ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 2/334

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

Позивача
Касьяненко І.Ю. дов. від 22.06.06 р.

Відповідачів

Мурашова Ю.А. дов. від 24.01.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Більшовик"

на постанову
від 04.12.2006 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/334 господарського суду м.  Києва

за позовом
Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний проектний інститут"

до

про

та за зустрічним позовом

до

про
Відкритого акціонерного товариства "Більшовик"

зобов'язання передати квартиру

Відкритого акціонерного товариства "Більшовик"

Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний проектний інститут"

розірвання договору від 20.02.1988року

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України „Центральний проектний інститут" звернулося з позовом до господарського суду міста Києва про зобов'язання  Відкритого акціонерного товариства „Більшовик" передати квартиру № 88 в будинку по вул. Ярослава Галана 2-В загальною площею 72,8 м. кв. з оформленням необхідних документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав в повному обсязі зобов'язання, передбачені договором від 20.02.1988 року, укладеним між НВО „Більшовик" та Вч 44011, правонаступниками яких є ВАТ „Більшовик" та ДП МОУ „Центральний проектний інститут".

18.08.2006р. від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог.  Позивач в зв'язку з відсутністю у відповідача квартир аналогічної площі, просить стягнути з відповідача вартість 55,43 м. кв. житлової площі із розрахунку вартості заявленої відповідачем - 5100 грн. за 1 м. кв. Сума належна до стягнення 282693 грн.

31.08.2006р. ВАТ „Більшовик" звернулося з зустрічною позовною заявою про розірвання договору від 20.02.1988року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.06 року позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний проектний інститут" задоволені повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 282693  грн. заборгованості. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою від 04.12.2006 року Київського апеляційного господарського суду  рішення господарського суду міста Києва від 06.10.06 року залишено без змін, а апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»- без задоволення.

Відкрите акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу та додаткову касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду, в яких просить рішення та постанову  скасувати, в зв'язку з порушенням судами норм процесуального права.

На думку заявника судами порушено вимоги процесуального законодавства щодо повноти та всебічності розгляду справи. Заявник вважає, що висновки суду про виконання позивачем робіт за  договором в повному обсязі є надуманими, зробленими без відповідних доказів.

Крім того, на думку заявника, частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено право зміни позовних вимог.

Заслухавши доповідь  судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає  задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи 20.02.88 року між відповідачем та військовою частиною 44011, правонаступником якої є позивач, було укладено договір на виконання проектно-вишукувальних робіт по 96 квартирному будинку по вул. Бориславській, 44. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався виконати проектно-вишукувальні роботи по вищезазначеному будинку, погодити їх у встановленому порядку та здійснювати авторський нагляд за процесом будівництва, а відповідач зобов'язався в рахунок вартості проектно-вишукувальних робіт виділити позивачу п'ять трикімнатних квартир, кількість квартир уточнюється по фактичній вартості робіт.

Судами встановлено, що дійсною     адресою   будинку   є   вул.   Бориславська,   54,   а   невідповідність   номеру   будинку, вказаного в спірному договорі (44) та решті документів є наслідком технічної помилки, яка в подальшому була узгоджена сторонами.

Актом державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 31.03.92 року, який підписаний в тому числі і представником відповідача, житловий будинок №54 по вул. Братиславській прийнятий в експлуатацію. Генеральним підрядником згідно цього акта є відповідач, а генеральним проектувальником - військова частина 44011, правонаступником якого є позивач.

Прийняття будинку у експлуатацію державною комісією та надані фрагменти робочих креслень проекту будівництва житлового будинку по вул. Бориславський, 54,. книги проектних пропозицій, топографо-геодезичних вишукувань, технічні умови державних технічних установ на будівництво в повному обсязі підтверджують належне виконання проектних робіт в/ч 44011 для НВО „Більшовик".

На виконання умов договору відповідачем за актами від 28.05.92 року та від 22.10.93 року було передано позивачу відповідно квартиру площею 38,6 кв.м в будинку по вул. Бориславській, 54 та дві квартири загальною площею 155,49 м.кв. в будинку по вул. Ярослава Галана, 2 загальною площею 194,09 кв.м. та сторони погодили, що залишок жилої площі - 55,43 кв.м буде передано по завершенню будівництва в будинках по вул. Ярослава Галана.

Листом від 05.04.06 року №483-14 відповідач повідомив позивача про закінчення будівництва будинку по вул. Ярослава Галана, 2-В та резервацію для позивача, на виконання умов договору від 20.02.88 року, квартири №88 загальною площею 72,8 кв. м. Відповідачем також вказано, що оскільки залишок непереданої житлової площі за договором від 20.02.88 року становить 55,43 кв.м., то для проведення остаточних розрахунків позивачу необхідно здійснити доплату за надлишкову площу 17,37 кв. м. в сумі 88587 грн.

Позивач погодився з пропозицією відповідача, здійснив оплату надлишкової площі та запропонував відповідачу передати зарезервовану за ним квартиру (листи від 18.04.06 року №421 та від 06.06.06 року №602).

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та обумовлену сторонами квартиру не передав, а перераховані позивачем кошти повернув як помилково сплачені (лист від 16.06.06 року №941-13).

Крім того, судами встановлено, що зі змісту листа від 05.04.06 №483-14 та пояснень відповідача вбачається, що квартира площею 55,43 кв.м. у нього відсутня.

18.08.2006р. від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог в зв'язку з відсутністю у відповідача квартир аналогічної площі, в якій позивач просить стягнути з відповідача вартість 55,43 м. кв. житлової площі із розрахунку вартості заявленої відповідачем - 5100 грн. за 1 м. кв. в сумі 282693 грн.

За таких обставин суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог, посилаючись при цьому на статтю 193 Господарського  кодексу України, якою передбачено, що суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Касаційна інстанція не може погодитись з таким обґрунтуванням, оскільки норми права на які посилались суди як першої так і апеляційної інстанцій регулюють порядок виконання зобов'язання, який передбачає його виконання відповідно до умов договору.

Судами встановлено, що зобов'язання відповідача полягало у передачі позивачу житлової площі розміром 55,43 кв.м. тому вимоги про стягнення вартості цієї житлової площі не є належним виконанням договору.

Одночасно судами не прийнято до уваги та не надано належної правової оцінки доводам позивача та обставинам, встановленим судом про відсутність у відповідача квартири площею 55,43 кв.м.

Так, згідно статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю виконання, а статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що  невиконання зобов'язання є його порушенням.

Отже для вирішення спору по суті судам необхідно було надати правову оцінку обставинам щодо відсутності у відповідача квартири площею 55,43 кв.м., а також правову оцінку грошовим вимогам позивача.

Частина 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які  мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі в частині задоволення позовних вимог підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції в цій частині. Під  час  нового  розгляду  справи  господарському  суду необхідно  врахувати  викладене,  всебічно  і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно  визначити  норми  матеріального  права,  що  підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

В частині, що стосується зустрічних вимог про розірвання договору на виконання проектно вишукувальних робіт від 20.02.1988р. в зв'язку з тим, що в/ч 44011 взагалі не виконувало проектних робіт судами встановлено, що доводи позивача спростовуються прийняттям будинку у експлуатацію державною комісією та наданими фрагменти робочих креслень проекту будівництва житлового будинку по вул. Бориславський, 54, книгами проектних пропозицій, топографо-геодезичних вишукувань, технічними умови державних технічних установ на будівництво, книгами   архітектурних   рішень,   генпланів,   інженерного обладнання, дозволом на будівництво.

Доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права в цій частині не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до намагання надати перевагу одних доказів над іншими, а також до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення та постанови в частині зустрічного позову колегія суддів не вбачає.

Заперечення заявника стосовно права сторони на зміну позовних вимог є помилковими, оскільки згідно частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач  вправі  до  прийняття  рішення  по  справі   змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Виходячи з приписів господарського процесуального законодавства позов складається з трьох елементів : предмет, підстава та зміст. Зокрема, предмет позову –це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи позивач вимоги про зобов'язання передати квартиру змінив на вимоги про стягнення грошей, отже позивач змінив предмет позову, що не суперечить статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 06.10.2006року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2006 року у справі №2/334 господарського суду м. Києва скасувати в частині задоволення позовних вимог за основним позовом.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

В решті рішення та постанову залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»задовольнити частково.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                               Н. Волковицька

Л.Рогач