ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.03.2007
Справа №2-24/1678.1-2007А

За позовом - ВАТ „Сімферопольський склотарний завод” ( м. Сімферополь, вул. Індустріальна, 41).

До відповідача  - ДПІ в м. Сімферополі  ( м. Сімферополь, вул. М.Залкі, 19)

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Суддя Колосова Г.Г.

При секретарі Капустіної І.М.

За участю представників:

Від позивача -  Попкова Є.А., представник, довіреність від 17.01.2007р.

Від відповідача – Шугалка Д.І., головний державний податковий інспектор юридичного відділу, довіреність №14541/9/10 від 15.08.2006р.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду з позовом до ДПІ в м. Сімферополі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 0 від 19.08.2005р. на суму 31180,58грн., в тому числі  20787,05грн. донарахування  податку на додану вартість та застосування  штрафних санкцій у сумі 10393,53грн. за порушення пп.7.2.4. та п.п 7.4.5. ст. 7 Закону України „Про  податок на додану вартість”  від 03.04.1997 року №168/97.

Постановою  від 15.11.2005р. у справі №2-25/15337-05 А Господарський суд АРК  у позові відмовив.

Постановою від 26.01.2006р. Севастопольський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишив без задоволення, постанову ГС АРК залишив без змін.

Ухвалою від 22.11.2006р. Вищий адміністративний суд України задовольнив скаргу                 ВАТ „ Сімферопольський склотарний завод”, скасував постанову ГС АРК та постанову САГС і повернув справу до Господарського суду АРК на новий розгляд судді Колосової Г.Г., присвоївши  справі № 2-24/1678.1-2007.

Відповідно до ч.5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Ухвалою від 24.01.2007 Господарський суд АРК прийняв справу до свого провадження та призначив день слухання справи.

Позивач -  ВАТ „Сімферопольський склотарний завод” у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - ДПІ в м. Сімферополі просить у позові відмовити за мотивами, викладеними у відзиві на позов.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до внесених змін до Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду.

Вказаних вимог від сторін не надходило.

Суд вважає можливим проведення судового процесу без здійснення фіксування судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд, -

Встановив:

ВАТ „Сімферопольський склотарний завод” заявлено вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 19.08.2005р., яким позивачу донараховано податкові зобов’язання з ПДВ в сумі 20 787,05 грн. і штрафні санкції у сумі 10 393,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що свідоцтво платника податків фірми „Сайма” на час видачі цим підприємством позивачу податкових накладних з ПДВ було чинним. Операції з продажу товарів, як об’єкт оподаткування у відносинах позивача з Фірмою „Сайма” існували, це підприємство зобов’язано було надати позивачу податкові накладні з ПДВ при продажу товару, а позивач, відповідно, зобов’язаний був врахувати у податковому кредиті з ПДВ суми, сплачені на користь Фірми „Сайма” у складі ціни придбання товару.

Як вбачається з матеріалів справи., відповідачем проведена документальна позапланова перевірка з питань взаємовідносин позивача з Фірмою „Сайма” за період з 01.08.2002р. по 31.12.2004р. про що складено акт №35-30/00293350 від 17.08.2005р., на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.08.2005р. про донарахування позивачу 31 180,58 грн., в т.ч. 20 787,05 грн. податку на додану вартість та 10 393,53 грн. штрафних санкцій.

Перевіркою встановлено, що підприємство позивача придбало у Фірми „Сайма” товар за договорами купівлі-продажу №16 від 04.02.2003р., №21 від 10.03.2002р., №78 від 12.01.2004р. на загальну суму 103 935,38 грн., в т.ч. ПДВ 20 787,05 грн.

Суми ПДВ за податковими накладними виданими фірмою „Сайма” включені позивачем до податкового кредиту та відображені в податкових деклараціях з ПДВ.

Фірма „Сайма” перебувало на податковому обліку в ДПІ в м. Сімферополі з 18.06.1999р., свідоцтво платника ПДВ №00945548. Відповідно до рішення Центрального районного суду               м. Сімферополя від 08.06.2005р. Статут та свідоцтво платника податку на додану вартість фірма „Сайма” визнані недійсними з моменту реєстрації, дане рішення суду вступило в закону силу – 11.07.2005р.

Актом ДПІ в м. Сімферополі №2253/15-2 від 26.07.2005р. Свідоцтво  про реєстрацію платника податку на додану вартість №00945548 Фірми „Сайма” анульоване.

Тому відповідач вважає, що позивач необґрунтовано включив у податковий кредит вказані суми ПДВ.

Відповідно до п.п.7.5.1 та 7.5.3 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про ПДВ”, в редакції яка діяла на час виникнення  спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої події: або дата списання коштів із банківського рахунка платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) – в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), а для бартерних (товарообмінних) операцій – дата здійснення заключної (балансуючої) операції, що відбулася після першої з подій, обумовлених пп..7.3.4 цієї статті.

Отже, право позивача на податковий кредит безпосередньо залежить від того, чи мала право фірма „Сайма” нараховувати йому ПДВ, складати і видавати податкову накладну.

На дату укладення договорів купівлі-продажу №16 від 04.02.2003р., №21 від 10.03.2002р, №78 від 12.01.2004р. та дату видачі податкових накладних фірма „Сайма” перебувала на податковому обліку як платник ПДВ.

Відповідно до пп..7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про ПДВ” зареєстровані  платники податку мають право нараховувати покупцю ПДВ, складати та видавати йому податкові накладні.

Визнання в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника податку і  його свідоцтва як платника ПДВ, не є підставою для визнання вчинених ним з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки його контрагенти за договором можуть нести відповідальність за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, третя особи не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Не може тягнути за собою покладення відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на покупця й здійснення господарської операції, внаслідок якої видана податкова накладна, після задоволення позову про припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця, при необізнаності покупця з обставинами, які могли бути підставами для наведених позовних вимог, коли запис про таке припинення не було здійснено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців в установленому законодавством порядку на дату укладення договору чи дату здійснення господарської операції.

У податкових органів  за будь-яких обставин немає правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування покупцю ПДВ, не сплаченого продавцем, та прийняття рішень про накладення штрафних санкцій на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки такі повноваження не надані органам державної податкової служби Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України „Про податок на додану  вартість”, жодним іншим законом.

За змістом п.п. „б” п.п. 4.2.2 п4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях. Тобто, податкове зобов’язання може нараховуватись лише платнику податку, яким покупець, за наведених обставин, не є.

Ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом, забезпечення податкової політики держави, згідно з ч.3 ст. 116 конституції України, віднесено до компетенції органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” державна податкова адміністрація є центральним органом виконавчої влади, а ст. 2 цього Закону встановлено, що завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законом.

З огляду на викладене, органи державної податкової служби законодавцем віднесено до суб’єктів владних повноважень, їх діяльністю входить до системи публічно-правових відносин, а тому оскарження їх рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до компетенції адміністративних судів.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги  підлягаючими задоволенню.

Судові витрати у  розмірі 3,40грн., понесені позивачем,   підлягають стягненню з Державного бюджету України відповідно до вимог  ч. 1 ст. 94 КАС України на користь позивача.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі  12.03.2007 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94,160-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати нечинним  податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сімферополі № 0 від 19.08.2005р. про донарахування ПДВ  у розмірі 20787,05грн. та  застосування штрафних санкцій у розмірі 10393,53грн.

У разі неподання  заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання  постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ -  з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви  про апеляційне оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу  через 20 днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.