ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"19" квітня 2007 р.
справа № 20-8/318-7/058

За позовом:          Державного комунального ремонтно –

експлуатаційного підприємства №22

(вул. Генерала Хрюкина, 10, місто Севастополь, 99055)

до відповідача:          Закритого акціонерного товариства

„Автотранспортне підприємство №2628”

(вул. Шабалина, 19, місто Севастополь, 99029 )

треті особи,          Севастопольське територіальне відділення

які не заявляють          Антимонопольного комітету України

самостійних вимог          (вул. Леніна, 48, місто Севастополь, 99011)

на предмет спору на

стороні відповідача:          Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі

(вул. Велика Морська, 38, місто Севастополь, 99011)

про          визнання недійсними п. 1.4 договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 додаткової угоди до договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 договору №146/л від 23.12.2005,

В порядку статті 22 ГПК України позовні вимоги змінені:

про          -          визнання недійсним пункт 1.4. Договору № 112/л від 31.12.2004 про надання послуг з вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Договору;

-          визнання недійсним пункт 1.4 Додаткової угоди до Договору № 112/л від 31.12.2004 про надання послуг по вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Додаткової угоди;

-          визнання недійсним пункт 1.4. Договору № 146/л від 23.12.2005 про надання послуг з вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Договору;

-          „дозволити двосторонню реституцію, стягнув з ЗАТ „АТП № 2628” суми в розмірі 373646,11 грн. на користь ДКП „РЕП № 22”, стягнув з ДКП „РЕП № 22” на користь ЗАТ „АТП № 2628” суму в розмірі 272802,08 грн.”;

-          „в порядку статті 538 Цивільного кодексу України допустити залік взаємних вимог та стягнути з ЗАТ „АТП № 2628” на користь ДКП „РЕП № 22” суму в розмірі 100844,03 грн.”

суддя Г.П. Ілюхіна

Представники сторін:

Від позивача:          -          Сероштан Н.М., представник, довіреність № 10 від 05.01.2007;

Від відповідача:          -          Грязнова Г.В., представник, довіреність № 427 від 06.12.2006;

-          Царик О.О., представник, довіреність № 428 від 07.12.2006;

від третіх осіб:          -          не з'явився (Севастопольське територіальне відділення Антимонопольного комітету України);

-          не з'явився (Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі),

Суть спору:

12.12.2006 (вх. №3527) позивач звернувся до господарського суду міста Севастополя із позовом до Закритого акціонерного товариства „Автотранспортне підприємство №2628” про визнання недійсними п. 1.4 договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 додаткової угоди до договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 договору №146/л від 23.12.2005 з посиланням на статтю 631 Цивільного кодексу України, статтю 191 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 15.12.2006 позовна заява прийнята до розгляду суддею Ткаченко М.І. з привласненням справі №20-8/318.

Позивач (вх. № 3644) змінив позовні вимоги та просить суд визнати недійсними п. 1.4 договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 додаткової угоди до договору №112/л від 31.12.2004, п. 1.4 договору №146/л від 23.12.2005 (а. с. 75).

Зміна здійснена шляхом подачі нової позовної заяви (уточнення), що не передбачено ст. 22 ГПК України.

Ухвалою суду від 5.02.2007 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучені: Севастопольське територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі (а. с. 82).

16.02.2007 розпорядженням голови господарського суду міста Севастополя № 16 справу передано у провадження судді Ілюхіній Г.П. у зв`язку з призначенням судді Ткаченко М.І. на посаду судді Севастопольського апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 20.02.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П., залучено до участі у справі другого відповідача –Всеукраїнський комітет захисту прав людини в особі Севастопольського відділення, розгляд справи розпочато заново та справі привласнено № 20-8/013-7/068 (арк.с.88-89).

Заявою (вх.№11794) позивач в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України уточнив позовні вимоги, просить:

-          визнати недійсним пункт 1.4. Договору № 112/л від 31.12.2004 про надання послуг з вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Договору;

-          визнати недійсним пункт 1.4 Додаткової угоди до Договору № 112/л від 31.12.2004 про надання послуг по вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Додаткової угоди;

-          визнати недійсним пункт 1.4. Договору № 146/л від 23.12.2005 про надання послуг з вивозу побутового сміття, укладеного між ЗАТ „АТП № 2628” та ДКП „РЕП № 22”, з моменту укладення Договору;

-          дозволити двосторонню реституцію, стягнув з ЗАТ „АТП № 2628” суми в розмірі 373646,11 грн. на користь ДКП „РЕП № 22”, стягнув з ДКП „РЕП № 22” на користь ЗАТ „АТП № 2628” суму в розмірі 272802,08 грн.;

-          в порядку статті 538 Цивільного кодексу України допустити залік взаємних вимог та стягнути з ЗАТ „АТП № 2628” на користь ДКП „РЕП № 22” суму в розмірі 100844,03 грн. (арк.с.114-117).

Відповідач в відзиві на позов (вх№828) позовні вимоги не визнав по мотивам, викладеним в ньому, основні з яких полягають в тому, що позивач підписав договори №№ 112/л та 146/л, не надав розбіжностей по пунктам 3.6., 3,7., а також отримав та підписав акти виконаних робіт, добровільно  оплатив виставлені рахунки, погоджуючись з сумою та, відповідно, зі зміненими тарифами; претензії по цим сумам на адресу відповідача не надходили; вважає вимогу позивача такою, що не підлягає задоволенню, просить в задоволенні позову відмовити (арк.с.22).

Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі в поясненнях на позовні вимоги (вх.№4917) зазначила, що в 2005 році існували об’єктивні підстави для підвищення тарифів по утриманню житла та вивозу твердих побутових відходів; фактичне підвищення тарифів здійснено в м. Севастополі з 27.09.2006;  в міському бюджеті планувалась дотація на покриття збитків, дотація ЗАТ „АТП-2628” в міському бюджеті на 2005-2006 роки не передбачалась; Севастопольська міська Рада не підвищувала встановленого нижче рівня самоокупає мості тарифу, а надавала дотацію підприємству по здійсненню основної діяльності по утриманню житла, та ця дотація частково відшкодовувала збільшення витрат позивача по вивозу твердих побутових відходів (арк.с.83-84).

Севастопольське територіальне відділення Антимонопольного комітету України в поясненнях на позовні вимоги (вх.№8769) зазначив, що позивач звертався до Севастопольського територіального відділення Антимонопольного комітету України з заявою від 23.01.2007 № 155 про порушення конкурентного законодавства України; аналіз змісту заяви та наданих матеріалів не виявив ознак порушення конкурентного законодавства України, про що заявнику було письмово повідомлено 26.01.2007 вих.№8/99; вважає, що висновок позивача про те, що він змушений був укладати договори на 2005-2006 роки  на невигідних для себе умовах не відповідає дійсності, так як він мав право вирішити неурегульовані питання шляхом розбіжностей в порядку статті 181 Господарського кодексу України; вважає висновок позивача про необхідність відшкодування різниці в тарифах невірним, так як діюче законодавство надає право на відшкодування витрат у випадку затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижче розмірів економічно обґрунтованих витрат, Севастопольська міська державна адміністрація, Розпорядженням якої затверджені тарифи на вивіз твердих побутових відходів в розмірі 7,36 грн. за 1 м3, не є органом місцевого самоврядування, а є органом державної влади (арк.с.100).

Розгляд справи відкладався, в судовому засіданні оголошувалась перерва, провадження у справі зупинялось, строк розгляду справи продовжувався в порядку статей  69, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд  -

в с т а н о в и в:

З'ясовані наступні обставини:

31.12.2004 між Закритим акціонерним товариством „Автотранспортне підприємство № 2628” (Підрядник) та Державним комунальним підприємством „Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 22” (Замовник) укладено Договір № 112/л про надання послуг по вивозу побутового сміття (арк.с.7).

01.08.2005 між Закритим акціонерним товариством „Автотранспортне підприємство № 2628” та Державним комунальним підприємством „Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 22” підписано Додаткову угоду до договору № 112/л від 31.12.2004 (арк.с.8).

23.12.2005 між Закритим акціонерним товариством „Автотранспортне підприємство № 2628” (Підрядник) та Державним комунальним підприємством „Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 22” (Замовник) укладено Договір № 146/л про надання послуг по вивозу побутового сміття (арк.с.11).

02.02.2005, 01.03.2005, 01.04.2005, 05.05.2005, 10.06.2005, 04.07.2005, 03.07.2005, 03.09.2005, 10.10.2005, 07.11.2005, 02.12.2005, 04.01.2006, 13.02.2006 № 0761, 23.02.2006 № 094/7, 28.02.2006 № 0795, від 31.03.2006 № 115/7, від 06.04.2006 № 173/7 сторонами підписані акти виконаних робіт за кожен місяць по Договорам № 112/л від 31.12.2004 та № 146/л від 23.12.2005 (арк.с.24-38).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.09.2006 по справі № 20-11/074 позов ЗАТ „АТП № 2628” задоволено, постановлено стягнути з ДКП „РЕП № 22” на користь ЗАТ „АТП № 2628” 50313,81 грн. заборгованості за надані послуги по вивозу побутового сміття по вищезазначеним договорам, а також витрати по сплаті державного мита в розмірі 754,69 грн. та 118,00 грн. витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу (арк.с.52-55).

Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2006 по справі № 20-11/074 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду  від 15.09.2006 по справі № 20-11/074 залишено без змін (арк.с.49-51).

Спір між сторонами виник в зв`язку з тим, що позивач після виконання сторонами умов та зобов’язань по договорам після припинення їх дії дійшов висновку, що пункти договорів, що регулювали вартість, ціну наданих послуг не відповідають розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації, які встановили тарифи на ці види послуг № 843-р від 25.05.2000 та № 349-р від 01.03.2001.

Відповідач вважає, що підстави для визнання пунктів 1.4. Договорів недійсними відсутні, так як зобов’язання по договорам виконані сторонами, договори припинили свою дію, договори були підставою при стягненні заборгованості в примусовому порядку за рішенням господарського суду. В цій частині позивач заперечень не надав судовим інстанціям при розгляді спору.

Правовідносини сторін регулюються статтями 627, 628, 629, 632 Цивільного кодексу України, статтями 7, 10 Закону України „Про ціни і ціноутворення”.

Статтями 627, 628, 629, 632 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статей 7, 10 Закону України „Про ціни і ціноутворення”, вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Зміна рівня державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг здійснюється в порядку і в строки, що визначаються тими органами, які відповідно до цього Закону затверджують або регулюють ціни (тарифи).

Зміна державних фіксованих та регульованих цін і тарифів може здійснюватись у зв'язку із зміною умов виробництва і реалізації продукції, що не залежать від господарської діяльності підприємств.

Відповідач надав докази, які підтвердили пояснення третіх осіб: Севастопольського територіального відділення Антимонопольного комітету України та Державної інспекції з контролю за цінами в місті Севастополі, до яких звертався позивач, що зміна тарифів на вивіз побутового сміття пов’язана зі зміною та збільшенням цін на пальне і тільки, які не знайшли підстав для притягнення відповідача до відповідальності за встановлення цін на вартість його послуг, більших ніж передбачено в розпорядженнях органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Інших підстав не було, про що свідчить листування між сторонами та Севастопольською міською державною адміністрацією.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Доводи, мотиви і обґрунтування позивача, викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову та направлені на зміну ціни вартості наданих послуг не спростовують фактичних даних, що знаходяться в матеріалах справи і свідчать про закінчення договірних зобов’язань, про їх виконання сторонами, послуги надані та прийняті на умовах, викладених в Договорах, і тому не можуть бути прийняті до уваги і бути підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на статтю 531 Цивільного кодексу України безпідставне.

Все вищеперелічене дає суду право для висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 627, 628, 629, 632 Цивільного кодексу України, статтями 7, 10 Закону України „Про ціни і ціноутворення”, ст.ст. 22, 33, 34, 35, 77, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                                                                 Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

24.04.2007