ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.07р.

Справа № 10/238(25/146(6/24)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Промресурси", м. Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль",

м. Дніпродзержинськ

про стягнення 840 540 грн.90 коп.

Головуючий колегії  Кощеєв І.М.

Судді             Л. П. Широбокова

Г. В. М а н ь к о

Представники:

Від позивача: дир. Мінков Ю.І. - директор ( протокол № 1 від 14.11.1997р.);

Ковтюх Л.В. -заст. директора (дов.№02 від 31.01.2006 р.)

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до Відповідача про стягнення з останнього        549 317 грн. 81 коп. заборгованості на підставі простого векселя № 2929 від 07.12.2000 р. на суму 580 187,81 грн. за поставку коксу доменного за договором № 16-04/00-С від 03.04.2000 р., 152 687 грн. 13 коп. збитків від інфляції за порушення Відповідачем строків грошових зобов'язань та річних у сумі 136 717 грн. 96 коп.    Вказаний простий вексель № 2929 номінальної вартістю 580 187 грн. 81 коп. зі строком платежу за пред’явленням, був емітований 07.12.2000 р. ВАТ „Дніпродзержинська  теплоелектроцентраль”.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, зазначаючи у відзиві на позов на їх безпідставність, оскільки з урахуванням приписів ст. ст. 34, 70, 74, 77 Уніфікованого закону, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за спірним векселем та процентів, передбачених п. 2 ст. 48 Уніфікованого закону,  були погашені 08.12.2004 р., тобто до моменту пред’явлення позову. Враховуючи, що строки давності, передбачені ст. 70 Уніфікованого закону, за своєю правовою природою є присічним  строками, векселедержатель, який допустив пропуск цих строків, втрачає матеріальне право вимоги по векселю до всіх  зобов’язаних осіб, у тому числі і до векселедавця простого векселя.

На виконання ухвали суду, Позивач уточнив свої позовні вимоги і просив суд :

- скасувати усі правочини між ТОВ „Промресурси” щодо надання ВАТ „ДТЕЦ” пільг по строкам і сумам оплати боргів : графік погашення заборгованості по оплаті  векселя від 06.08.2002 року та Угоду про погашення заборгованості за виданим векселем від 28.03.2005 року;

- стягнути з ВАТ „ДТЕЦ” на користь ТОВ „Промресурси” 409 317 грн. 81 коп. основного боргу, 152 687 грн. 13 коп. - інфляційних та 136 717 грн. 96 коп. річних на загальну суму векселя. Інфляційні та річні нараховані Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, що підтверджується ( протоколом судового засідання ), відповідно до пояснень представника Позивача у судовому засіданні.

Представник Відповідача у судове засідання не з”явився. Відповідач був належним чином повідомлений судом про час і місце проведення судового засідання.

Господарський суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

За згодою представників Позивача у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

07.12.2000 р. ДП „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, правонаступником якого є ВАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”, емітувало простий вексель       № 2929 на суму 580 187 грн. 81 коп. зі строком оплати за пред’явленням на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Гарант”, що підтверджується двостороннім актом прийому-передачі векселів від 07.12.2000 року та бланковим індосаментом на пред’явника на звороті векселя.

31.01.2001 р. ТОВ „Промресурси” в рахунок заборгованості ТОВ «Українська цукрова компанія»отримало вексель ВАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”   № 2929.

05.12.2001 р. ТОВ „Промресурси” звернулось до ВАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” .

07.12.2001 р. та 10.12.2001 р. вказаний вексель пред’являвся до платежу ВАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”.

У зв’язку з несплатою вказаного векселю ВАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль”  нотаріус склав Акт про протест векселя за несплату від  11.12.2001 р.

17.04.2002 р. вчинено виконавчий напис про стягнення з ВАТ  „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” на користь Позивача неоплаченої за векселем суми 580 187 грн. 81 коп., відсотків у розмірі ставки Національного банку України з дня строку платежу на суму 29 009 грн. 39 коп., видатків по вчиненню виконавчого напису  1 755 грн. 10 коп., всього на суму 610 952 грн. 30 коп.

Вищенаведені факти були встановлені постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2005 року по справі № 8/200, в якій брали участь ті самі сторони і предметом якої були позовні вимоги пов”язані зі стягненням моральної шкоди та відсотків встановлених Уніфікованим законом.

У постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2006 р. по даній справі  ( № 6/24 ) зазначено, що предметом спору по цій справі стягнення основного боргу по векселю, відсотків по несплаченому векселю та збитків від інфляції з обґрунтуванням цих вимог положеннями ЦК України, а також Уніфікованим законом та Законом України „Про обіг векселів в Україні”.

Як  посилався  Відповідач з боку Позивача був пропущений строк позовної давності : строк платежу по векселю виник 07.12.2001 року, позов же до суду поданий 29.12.2004 р.

Суд, який раніше прийняв рішення по цій справі вказаних посилань  Відповідача, з огляду того, що спірні правовідносини регулюються вексельним законодавством : Уніфікованим законом про переказні векселі та простий вексель (далі - Уніфікований закон), який набув чинності  для  України 06.01.2000 р., як і Законом України „Про обіг векселів в Україні” і на ці правовідносини не поширюється положення Цивільного кодексу - ретельно не перевірив.

Відповідно ж до ст. ст. 34, 70, 77 Уніфікованого  закону, вексель строком по пред’явленню оплачується при його пред’явленні. Він повинен бути пред’явлений протягом  одного року від дати його складання. Позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя ,  погашаються за спливом трьох років, який рахується від дати настання строку платежу. До простого векселя застосовуються такі ж  положення, як і до переказного векселя в тій мірі, в якій вони є сумісними з природою цих документів.           При цьому Уніфікованим законом не встановлено жодних спеціальних строків для стягнення відсотків, про які йдеться у ст. 5, п. 2 ст. 48 цього Закону та п. 5 ст. 2 Закону України „Про обіг векселів в Україні”, а тому суду слід було керуватися загальним строком позовної давності, встановленим ч. 1 ст. 70 Уніфікованого закону .

Виходячи з наведеного, Вищий господарський суд України, скасовуючи попередні судові рішення вказав на те, що при новому розгляді слід суду з’ясувати і те, чи можуть  бути застосовані при вирішенні спору сторін положення і  ст. 71 Уніфікованого закону.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 194 ЦК України, цінним   папером   є   документ   встановленої   форми   з відповідними реквізитами,  що посвідчує грошове або  інше  майнове право  і  визначає взаємовідносини між особою,  яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами  його  випуску,  а  також  можливість  передачі  прав,  що випливають з цього документа, іншим особам. До особи,  яка набула право  власності  на  цінний  папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Згідно ст. 197 ЦК України, права, посвідчені цінним папером, можуть належати  пред'явникові    цінного    паперу    (цінний   папір   на пред'явника). Для передання іншій особі прав, посвідчених цінним папером на пред'явника, достатньо вручення цінного паперу цій особі.

За своєю правовою природою зобов’язання за векселем відрізняється від інших грошових зобов’язань, а саме: воно є абстрактним, тобто незалежним від обставин, які обумовили видачу векселя; вексельне зобов’язання є безспірним і безумовним –сторони не можуть обумовлювати платіж настанням якихось подій; окрім того вексель може бути переданий за індосантом. За таких умов відносини учасників вексельного обігу регулюються нормами вексельного законодавства, і норми Цивільного кодексу  України до таких правовідносин не застосовуються.

Вексельний обіг в Україні здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог Женевської конвенції № 358, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі    ( далі –Уніфікований закон ).

Простий вексель, строк платежу за яким не вказано, вважається таким, що підлягає оплаті по пред’явленні ( ст. 76 Уніфікований закон ).

Простий вексель як і переказний вексель строком по пред’явленні, згідно зі ст. 34 Уніфікованого закону, підлягає оплаті при його пред’явленні. Він повинен бути пред’явлений до платежу протягом одного року від дати його видачі.

Після закінчення строків, встановлених для пред’явлення переказного векселя до оплати векселедержатель втрачає свої права проти індосантів, проти векселедавця і проти інших зобов’язаних осіб, за винятком акцептанта (ст.53 Уніфікований закон).

Згідно зі ст. 28 Уніфікованого закону, платник шляхом акцепту приймає на себе зобов’язання сплатити переказний вексель в строк.

Відповідно до ст. 70 Уніфікованого закону, позовні вимоги, що випливають з переказного векселя проти акцептанта, погашаються після закінчення  трьох років з дня строку платежу, зазначене стосується і простого векселя.

Векселедавець простого векселя зобов’язаний так само, як акцептант за переказним векселем ( ст. 78 Уніфікованого закону ).

Отже позови за векселями до акцептанта переказного векселя чи векселедавця простого векселя можуть бути заявлені на протязі трьох років з дня строку платежу незалежно від протесту векселя.

Враховуючи що днем платежу по зазначеному у позові простому векселю зі строком платежу за пред’явленням є день його пред’явлення до платежу, по вказаному векселю строк давності обчислюється з наступного дня від дня пред’явлення векселя до платежу тобто з 07.12.2001 р. Таким чином, за загальними правилами позовні вимоги Векселедержателя до Векселедавця мали бути погашеними 07.12.2004 р., тобто до моменту пред’явлення позову ( 30.12.2004 р. –дата надходження  позовної заяви № 176 від 29.12.2004 р. до суду ).

Відповідно до ст. 71 Уніфікованого закону, перерва перебігу строків позовної давності має силу лише щодо тієї особи, стосовно якої строки перервалися.

Уніфікований закон не містить норм, що встановлюють момент, коли строки позовної давності,  встановлені ст. 70 Уніфікованого закону перериваються. У цьому випадку логічно звернутися  до інших норм права, що регулюють дане питання. Найбільш близькими в цьому випадку будуть норми цивільного права, а саме ст. 264 ЦК України.

Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, виходячи із положень ст. 71 Уніфікованого закону та ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності щодо позовних вимог Позивача пов”язаних із стягненням 409 317 грн. 81 коп. основного боргу за простим векселем № 2929 перервався пред”явленням Позивачем позову до Відповідача в установленому порядку по справі № 8/200, предметом якої була частина вимоги, право на яку має позивач, а саме –стягнення відсотків встановлених Уніфікованим законом.

Наведене дає підстави суду вважати, що положення ст. 71 Уніфікованого закону можуть  бути застосовані при вирішенні цього спору.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості за векселем почався заново, господарський суд знаходить достатньо підстав для задоволення позовних вимог Позивача пов”язаних із стягненням 409 317 грн. 81 коп. основного боргу за простим векселем № 2929.

Щодо позовних вимог, пов”язаних із стягненням  152 687 грн. 13 коп. інфляційних та 136 717 грн. 96 коп. річних на загальну суму векселя, нарахованих Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, господарський суд враховує те, що норми Цивільного кодексу України до правовідносин, пов’язаних з вексельним обігом, можуть бути застосовані лише у частині, яка не врегульована нормами вексельного законодавства.

Так, ст. 48 Уніфікованого закону визначений вичерпний перелік вимог, які можуть бути заявлені держателем векселя до його векселедавця.

Таким чином, спеціальними законами детально врегульовано питання про проценти та інші витрати, які стягуються з векселедавця простого векселя у разі прострочення ним сплати суми за векселем, в зв’язку з чим, до спірних вексельних правовідносин  не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України.

Виходячі з наведеного, господарський суд вважає позовні вимоги Позивача пов’язані із стягненням інфляційних та річних на підставі положень ЦК України - не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

28.03.2005 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промресурси”       ( Кредитор ) та Відкритим акціонерним товариством “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” ( Боржник ) була укладена Угода про порядок погашення заборгованості за виданим векселем, предметом якої є визначення порядку погашення заборгованості Боржника перед Кредитором за векселем № 2929 номінальною вартістю 580 187 грн. 81 коп., який виданий Боржником 07.12.2000 р. з терміном платежу «по пред’явленню», по якому відповідно до вимог ст. ст. 33, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, Закону України «Про обіг векселів в Україні»на день підписання даної угоди настав строк платежу та право вимоги по якому належить Кредитору ( п. 1.1. Угоди ).

Порядок виконання даної угоди передбачений розділом 2 Угоди.

Згідно з п. 2.1. Угоди, Кредитор передає Боржнику оригінал векселя, а Боржник приймає і погашає вексель з дисконтом 70 % від його номінальної вартості.

Сума, що підлягає оплаті Боржником за даною Угодою складає 174 000 грн., при цьому сторони підтверджують, що таке погашення векселя є належним виконанням Боржником своїх вексельних зобов’язань перед Кредитором ( п. 2.2. Угоди ).

Відповідно до п. 2.3. Угоди погашення Боржником векселя проводиться у національній валюті України шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п. 2.2. цієї Угоди, на розрахунковий рахунок Кредитора, на протязі 60 днів від дня підписання Угоди.

Сторони не виконали своїх зобов”язань за вказаною угодою. Так, Кредитор не передав Боржнику оригінал векселя ( доказів не надано ), а Боржник у повному обсязі не погасив вексель з дисконтом 70 % від його номінальної вартості.

Оскільки вексель не був переданий Кредитором Боржнику, Боржник, відповідно до ст. 334 ЦК України не набув права власності на вексель № 2929.

Позивач просить суд скасувати зазначену Угоду про погашення заборгованості за виданим векселем від 28.03.2005 року та усі правочини між ТОВ „Промресурси” щодо надання ВАТ „ДТЕЦ” пільг по строкам і сумам оплати боргів : графік погашення заборгованості по оплаті  векселя від 06.08.2002 року.

Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Ст. 55 Конституції України  гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, незважаючи на наявність у правових нормах прямої вказівки на можливість такого захисту ( ст. 8 Конституції України ). Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Окрім загального конституційного права на судовий захист цивільне законодавство також передбачає норми. Які встановлюють можливість звернення до суду особи, котра вважає свої права порушеними, невизначеними чи оспореними. Зокрема, такою нормою є ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст. 12 ГПК України передбачає  господарським судам підвідомчі справи  у  спорах,  що  виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) –ст. 215 ЦК України.

Таким чином, у випадку укладення заперечуваного правочину застосовується спосіб захисту –визнання правочину недійсним.

Позивач в порушення вищезазначених положень чинного законодавства просить суд скасовати  укладений між сторонами заперечуваний правочин, що свідчить про обрання ним не правильного спосібу захисту.

Виходячи з наведеного, господарський суд вважає позовні вимоги Позивача пов’язані із скасуванням усіх правочинів між ТОВ „Промресурси” щодо надання ВАТ „ДТЕЦ” пільг по строкам і сумам оплати боргів : графік погашення заборгованості по оплаті  векселя від 06.08.2002 року та Угоду про погашення заборгованості за виданим векселем від 28.03.2005 року –безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 83 –85, 111-12 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Позивача задовольнити - частково.

Стягнути Відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” ( м.  Дніпродзержинськ Дніпропетровської області ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Промресурси” ( м. Дніпропетровськ ) -  409 317 грн. 81 коп. основного боргу за простим векселем № 2929 ; 827 грн. 90 коп. витрат на державне мито; 57 грн. 47 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Позивачу в задоволені позовних вимог, пов”язаних із : скасуванням усіх правочинів між ТОВ „Промресурси” щодо надання ВАТ „ДТЕЦ” пільг по строкам і сумам оплати боргів : графіку погашення заборгованості по оплаті  векселя від 06.08.2002 року та Угоди про погашення заборгованості за виданим векселем від 28.03.2005 року; стягненням       152 687 грн. 13 коп. інфляційних та 136 717 грн. 96 коп. річних на загальну суму векселя –відмовити.

Головуючий колегії

І.М. Кощеєв

Судді                                                                                                                   Л. П. Широбокова

Г. В. М а н ь к о

Рішення оформлене відповідно до ст.85 ГПУ України 20.04.2007 року.