СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

25.12.07
Справа№ 21/228

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Масловської Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

За позовом:              Відкритого
акціонерного товариства “Західенерго”, м. Львів,

до відповідача:   Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Львів,

за участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:   Відкрите акціонерне товариство
“Львівський обласний виробничий рибний комбінат”, с. Рудки, Львівська область,

Державне
управління охорони водних живих ресурсів та регулювання рибальства, м. Київ,

Регіональне
відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

про усунення перешкод в
користуванні водосховищем.

Представники сторін:

від позивача -Фарйон Т.С. -представники

від відповідача -ОСОБА_1-СПД

від третіх осіб -не з'явився

Суть спору:
Відкрите акціонерне товариство “Західенерго”, м. Львів, звернулось із позовом
до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Львів, за участю
третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору -відкрите акціонерне товариство “Львівський обласний виробничий
рибний комбінат”, с. Рудки, Львівська область, Державне управління охорони
водних живих ресурсів та регулювання рибальства, м. Київ, Регіональне
відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, про
усунення перешкод в користуванні водосховищем, а саме: припинення незаконних
дій відповідача на водосховищі Добротвірської ТЕС, зобов'язання відповідача не
чинити Добротвірській ТЕС перешкод в користуванні водосховищем, стягнення
збитків в сумі 4777,50 грн..

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 14.07.2005 р. (справа №1/695-29/184) було порушено
провадження у справі та призначено розгляд справи на 31.08.2005 р.. Розгляд
справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду. Рішенням
господарського суду Львівської області від 17.11.2006 р. у позові було
відмовлено повністю.

Рішення господарського суду Львівської
області від 17.11.2006 р. оскаржив позивач до Львівського апеляційного
господарського суду. Постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 20.02.2007 р. рішення господарського суду Львівської області від 17.11.2006
р. у справі №1/695-29/184 залишено без змін, а апеляційну скаргу -без
задоволення. Зазначені рішення господарського суду Львівської області та
постанову Львівського апеляційного господарського суду позивач оскаржив у
касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського
суду України від 19.06.2007 р. касаційну скаргу ВАТ “Західенерго” задоволено
частково, рішення господарського суду Львівської області від 17.11.2006 р. та
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 р. у
справі №1/695-29/184 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Львівської області.

При цьому, Вищий господарський суд
України вказав, що судами не було надано правової оцінки договору від
16.09.2002 р., не встановлено часу переходу до відповідача права власності на
цілісний майновий комплекс рибної дільниці, не враховано зміст п. п. 2, 3
договору від 01.04.1989 р., за яким користувач не вправі здавати земельну
ділянку іншим організаціям, не надано оцінки рішенню Прибужанівської сільської
ради №1 від 30.08.2006 р., яким скасовано рішення від 12.09.1997 р. “Про
передачу безкоштовно у власність земельної ділянки садково-рибному господарству
на базі термальних вод Добротвірської ДРЕС ВАТ Львівського рибокомбінату площею
4,5 га в урочищі “біля Бугу”, а також листам щодо правомірності користування
відповідачем земельної ділянки; безпідставно не застосовано приписи Правил
промислового рибальства в рибогосподарських водних об'єктах України щодо
необхідності отримання відповідачем згоди органів рибоохорони на встановлення садкових
ліній. Вищий господарський суд України також вказав, що для вирішення спору
необхідно з'ясувати питання яким чином відповідач перешкоджає позивачеві
реалізовувати своє право, чи є дії відповідача неправомірними, та які перешкоди
необхідно усунути для припинення перешкоджанню реалізації права позивача.

24.07.2007 р. господарський суд
Львівської області порушив провадження по справі та призначив розгляд на
18.09.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в
ухвалах суду від 18.09.2007 р., 04.10.2007 р., 24.10.2007 р., 13.11.2007 р..

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа
слухається за наявними у ній матеріалами.

У судових засіданнях представники
позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві, поясненні,
заявах про уточнення позовних вимог. Ствердили, зокрема, що позивач є
перевинним водокористувачем, має Державний акт на право постійного користування
землею №153, дозвіл на спеціальне водокористування. Водойма в ур. “Березина”
використовується позивачем для подачі охолоджуючої води на турбіни
Добротвірської ТЕС. Відповідач незаконно використовує водойму-охолоджувач для
розведення риби, що підвищує температуру циркуляційної води на вході
конденсатора турбіни. Ствердив, що у відповідача відсутні документи, що
підтверджували б його право на земельну ділянку, рибогосподарська діяльність
відповідача не зареєстрована у відповідності до вимог Інструкції про порядок
здійснення штучного розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх
використання, не погоджена із органами у галузі використання і відтворення
тваринного світу. Просять позов задовольнити з врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 23.10.2007 р. №35-3022 та зобов'язати відповідача припинити
незаконні дії на водосховищі Добротвірської ТЕС, не чинити перешкод в
користуванні водосховищем, звільнити водосховище від майна, що йому належить, а
саме: садкових ліній, рибацького будиночку, перехідного містка, а також ліквідувати
наслідки земляних робіт в 100 метровій береговій смузі.

Відповідач у судових засіданнях
позов заперечив з мотивів, зазначених у запереченнях. Визнав розміщення у
зазначеній водоймі цілісного майнового комплексу садково-рибного господарства,
придбаного відповідачем у ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат”,
однак ствердив, що рибне господарство діяло з 1980 року та не перешкоджало
використанню позивачем термальних вод, садкові лінії розташовані на значній
відстані від водозабірника та не впливають на температурний режим. Ствердив про
наявність у нього необхідних дозволів і погоджень та скасування позивачу Режиму
рибогосподарської експлуатації Добротвірського водосховища наказом №118 від
02.10.2006 р. Державної інспекції охорони, відтворення водних живих ресурсів та
регулювання рибальства, що позбавляє позивача стверджуваного ним виключного
права на використання водойми. Просить у позові відмовити.

Третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -відкрите акціонерне
товариство  “Львівський обласний
виробничий рибний комбінат” позов заперечила з мотивів, зазначених у відзиві.
Посилаючись на те, що спеціальне використання водних живих ресурсів полягає у
вилученні їх з природного середовища, стверджує, що відповідач займається лише
розведенням риби, що не підпадає під визначення спеціального використання
водних живих ресурсів. Зазначила також, що садкова лінія була  побудована ВАТ “Львівський облрибкомбінат” на
підставі рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних
депутатів №306 від 20.05.1980 р. законно, та відчужена у 2002 р. відповідачу.
Заперечує можливість вчинення перешкод позивачеві діяльністю відповідача.
Просить у позові відмовити.

Третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позов підтримала з мотивів,
зазначених у відзиві по справі та листі від 29.11.2005 р. №7-83-816, з якого
вбачається, що позивач є замовником Режиму рибогосподарської експлуатації
Добротвірського водосховища, а тому має одноосібне право на спеціальне
використання водних живих ресурсів у відповідності до п. 2.4. Інструкції про
порядок здійснення штучного розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх
використання.

Третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Львівській області, мотивованого пояснення по
справі не надала, правову позицію не висловила, визнавши факт передачі
відкритому акціонерному товариству “Львівський обласний виробничий рибний
комбінат” у процесі приватизації майна, яке просить знести для усунення
перешкод позивач.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення представників, вживши заходів на виконання
вимог постанови Вищого господарського суду України, суд встановив.

Добротвірська теплова
електростанція є відокремленим підрозділом (структурною одиницею) ВАТ
“Західенерго” без статусу юридичної особи, що підтверджується довідкою №3121 з
Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, п. 2.1.
Положення про відокремлений підрозділ ВАТ “Західенерго” “Добротвірська теплова
електростанція”, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ
“Західенерго” 27.09.2004 р.. У відповідності до п. 6.2. Положення, структурна
одиниця має право представляти від імені ВАТ “Західенерго” інтереси структурної
одиниці в органах державної влади. На імя директора Добротвірської ТЕС, який
підписав позовну заяву, було видано довіреність №06-591 від 10.04.2005 р. із
відповідними повноваженнями.

Відповідач зареєстрований як
фізична особа -підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця НОМЕР_1

Відкритому акціонерному товариству
“Західенерго” на праві постійного користування належить земельна ділянка площею
200,9698 га для виробництва та реалізації електричної та теплової енергії, що
підтверджується державним актом на право постійного користування землею ІІ-ЛВ
№004547, виданого відповідно до рішення Прибужанівської сільської ради №54 від
14.11.2001 р.. З долученого до вказаного акту плану зовнішніх меж
землекористування випливає, що відведена позивачу земельна ділянка примикає до
водосховища лише в точках А-Б, Г-В, у той час як між точками А-Г, Б-В
знаходяться землі Прибужанівської сільської ради.

Листом виконавчого комітету
Прибужанівської сільської ради №222 від 19.10.2006 р. підтверджується, що
земельна ділянка площею 4,5 га на території, належній Прибужанівській сільській
раді використовується ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат”.
Рішеннями господарського суду Львівської області від 09-11.08.2005 р. у справі
№1/734-11/136 (№1/716-20/284), від 23.05.2006 р. у справі №1/359-15/99а
підтверджується, що ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат” вживав
передбачених законом заходів для оформлення у встановленому порядку права на
земельну ділянку. Судовим рішенням було зобов'язано Кам'янко-Бузьку районну
державну адміністрацію вчинити у відповідності до діючого законодавства дії по
розробці технічної документації для оформлення державного акта про право
власності на земельну ділянку площею 4,5 га в с. Руда, урочище “Березина”,
переданої садково-рибному господарству ВАТ “Львівський обласний виробничий
рибний комбінат” відповідно до рішення Прибужанівської сільської ради від
12.09.1997 р.. Однак, станом на дату розгляду цієї справи право на земельну
ділянку за ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат” оформлено не
було, хоча дії, спрямовані на виконання судового рішення вживаються, що
підтверджується, зокрема, розпорядженням голови Кам'янко-Бузької районної
державної адміністрації №466 від 06.09.2007 р. “Про надання дозволу ВАТ
“Львівський обласний виробничий рибний комбінат” на виготовлення технічної
документації для оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку
площею 4,5 га, яка знаходиться на території Прибужанівської сільської ради”.
Зазначене також спростовує посилання позивача на ч. 5 ст. 59 ЗК України, згідно
із якою використання земельних ділянок водного фонду для рибальства
здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами,
на відсутність такого погодження.

Дотично до вказаних земельних
ділянок розташовано Добротвірське водосховище, збудоване у 1956 р., що
підтверджується стор. 6 Правил експлуатації водосховища -охолоджувача Добротвірської
ГРЕС, погодженого у 1988 -1989 р.р., з якого також вбачається, що дане
водосховище перебуває на балансі позивача та використовувалось для охолодження
циркуляційної води, використання води на технічні потреби Добротвірської ГРЕС і
для промислового водопостачання інших підприємств. Проте, перебування
водосховища на балансі не свідчить про право власності на нього. У
відповідності до ст. 6 ВК України, води (водні об'єкти) є виключно власністю
народу України і надаються тільки у користування.

Позивач посилається на вимоги ч. 3
ст. 74 ВК України, згідно із якою використання технологічних водойм
(ставки-охолоджувачі теплових і атомних станцій, рибоводні ставки,
ставки-відстійники та інші) повинно проводитись відповідно до норм і правил
експлуатації, визначених у технічних проектах, затверджених у встановленому
законодавством порядку, однак, діючих правил експлуатації водосховища не надав,
а долучені до матеріалів справи правила діяли з 01.01.1990 р. по 01.01.1995 р..
Матеріали справи свідчать, що на базі термальних вод Добротвірської ДРЕС рибне
господарство було засновано на виконання рішення виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних депутатів №306 від 2005.1980 р. “Про
організацію садкового рибного господарства на базі термальних вод Добротвірської
ДРЕС”, що підтверджується також висновком №597-3/29 від 01.07.1987 р. про
попереднє погодження місця розташування і приблизних розмірів земельної ділянки
під створення садкового рибного господарства для Львівського облрибкомбінату,
актом вибору земельної ділянки під будівництво садкового рибного господарства
Львівського облрибкомбінату від 16.07.1987 р., договором про умови використання
і ведення промислового лову риби й видобутку інших водних тварин і рослин від
01.03.1989 р., укладеним між органом рибоохорони Укррибводом та Львівським
облрибкомбінатом. Доказів видання зазначених актів із порушенням правил
експлуатації водосховища суду не надано.

Як вбачається з переліку нерухомого
майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству “Львівський
обласний виробничий рибний комбінат”, виданого Регіональним відділенням  Фонду державного майна України у Львівській
області, згідно із наказом про створення в процесі приватизації ВАТ “Львівський
обласний виробничий рибний комбінат” №1308 від 28.12.1994 р., останньому
передано у власність об'єкти нерухомого майна, зокрема, садкові лінії, мостик
перехідний, рибацькі доміки в с. Руда за Бугом. 25.10.2002 р. між ВАТ
“Львівський обласний виробничий рибний комбінат” (продавець) та відповідачем
(покупець) був укладений договір №25/10-02, за яким продавець продає, а
покупець купує цілісний майновий комплекс рибної дільниці “Добротвір”, а саме:
садкові лінії з садками та мостиком, домик рибацький (п. 1.1.). У відповідності
до п. 3.1. договору, право власності на майновий комплекс переходить до
покупця  з моменту підписання акту
прийому-передачі майнового комплексу. Такий акт прийому-передачі майнового
комплексу було підписано між сторонами 16.04.2003 р., що свідчить про перехід
до відповідача права власності на вказане майно цілісного майнового комплексу.
Наведене спростовує посилання на самовільне будівництво чи встановлення на
території, прилеглій до водосховища, садкових ліній, рибацького будинку тощо,
на норми ст. 42 Закону України “Про тваринний світ”, п. 9.14. Правил
промислового рибальства в рибогосподарських водних об'єктах України у
відповідній частині, оскільки відповідач нових садкових ліній не зводив,
доказів зворотнього суду не надано. У відповідності до ст. 49 Закону України
“Про власність”, який діяв на час існування спірних відносин, володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. У відповідності до
ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на дату існування спірних відносин, при
переході права власності на нерухоме майно може переходити і право на земельну
ділянку. У відповідності до ч. 4 ст. 59 ЗК України, органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть
передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення
науково-дослідних робіт тощо. Однак, належних доказів вжиття заходів для
оформлення відповідного права на земельну ділянку, відповідач суду не надав.
Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач фактично
використовує земельну ділянку, яка відведена позивачу.

25.10.2002 р. між відповідачем та
ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат” був укладений договір про
співпрацю №25/10-02а, згідно із п. 1.1.1 якого сторони зобов'язались спільно
діяти для досягнення господарських цілей, а саме зариблення водосховища на р.
Західний Буг для поповнення рибних запасів. При цьому, відповідно до п. 2.1.
цього договору, в порушення вимог п. 3 договору про умови використання і
ведення промислового лову риби й видобутку інших водних тварин і рослин від
01.03.1989 р., укладеним між органом рибоохорони Укррибводом та Львівським
облрибкомбінатом, ВАТ “Львівський обласний виробничий рибний комбінат” надав
дозвіл відповідачу користуватись територією та водоймою, на якій розташована
садкова рибна дільниця в АДРЕСА_1

Вищенаведене свідчить, що
використання земельної ділянки відповідачем проводиться із порушенням
законодавства, що також підтверджується листом виконавчого комітету
Прибужанівської сільської ради №63 від 05.04.2005 р..

Позивач посилається на проведення
відповідачем незаконних земляних робіт у прибережній смузі. Згідно із ст. 60 ВК
України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах
річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для
великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. У відповідності до ст.
61 ВК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах
уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель
(крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та
городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; будівництво
будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Однак, належних
доказів проведення таких робіт та їх проведення саме позивачем суду не надано.
Зазначені обставини позивач підтверджує власними претензіями та
листом-зверненням до позивача Прибужанської сільської ради, з яких не
вбачається, з чого виходили суб'єкти визначаючи порушником відповідача, тим
більше, що у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують факт
розриття дамби, вивезення ґрунту іншими особами. У відповідності до ч. 3 ст. 61
ВК України, об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим.

З матеріалів справи вбачається, та
відповідачем визнається факт використання ним придбаного майна для розведення
риб садковим способом.

У відповідності до п. 9.14.9 Правил
промислового рибальства в рибогосподарських водних об'єктах України, без
погодження з державними органами рибоохорони забороняється, зокрема, проводити
на рибогосподарських водних об'єктах та їхніх ділянках роботи з розведення та
вирощування водних живих ресурсів. Відповідно до п. 2.1. Наказу Державного
комітету рибного господарства України №158 від 28.10.1998 р. “Про затвердження
Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування водних живих
ресурсів та їх використання”, для здійснення штучного розведення, вирощування
водних живих ресурсів та їх використання юридичній або фізичній особі потрібно
подати до Головного управління охорони, відтворення водних живих ресурсів та
регулювання рибальства погоджені державним органом рибоохорони, в зоні
діяльності якого перебуває рибогосподарський водний об'єкт певні документи.
Однак, доказів отримання зазначених погоджень суду не надано, хоча відповідач
посилається на їх наявність.

Позивач посилається на порушення
відповідачем правил розведення риби, що призвело її масову загибель у 2004
році. Однак, у зв'язку із змінами та уточненнями позовних вимог, вимоги про
стягнення шкоди, завданої рибному господарству позивача, зазначені обставини не
заслуговують на увагу. Враховуючи вимоги щодо здійснення розгляду справи
господарським судом в межах предмету спору, заявленого позивачем, за
відсутності заяви про вихід за його межі, не заслуговують на увагу також
посилання на порушення відповідачем правоохоронного законодавства, засмічення
території, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за
засмічення тощо. У відповідності до ч. 1 ст. 34 ГПК України, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Матеріали справи свідчать, що
позивачу належить право на спеціальне використання водосховища з метою забору
поверхневих вод для виробничих потреб станції, що підтверджується Дозволом на
спеціальне водокористування від 30.12.2004 р. №УКР-527/Льв ГДС.

Згідно із ст. 43 ВК України,
водокористувачі мають право, зокрема, здійснювати загальне та спеціальне
водокористування; використовувати водні об'єкти на умовах оренди; споруджувати
гідротехнічні та  інші водогосподарські
об'єкти, здійснювати їх реконструкцію і ремонт. При цьому, права водокористувачів
охороняються законом. Порушені права водокористувачів підлягають поновленню в
порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України,
кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних
інтересів, зокрема, шляхом відновлення становища, що існувало до порушення прав
та законних інтересів суб'єкта господарювання та припинення дій, що порушують
право або створюють загрозу його порушення. У той же час, відповідно до ч. 1
ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише
у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення свого права спеціального
водокористування позивач вбачає в діяльності відповідача щодо розведення риби
садковим способом, що підвищує температуру води у водосховищі та викликає
підвищення тиску пару, зниження потужності турбоагрегатів, загрожує аваріями в
експлуатації шлюзів регуляторів водоскидної греблі.

Як наголосив у своїй постанові від
19.06.2007 р. Вищий господарський суд України, для вирішення даного спору по
суті заявлених вимог необхідно з'ясувати: яким чином відповідач перешкоджає
(ускладнює) здійсненню позивачем повноважень користування або розпорядження
водосховищем; чи є такі дії відповідача неправомірними; які саме перешкоди
повинен усунути відповідач, щоб позивач мав змогу здійснювати своє законне
право користуватися чи розпоряджатися майном -водоймою-охолоджувачем
Добротвірської ТЕС.

До матеріалів справи позивачем
долучено Висновок про вплив рибних садків, розміщених у водосховищі
Добротвірської ТЕС на функціонування водосховища-охолоджувача, долучених до
листа №209/3425 від 16.18.2006 р. ВАТ “ЛьвівОРГРЕС”, з яких випливає висновок
про наявність такого впливу. Водночас, зазначений висновок датований 2006
роком, у той час як спірні відносини, на які посилається позивач, виникли у 2004
р.. Окрім того, суд приймає до уваги ту обставину, що не зважаючи на
стверджуваний позивачем вплив садкового розведення риби на можливості
використання водосховища, сам позивач теж забезпечував промислове вирощування
риби у  спірний період у зазначеному водосховищі,
що підтверджується, зокрема, виданим на ім'я позивача Режимом рибогосподарської
експлуатації Добротвірського родовища, затвердженим Головрибводом 20.08.2003
р., наказом позивача №115 від 20.05.2004 р. “Про початок сезону вилову риби”,
журналами обліку вилучених водних живих ресурсів (промисловими журналами).

З метою встановлення факту та
характеру перешкод, які створюються позивачу садковим господарством
відповідача, судом було здійснено ряд запитів, зокрема, до Львівського
науково-дослідного іституту судових експертиз, Національного університету
“Львівська політехніка”, Львівського обласного виробничого управління водного
господарства “Облводгосп”, на вирішення яких були поставлені питання, чи
перешкоджають наявність та експлуатація садкових ліній, рибацького будинку,
перехідного містка, наслідки земляних робіт
нормальній та безпечній експлуатації Добротвірської ТЕС за існуючих
умов, а якщо так, то у чому саме з технічної точки зору проявляються такі перешкоди.
Однак, такі обставини, на які посилається позивач встановлені не були. Згідно
із ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, позивач не
довів ці обставини, не зважаючи на вжиття господарським судом усіх можливих
умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства у порядку, встановленому у ч. 3 ст. 4-3 ГПК України. Водночас,
позивач не наділений повноваженнями вимагати усунення відповідачем порушень
прав інших осіб, зокрема, державних органів та органів місцевого
самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що у позові слід відмовити. Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.43,74,60,61 ВК
України, ст.42 Закону України “Про тваринний світ”, ст.59,120 ЗК України, ст.20
ГК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 33, 41, 42 43, 49,  82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя