивача були надані пояснення від 12.03.2007 № 21/262 та від 20.03.2007 № 21/309, в яких останній повідомив, що:

- між позивачем та третьою особою був укладений Договір про організацію взаєморозрахунку від 28.09.06 р. № 705Е/377 (надалі - Договір), згідно з яким була погашена заборгованість КЕЧ за минулі роки перед ВАТ “Одесаобленерго” на загальну суму 584 255, 00 грн.;

- предметом Договору було проведення взаєморозрахунку за електроенергію спожиту КЕЧ в 1999-2003 роках згідно з договорами про постачання електричної енергії № 516-522 від 25.11.1988 р., № 516 від 28.01.03 р. на загальну суму 155 257, 02 грн. та № 85 від 16.04.1992 р. на суму 428 997, 38 грн.;

- предметом розгляду даної справи є стягнення з Міністерства оборони України заборгованості по зобов’язанням КЕЧ, яка утворилась за період з 01.11.2001  по 01.11.2003 року, в зв’язку з невиконанням умов договорів про постачання електричної енергії № 85 від 12.04.2000, № 91 від 28.08.1986, № 91 від 14.02.2000,  № 91 від 18.02.2002 щодо своєчасної оплати коштів за спожиту електричну енергію; факт виникнення та розміру заборгованості був встановлений рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313;

- під час проведення взаєморозрахунків позивач та КЕЧ помилково не зазначили в Договорі про організацію взаєморозрахунку договір № 85 від 12.04.2000, оскільки, договір № 85 був чинним лише до 12.04.2000, а період за який проведено взаєморозрахунок включає період й після 12.04.2000, що був предметом розгляду справи № 29-5/307-03-8313, тобто мало місце проведення взаєморозрахунків за договором № 85 від 12.04.2000 на суму 428 997, 38 грн.

З урахуванням вищенаведених пояснень позивача та КЕЧ, наданих доказів представниками позивача та КЕЧ, колегія суддів дійшла висновку про те, що дійсно мало місце проведення взаєморозрахунків за договором № 85 від 12.04.2000 на суму 428 997, 38 грн., а тому рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні, а позов частковому задоволенню у розмірі 2823974,01 грн.

Стосовно наданих до апеляційного суду протоколів – погодження розрахунків від 25.10.2005  № 15/4, від 25.10.2005  № 15/7, від 07.12.2005 № 15/40, від 07.12.2005  № 15/39, від 13.06.2006  № 15/9, в якості доказів проведення додаткової оплати на суму 179 400, 37 грн., то судова колегія не приймає їх в якості належних та допустимих доказів, з наступних підстав.

Предметом наданих до суду протоколів – погодження розрахунків є погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, яка утворилася за Будинкоуправлінням № 1 Білгород-Дністровської КЕЧ на підставі договору про постачання електричної енергії № 516 між Білгород –Дністровською КЕЧ і ВАТ “Одесаобленерго” та Будинкоуправлінням № 3 В/ч 1402, який не був предметом розгляду у справі № 29-5/307-03-8313.

Крім того, період виникнення заборгованості, яка була предметом розгляду у справі № 29-5/307-03-8313, було зазначено - з 01.11.2001 по 01.11.2003 року. Погашення заборгованості, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2005 № 664, згідно з протоколами – погодження розрахунків від 07.12.2005  № 15/39 та від 25.10.2005  № 15/7  проводилось  за 2005 рік, тобто за інший період.

Таким чином, оскільки надані до суду апеляційної інстанції докази на підтвердження оплати 179 400, 37 грн. не свідчать про погашення заборгованості, яка була предметом розгляду  у справі № 29-5/307-03-8313, то вони не приймаються до уваги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись з доводами, викладеними в апеляційному поданні, стосовно нецільового використання бюджетних коштів, оскільки витрати на оплату електричної енергії були передбачені Законами України про Державний бюджет України на 2001, 2002, 2003, 2004 рік, але  КЕЧ не мала можливості виконати свої зобовязання з причин відсутності на її рахунках коштів, що відповідно до статті 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах  України” є підставою для притягнення до відповідальності за зобовязаннями КЕЧ перед ВАТ “Одесаобленерго” Міністерство оборони України.

Стосовно посилань Заступника військового прокурора Центрального регіону України на те, що бюджетними коштами покривається заборгованість приватних абонентів, то дане твердження, на думку апеляційного суду, не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено господарським судом першої інстанції на підставі актів приймання-передачі від 21.08.2003  та 05.01.2005  з державної у комунальну власність були передані лише будівлі, споруди та території військових містечок, передача ж боргів, що виникли під час експлуатації КЕЧ будівель не відбувалось. Крім того, на час проведення передачі об’єктів з державної в комунальну власність борги за електричну енергію у КЕЧ вже існували, тому подвійної оплати коштів за електроенергію в даному випадку відбуватися не може.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача щодо відсутності у нього зобов’язань перед позивачем у зв’язку з передачею відповідно до вимог Закону України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” суми заборгованості, яка була предметом стягнення за рішенням Господарського суду Одеської області.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з доводами Заступника військового прокурора Центрального регіону України, викладеними в апеляційному поданні, щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема, ст. 24 ГПК України, оскільки відповідно до ст. 24 ГПК України в разі залучення іншого відповідача розгляд справи починається спочатку, проте, Господарський суд м. Києва справу по суті не розглядав, не надав належної оцінки наявним матеріалам справи з огляду на наступне:

- як вбачається з матеріалів справи Міністерство оборони України було та є єдиним відповідачем у даній справі, залучення до справи іншого відповідача або заміни неналежного відповідача належним у даній справі не проводилось;

- підставою звернення позивача до Міністерства оборони України стало неможливість КЕЧ сплатити кошти за  рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2004 у справі № 29-5/307-03-8313;

- вищевказане рішення  набрало законної сили та відповідно до частини п’ятої статті 124 Конституції України є обов’язковим до виконання на всій території України, а його оцінка не може здійснюватись в межах даного позовного провадження.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що під час розгляду апеляційної скарги позивачем та третьою особою були надані докази погашення заборгованості на суму 428 997, 38 грн., колегія суддів вважає, що  рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 17.10.2006 у справі № 12/449-42/424 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код 00131305) на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Одесаобленерго” (65029, м. Одеса, вул. Садова, 3, код 00131713) 2 823 974, 01 грн. боргу, 22136, 55 грн. витрат по оплаті державного мита, 102, 44 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити.”

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 12/449-42/424  повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

27.03.07 (відправлено)