ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2007
Справа №2-7/16661-2007

За позовом Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А)

До відповідача Залізничного районного військового комісаріату (95000, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 18А, ідентифікаційний код 09630748)

Про стягнення 40 032, 25 грн.

Суддя ГС АРК І. І. Дворний

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Мельнік Ю.І. -  юрист, дов. № 20-3/3551 від 27.12.2000р.

Від відповідача – Корчемний М.В. – предств., дов. у справі.

Суть справи: Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Залізничного районного військового комісаріату про стягнення   40 032,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній вартості поставленої йому позивачем за договором №372 від 20.11.2003 р. теплової енергії, у зв’язку з чим заборгованість Залізничного районного військового комісаріату перед ОП «Кримтеплокомуненерго» за період січень  2005 р. – серпень  2007 р. складає  40 032,25 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач у судове засідання з’явився, відзив на позов не надав, проте проти позовних вимог ОП «Кримтеплокомуненерго» не заперечував, через що суд  вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,  підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників  сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

20.11.2003 р. між Орендним підприємством «Кримтеплокомуненерго»  (Теплопостачальна організація) та Залізничним районним військовим комісаріатом (Споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії №372, за яким Теплопостачальна організація зобов’язується відпускати Споживачу теплову енергію в договірних обсягах, а Споживач – оплачувати її вартість.

Згідно з п. 6.1 Договору розрахунки за спожиту теплову енергію  здійснюються в грошовій або іншій, не забороненій чинним законодавством, формі згідно встановленим Постачальником тарифам, в залежності від груп споживачів в строк до 25 числа наступного за розрахунковим місяця.

Розрахунковим періодом  є календарний місяць (п. 6.2 Договору).

П. 10  Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з 20.11.2003 р. та діє по 19.11.2008 р.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались прийняті на себе обов’язки за договором на надавались послуги з постачання теплової енергії, однак вартість наданих послуг Залізничним районним військовим  комісаріатом оплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, через що заборгованість відповідача перед ОП «Кримтеплокомуненерго» за період січень  2005 р. – серпень  2007 р. складає  40 032,25 грн.

Відповідач  не представив суду доказів оплати вартості наданих йому послуг, у той час як згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.  При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих йому послуг за договором №372 від 20.11.2003 р., через що  вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі  40 032,25 грн. підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Залізничного районного військового комісаріату (95000, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 18А, ідентифікаційний код 09630748) на користь Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А, ідентифікаційний код 03358593) заборгованість у розмірі 40 032,25 грн., 102,00  державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.