ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ПОСТАНОВА
Справа №  11/491а
"19" березня 2007 р.,  10 год.  00 хв.                                               м. Черкаси
Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., при секретарі –Анастас”євій Л.В., за участю представників сторін: позивача –Березань Я.Г. за довіреністю, відповідача –Павленко М.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю „Валента” до  Черкаської об”єднаної державної податкової інспекції про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень, -
Заявлено позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Черкаської об’єднаної податкової інспекції, правонаступником якої є відповідач, якими позивачу визначені податкові зобов’язання зі сплати податку на додану вартість та податку на прибуток, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції. В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що оспорювані податкові повідомлення–рішення прийняті в результаті неправильного застосування закону. Так, за висновками перевіряючих в акті перевірки, на підставі якого прийняті ці рішення, були виключені з податкового обліку позивача операції придбання товарів (послуг) у ПП „Техно-Центр 2002” та податкові накладні, виписані цим підприємством, що потягло за собою донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість. Висновок перевіряючих про незаконність включення до свого податкового обліку первинних документів, виписаних цим підприємством вмотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Київ визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника податку  на додану вартість з моменту їх реєстрації ПП „Техноцентр 2002”, а рішеннями господарського суду Черкаської області визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені позивачем та ПП „Техно-Центр 2002”, що на думку позивача є незаконним.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.
Відповідач у відзиві на позов проти його задоволення заперечив та на противагу позивачу вважав оспорювані податкові повідомлення-рішення такими, що відповідають чинному законодавству. Свої заперечення відповідач вмотивував тим, що на його думку, скасування в судовому порядку з моменту їх реєстрації установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість підприємства, від імені якого виписані первинні, бухгалтерські документи та податкові накладні, є підставою для виключення зазначених у них сум зі складу валових, а також унеможливлює віднесення витрат зі сплати податку на додану вартість до складу  податкового кредиту позивача. Крім того, визнання судом недійсними договорів купівлі-продажу, укладених  ПП „Техно-Центр 2002” та позивачем унеможливлює включення до податкового обліку останнього цих операцій.
Оскільки згідно наказів ДПА України від 24.12.2005 р. №597 та ДПА у Черкаській області від 11.03.2006 р. №37 Черкаську об’єднану державну податкову інспекцію було реорганізовано в державну податкову інспекцію у м. Черкаси та державну податкову інспекцію в Черкаському районі, то у відповідності з ст. 55 КАС України суд вважає необхідним замінити відповідача у справі Черкаську ОДПІ на її правонаступника ДПІ у м. Черкаси.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.
- до складу валових витрат за  3-й квартали  2004 р. та 1-й квартал 2005 р. позивач відніс оплату вартості товарів, придбаних у ПП „ Техноцентр 2002”   на суму 1085600 грн., які в супереч вимог п.п.5.3.9. п 5.3 ст. 5 Закону України „ Про оподаткування прибутку підприємств” не підтверджені належними розрахунками, платіжними та іншими документами;
- до складу податкового кредиту за липень 2004 –квітень 2005 р. позивач відніс 217140 грн.  податку на додану вартість, підтверджені податковими накладними, які в порушення п.п.7.2.3, 7.2.4, п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.97 р. виписані особою, що не є платником податку на додану вартість.
Такий висновок вмотивовано тим, що первинні, бухгалтерські документи, що підтверджують ці витрати, а також податкові накладні, що підтверджують сплату податку на додану вартість в ціні придбання  виписані ПП „Техно-центр 2002”, установчі документи та свідоцтво платника податку на додану вартість якого з моменту їх реєстрації визнано недійсним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2005 р. Крім того,  господарським судом Черкаської області визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені  ПП „Техно-Центр 2002” та позивачем, на виконання яким видавались документи бухгалтерського та податкового обліку, виключені відповідачем із обліку позивача в ході перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено договори купівлі-продажу з  ПП „Техно-центр 2002” від 01.10.2004р. та від 01.07.2004 р.№122. На виконання вказаних договорів позивач сплатив ПП „Техно-центр 2002” у  3-му кварталі 2004 р. та 1-му кварталі 2005 р.  1085600 грн., що підтверджується платіжними документами та отримав від даного підприємства податкові накладні, на підтвердження сплати в ціні придбання товару податку на додану вартість. Суми податку, підтверджені цими податковими накладними, позивач відніс до складу податкового кредиту відповідно за липень 2004 р. –квітень 2005 р. в сумі 217140 грн.
Факт отримання позивачем товару від ПП „Техно-центр 2002”, оплату його вартості та наявність належним чином оформлених податкових накладних за вказаними операціями, не заперечується відповідачем та встановлений в самому акті перевірки.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2005 визнано недійсними установчі документи  та свідоцтво платника податку на додану вартість ПП „Техно-центр 2002” з моменту перереєстрації. Рішення вмотивовано тим, що з моменту перереєстрації вказаного підприємства, особа, вказана в його установчих документах, як засновник - гр.Дзюба В.А., участі у діяльності підприємства не брав, документів від імені підприємства не підписував, не мав наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

Крім того господарським судом Черкаської області у справах №11/3447, 11/3446 від 26.09.2005 р. визнано не дійсними договори купівлі-продажу, укладені  ПП „Техно-Центр 2002” та позивачем, на виконання яких видавались документи бухгалтерського та податкового обліку, виключені відповідачем із обліку позивача в ході перевірки.

Ст. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97 р. №283/97-ВР,  п. 1.7 ст. 1,  п.п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про Податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР  містять наступні приписи.

Валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю  податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої  як  платник  податку  на  додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи  або  місце  податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис  (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну назву отримувача;

ж) ціну продажу без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Оцінюючи фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Віднесення позивачем до складу валових витрат понесені ним витрати на придбані у ПП „Техно-Центр 2002” товари суперечить вимогам вищеназваних норм Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97 р. №283/97-ВР а віднесення  до складу податкового кредиту, сум податку на додану вартість, підтверджених податковими накладними, виданими від імені цього підприємства нормам Закону України “Про Податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, оскільки договори за умовами яких позивачем були здійснені ці витрати визнані судом не дійсними.

Таким чином висновок відповідача про донарахування за спірними рішеннями позивачу податку на прибуток та податку на додану вартість суд вважає обгрунтованим та таким, що відповідає приписам названого вище законодавства.

Оскільки платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством,  у разі порушення ним податкового законодавства, то у разі не правомірного віднесення понесених витрат до складу валових а також не підтвердженим право на податковий кредит та визнання неправомірним нарахуванням податкових зобов’язань, фінансові санкції  застосовані за спірними рішеннями є також правомірними.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач згідно вимог ст. 71 КАС України  довів суду, що прийняті ним рішення є правомірними і відповідають вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст.160, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про  апеляційне оскарження, яка підлягає поданню до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з  дня складення постанови в повному обсязі.. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                Довгань К.І.