ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23.02.07                                                                                           Справа№ 5/3480-13/427(5/2242-23/106)

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,  при секретарі Щигельській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ВАТ „Львівпокізол”, м.Львів

до відповідача: ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.06.03р. №/0/15421

За участю представників сторін:

Від позивача: Жишко Р.В. –гол.правл., Колянковський Т.М. - представник

Від відповідача: Мельничук В.А. –гол.держ.податк.інсп.

В зв”язку із скасуванням ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.06р. рішення господарського суду Львівської області від 24.03.05р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.05р. по справі №5/2242-23/106 та направленням справи на новий розгляд, ухвалою господарського суду від 22.12.06р. прийнято справу за позовною заявою ВАТ „Львівпокізол”, м.Львів до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.06.03р. №/0/15421 до провадження і призначено до розгляду на 13.02.07р.

За клопотанням сторін, ухвалою від 13.02.07р. розгляд справи відкладено на 22.02.07р.

В судовому засіданні 22.02.07р. оголошено перерву до 23.02.07р.

Представниками позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримано, висловлено прохання позов задоволити з підстав, що наведені у позовній заяві. Представниками позивача, зокрема, зазначено, що товариством правомірно, з дотриманням п.4.5 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» зменшено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по зобов'язаннях, по яких термін позовної давності минув. Згідно пункту 1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку  підприємств» безнадійною заборгованістю є заборгованість по якій минув термін позовної давності і дана норма не пов'язує виникнення статусу такої заборгованості як безнадійної від факту звернення в господарський суд з позовною заявою про стягнення її з боржника.

Позивачем доводиться, що податковим органом неправомірно донараховано суму податкового зобов'язання за податковими накладними №306 від 30.06.2001 року в сумі 14658 грн. 86 коп. та №307 від 30.06.2001р. на суму 34782 грн. 75 коп., оскільки за вказаними податковими накладними факт продажу квартир не відбувся. Продаж квартир як господарську операцію здійснено фактично 30.11.2001 року за податковою накладною №324/4 від 30.11.2001 року на суму 87953 грн. 16 коп., у тому числі податок на додану вартість - 14658 грн. 00 коп. та 30.08.2002 року за податковою накладною №385 від 30.08.2002 року на суму 280696 грн. 50 коп., у тому числі податок на додану вартість - 34782 грн. 00 коп. Ці суми податкового зобов'язання відображені належним чином у Книзі обліку продажу в листопаді 2001 року та серпні 2002 року, а суми податку на додану вартість відображені у складі податкових зобов'язань відповідних періодів.

Крім   того,   на   думку   позивача,   податковим   органом   зроблено неправомірний висновок про те,  що підприємство зобов'язане було сторнувати  суму податкового кредиту за результатами операцій з передачі рубероїду від Стрийського рубероїдного заводу. При проведенні перевірки відповідачем зроблено необгрунтований висновок про невиробниче використання рубероїду.

Одночасно, позивач вважає, що товариством правомірно проведено коригування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 10579,00 грн.  за березень 2002 року, оскільки продаж житла для проживання фізичних осіб, згідно п.п.5.1.20  п.5.1   ст.5  Закону України «Про податок на додану вартість», звільнено від оподаткування.

Представником відповідача позовні  вимоги заперечено і висловлено прохання в їх задоволенні відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідачем  зазначається, що, відповідно до п.п.5.2.8 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування  прибутку  підприємств»,  до  складу  валових  витрат  включаються  суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли  відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку, а також суми заборгованості, стосовно яких закінчився строк позовної давності. Безнадійною заборгованістю, згідно зазначеного пункту Закону, є заборгованість по зобов”язаннях, за якою минув строк позовної давності. Натомість, порядок відображення її в податковому обліку здійснюється за правилом п.п.12.1.1 п.12.1 ст.12 Закону, а саме, платник податку –продавець товарів (робіт, послуг), у тому числі банки і небанківські фінансові установи, має право зменшити суму валового доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг), у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з платником податку оплату їх вартості. Зазначене зменшення здійснюється у разі, якщо платник податку звернувся із заявою до суду (арбітражного суду) про стягнення заборгованості з такого покупця або про визнання покупця банкрутом, а також у випадках, коли за поданням продавця нотаріус вчинив виконавий напис про стягнення боргу з покупця чи стягнення заставленого майна. Товариством не вжито заходів для погашення заборгованості - не виконано вимог Закону щодо обліку та визнання сум дебіторської заборгованості безнадійною. Сума дебіторської заборгованості позивачем неправомірно списана як безнадійний борг, а тому і саме коригування податкових зобов'язань по податку на додану вартість, у порядку п.4.5 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість”, позивачем визначено неправомірно.

Наявність належним чином складеної податкової накладної свідчить про виникнення у платника податку податкових зобов'язань по податку на додану вартість, адже її оформлення є підтвердженням здійснення оподатковуваної операції.

Відповідно до п.20 Наказу ДПА України №165 від 30:05.1997 року «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 року за №233/2037, у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за продаж товарів (робіт, послуг). включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари, продукцію, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок,- нарахований у зв'язку з таким продажем, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. Товариством не представлено до перевірки жодних коригувань податкових зобов'язань за податковими накладними №306 та №307 від 30.06.2001 року. Тому, податок на додану вартість за цими податковими накладними слід вважати таким, що підлягає віднесенню до податкових зобов'язань позивача, а отже, при проведенні перевірки дане зобов'язання донараховано правомірно.

Платники податку на додану вартість мають право застосовувати встановлений порядок коригування сум податкових зобов'язань тільки у передбаченому законом порядку та у конкретних випадках. У позивача була відсутня будь-яка підстава для такого коригування, оскільки п.Романчук не є платником податку на додану вартість, у цьому випадку не змінено компенсації за продаж.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін та з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

23.06.2003 року ДПІ у Шевченківському районі м.Львова прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/15421, яким позивачу, згідно з п.п. «б» п.п.4.2.2 п.4.2. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п.4.5, п.4.9 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 , п.7.4.4 п.7.4 ст.7, ст.10 Закону України «Про податок на додану .вартість», п.п.17.1.3 п. 17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 138280 грн. 00 коп., з яких 92187 грн. 00 коп. -основний платіж та 46093 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Спірне  податкове  повідомлення-рішення  прийняте  на підставі  Акту  комплексної документальної перевірки ВАТ „Львівпокізол” №888, 889, 1169, 1170/23-2/00292735 від  18.06.2003 року "Про результати проведення планової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2001р. по 01.01.2003р.".

Як випливає із сторінки 12 Акту перевірки, перевіряючими працівниками відповідача встановлено факт порушення позивачем п.4.5., п.4.9. ст.4, п.п.7.3.1. п.7.3, п.7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість на суму 92187 грн. 00 коп.. Відповідно з Актом перевірки порушення позивача пов'язані із:

безпідставним зменшенням податкових зобов'язань на 21298 грн. 00 коп. у зв'язку із неправомірним списанням у ПІ кварталі 2002 року кредиторської заборгованості в сумі 106490 грн. 00 коп. Працівниками податкового органу при проведенні перевірки встановлено, що до закінчення терміну позовної давності позивач не звертався із позовними заявами про стягнення з покупців кредиторської заборгованості, по якій за правилом першої події сформовано валові витрати в сумі 106490 грн. 00 коп. та податкові зобов'язання з податку на додану вартість. Згідно висновків, наведених в Акті перевірки, збільшення валових витрат (зменшення валових доходів) здійснюється у разі, коли платник податку звернувся із заявою до суду про стягнення заборгованості з такого покупця, або про визнання покупця банкрутом, а також у випадках коли за поданням продавця нотаріусом здійснено виконавчий напис про стягнення боргу з покупця чи стягнення заставного майна. Не вживши відповідних заходів, на думку податкового органу, підприємство було не вправі зменшити суму валового доходу та податкових зобов'язань;

неправомірним не включенням до зобов'язань з податку на додану вартість у червні 2001 року податку на додану вартість за податковими накладними №306 від 30.06.2001 року в сумі 14658,86 грн. та №307 від 30.06.2001 року в сумі 34782,75 грн.;

порушенням п.п.7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягає у не проведенні коригування сум податкового кредиту на суму витрат по сплаті податку з вартості частки матеріальних затрат у використанні готової продукції на власні потреби (дебет рахунка 92) в серпні 2002 року в сумі 4510,69 грн. та готової продукції, віднесеної в дебет рахунка 44 в жовтні 2002 року в сумі 4480,92 грн. Позивачем при коригуванні залишків матеріальних запасів у третьому і четвертому кварталах 2002 року не зменшено залишки запасів на початок звітних періодів в сумах, відповідно, 22553,47 грн. та 22404,60 грн. у зв'язку із списанням готової продукції на невиробничі потреби, в серпні 2002 року в сумі 87620,30 грн. (кредит рахунка 26 - дебет рахунка 92 «Адміністративні витрати») та в жовтні 2002 року в сумі 69419,26 грн. (кредит рахунка 26 - дебет рахунка 209 - дебет рахунка 791 - кредит рахунка 791 дебет рахунка 44 «Не розподілені прибутки (не покриті збитки)»;

у зв'язку із порушенням п.п.4.5 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» - безпідставним проведенням коригування податкового зобов'язання в сторону зменшення на 10579 грн. згідно розрахунків коригування кількісних і вартісних показників №№58, 59, 60, 61, 62, 63 від 29.03.2002 року по покупцю Романчук у зв'язку із "помилкою бухгалтера", оскільки фізична особа Романчук не займається підприємницькою діяльністю, не зареєстрований як платник податку на додану вартість, а тому підприємство не мало права на коригування зобов'язань з податку на додану вартість за операцією із розрахунками з гр.Романчуком.

Суд не може відхилити заперечення відповідача і не погодитись з ними, оскільки визначення безнадійної заборгованості приведене в ст. 12 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, що набрав чинності з 01.07.1997р. і діяв в період даних відносин. Безнадійною заборгованістю є зменшення сум валового доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг), у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з платником податку оплату їх вартості та платник податку звернувся із заявою до суду про стягнення заборгованості з такого покупця.

Пунктом 5.2.8 ст. 5 цього ж Закону визначено, що до складу валових витрат включаються суми безнадійної заборгованості у разі, коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку, а також сум заборгованості стосовно яких закінчився строк позовної давності.

Пунктом 1.25 ст.1. Закону до безнадійної заборгованості віднесено заборгованість по зобов”язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Отже, п. 1.25 ст. 1 і п. 12.1.1 ст. 12 Закону кореспондуються і суд приходить до висновку, що термін давності до встановлення факту безнадійної заборгованості може мати місце після звернення із заявою до суду і відображення безнадійної заборгованості здійснюєтся з врахуванням пунктів 12.1.2., 12.1.3, 12.1.4 цього Закону.

Таким чином зменшення валового доходу за III –ій квартал 2002р. на суму 106 490,00 грн., як безнадійної заборгованості, проведено з порушенням п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97р. № 283/97- ВР.

Податкові накладні № 306 від 30.06.2001р. (ПДВ на суму 14 658,86 грн.) № 307 від 30.06.2001р. (ПДВ на суму 34 782,75 грн.) були виписані на продаж новозбудованих квартир № 119 по вул. Мазепи, 33 та квартир № 37 і № 46 по вул. Підголоско, 17 “б” і як зазначено в акті перевірки  - не включено до податкового зобов”язання податок на додану вартість відповідно 14658,86 грн. та 34 782,75 грн.

Відповідач вважає, що у відповідності до п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” оформлення податкових накладних являється датою виникнення податкових зобов”язань.

Суд погоджується з таким висновком відповідача, оскільки відповідно до ч. 3 п. 7.2.3 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним і одночасно розрахунковим документом. Платники податку повинні вести окремий облік з продажу та придбання щодо:

операцій, що підлягають оподаткуванню ставкою 20 відсотків та звільнених від оподаткування;

операцій, вартість яких не включається до складу валових витрат виробництва (обігу) або не підлягає амортизації ввізних (імпортних) та вивізних (експортних) операцій. Зазначений облік ведеться в спеціальних  книгах, форма і порядок заповнення яких встановлюється центральним податковим органом.

Дані операції по податкових накладних було занесено в книгу продажу і таким чином підтверджено подію продажу і виникнення податкових зобов”язань.

Припинення податкових зобов”язань шляхом анулювання податкових накладних і викреслення господарської операції із книги продажу Законодавством не передбачено.

Суд не може не погодиись з відповідачем, що норма п.20 Наказу ДПА України від 30 травня 1997 року № 165 "Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за № 233/2037 встановлює, що у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за продаж товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари, продукцію, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з таким продажем, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. У зворотному порядку відбувається перегляд сум податкових зобов'язань при збільшенні суми компенсації продавцю. При цьому продавець товарів (робіт, послуг) виписує розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної у двох примірниках за формою згідно з додатком № 2 до податкової накладної.

Розрахунок коригування складається у двох примірниках. Оригінал розрахунку коригування надається покупцю товарів (робіт, послуг). Копія залишається у продавця. Розрахунки коригування як покупцем, так і продавцем зберігаються в порядку, аналогічному порядку збереження податкових накладних.

У даному випадку позивачем не представлено до перевірки жодних коригувань податкових зобов'язань за податковими накладними № 306 та № 307 від 30.06.2001 року. Тому ПДВ за даними ПН слід вважати таким, що підлягає віднесенню до податкових зобов'язань позивача, а отже при проведенні перевірки дане зобов'язання донараховано правомірно.

Ухвалою суду від 13.02.2007р. було зажадано в позивача підтведження функціонального призначення приміщення відчуженого по договору № 102/1 від 20.12.98р. гр. Романчук Г.М. Однак, такого підтвердження не поступило і таким чином продажа житла фізичній особі (в порядку п. 5.1. 20 ЗУ “Про ПДВ”) для його використання як місця проживання не доведено і таким чином були відсутні будь-які підстави для коригування сум податкових зобов”язань.

При відображенні в обліку в операцій з передачі у серпні і жовтні 2002р. структурним підрозділом товариства –Стрийським рубероїдним заводом рубероїду головному підприємству позивач вважає помилкою. Цією помилеою є відображення сумарної різниці між собівартістю та обліковою вартістю за плановими цінами рубероїду одержаного від структурнгого підрозділу.

Різниця витрат між ціною собівартості і реалізаційною повинна бти відкорегована в частинах валових витрат і  податкового кредиту. Однак, такого корегування не відбулось і цю частину не було використано в господарській діяльності і затрати перевищили прибуток, і таким чином висновки податкового органу з приводу заниження податкового зобов”язання є вірними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.В адміністративному позові відмовити повністю.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя                                                                                                       Станько Л.Л.