ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.04.07 р.                                                                               Справа № 16/77

Суддя господарського суду Донецької області В.В. Манжур,

При секретарі      Москаленко  О.О. ,  розглянувши  матеріали  справи

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “ Торгівельний  дім   Євразія”    м.Київ

до відповідача   Приватного    підприємства   “  Баядера”     м.   Горлівка

про стягнення     1 820   грн. 66  коп.

За участю:

Представників сторін :

від позивача:               Жданов    В.П.   по  дор.

від  відповідача :                Попов   В.О.  по  дор.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою  господарського суду Донецької  області 22.03.2007р. порушено  провадження  по  справі за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ Торгівельний  дім   Євразія”    м.Київ     до Приватного    підприємства   “  Баядера”     м.   Горлівка    про стягнення   1 820  грн. 66  коп. ,  з  яких  :      1 748     грн. 95   коп. -  основного  боргу   ,    71 грн.  71  коп.  -  пені

Представників  сторін   було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні не  було  надано клопотання про  фіксацію судового процесу  технічними засобами,  з  приводу  чого  фіксація  процесу  не  була  здійснена  . Крім цього, роз’яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на  те , що  відповідач  не  виконав  взяте  на себе  зобов`язання , а  саме   не оплатив   надані  з  його  сторони  послуги    стосовно  перевезення  вантажу  .

Представник  відповідача   проти  заявленого  позову  заперечує,  стверджує  , що  зі  сторони  позивача   не  були  надані   ніякі    послуги  , посвідчення  на  відрядження   не  може  служити  доказом   перевезення   , тому  просить в  задоволення  позову  відмовити            (  відзив  б/н   від 04.04.2007р.)   .

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що відповідно до   усного  замовлення   позивач, на замовлення відповідача, надав останньому  автомобіль    DAF XF  380   , д/н   АА  31-12  АК    строком на  2  дні, який  був  використаний  відповідачем для здійснення перевезення вантажу відповідача    за маршрутом    Ялта  -  Чернігів   -  Київ  .

Доводи  позивача  про  те , що  усне  замовлення  є   однією   з  форм   договору    відповідно  до    ст. 202 ,  205  ЦК  України      спростовується   , оскільки   з огляду  на  норми    ч. 2  ст. 909  ЦК  України       договір  перевезення  вантажу    зобов`язаний  укладатися  в   письмовій  формі  .  То б то  для  даного  виду  договорів визначена  обов`язкова  форма  -  письмова .

Також,   позивач  в  докази    надання  послуг  перевезення вантажу   посилається  на  те, що ним  був  виданий  наказ    на  відрядження водія    Чечко   Володимира   Васильовича    за  №  39/06 – К  , на  підставі якого     було  видане  посвідчення   про  відрядження   .

Дослідивши  доводи  позивача  суд  з`ясував,   що   в  зазначених  документах  , зокрема  в  посвідченні  на  відрядження     на  водія    Чечко   В.В.  не  вказано      підставу  відрядження  ,  також  в  ньому  зазначено   6  діб      відрядження  , коли   в  позові    позивач наполягає  на  2  добах   .  Також,  згідно  зазначеного  відрядження  не  зрозумілий  напрямок  відрядження    , так як   нормами  “Правил  перевезення   вантажів    автомобільним  транспортом   в  Україні   “   це   не  передбачено  до   даного   виду  документів.   Інших  документів  , які б  підтверджували     виконання послуг  щодо  перевезення   вантажів  на  замовлення    відповідача  (  ПП  “  Баядера” )    по  зазначеному  в  позові маршруту    в  матеріалах  справи  не  вбачається   .

В  докази  позовних  вимог   позивачем    був   наданий  до  суду    дорожній  лист             № 978865  від  01.06.2006р.   в  якому  були  зазначені     маршрути     перевезення    та    підприємства   , на  які  був  доставлений  вантаж   .   В  огляду  на  зазначений   дорожній   лист     вбачається  наступне  :    в  графі  строк  відрядження   зазначено  35  днів , коли    як  позов  мотивований   тільки  2  днями    відрядження  . Також,  в  дорожньому  листі  зазачено  два  автомобіля     марки  DAF   , державні  номери   - АА 31-12  АК  та   АА  14- 74  ХХ , дві  дати   початку  відрядження   - 15.06.2006р.  та  29.06.2006р.    але  одне  прізвище  водія  -  Чечко   В.В.   То б то  суду     з  огляду  на  зазначений  подорожній  лист   вбачається  , що     водій  діяв на  розпорядження   ТОВ  ТД “  Євразія”  .  Також,     зазначений  подорожній  лист  не  може  бути  доказом     відрядження   Ялта – Чернігів   - Київ   , оскільки   в  ньому  зазначена    значна  кількість    пунктів    вивантаження  , а  не тільки    зазначені  пункти -   Ялта -   Чернігів  -  Київ.    Також,    суд  не  приймає    посилання  позивача  на  те , що    на  посвідченні   про  відрядження   з  оборотної  сторони    в  строці    “  прибув  до Чернігова    10 .06.2006р” .     стоїть  печатка  підприємства  відповідача   ,  яка  доказує  факт надання    послуг перевезення  вантажів     по  маршруту Ялта -   Чернігів  -  Київ  ,   оскільки   відомості   в  дорожньому   листі   № 978865  від  01.06.2006р.    з  розподілі     Відмітки    про  маршрут    перевезення     не  співпадають  з  відомостями     посвідчення  про  відрядження  .    То б то  зі сторони  позивача   не  доведений  факт     надання  послуг   підприємству  відповідача  по  маршруту  Ялта -   Чернігів  -  Київ .

Також,  суд   не  приймає  доводи  позивача    щодо   того , що  на  підставі   п.11.1.  “Правил  перевезення   вантажів    автомобільним  транспортом   в  Україні   “     основними  документами    на перевезення  вантажів  є  як   товарно-  транспортна   накладна     так і   дорожні  листи     вантажного  автомобіля   .    То  б то    позивач  стверджує , що   оформлення    та наявність товарно -  транспортної  накладної   є не  обов`язком  при оформленні  документів  на  перевезення   вантажів   .  Але  його  доводи  спростовуються    нормами   “Правил  перевезення   вантажів    автомобільним  транспортом   в  Україні   “     зокрема   розподілом  11    Правил  ,  а саме :   п. 11.1.   передбачено   , що  основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.   Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.  П.  11.3. передбачено   , що  Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.  П. 11.4.  передбачено  , що оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.  П 11.5.  передбачено   , що  товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). ;  а  після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри – п  11.6.  Правил  .  Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику  - п. 11 . 7 .

То б то  з  огляду  на  зазначене  вбачається  , що     товарно- транспортна  накладна    є обов`язковим  при оформленні  документів  на  перевезення   вантажів .     Представником  позивача    товарно- транспортна  накладна  не  була  надана   , то б то   не  доведені    позовні  вимоги  стосовно  надання   послуг   перевезення     вантажу   в розумінні  доказів  по  справі  відносно ст.ст. 33-34  ГПК України  .

За вищевказаних  обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних    вимог  щодо стягнення з відповідача  суми  боргу за  надання  послуг  перевезення  в  розмері  1 748 грн. 95  коп., з  яких    : 1 274 грн. 64  коп.  – сума  за  використане  паливо   , 50 грн.  -  витрати на  відрядження  , 48  грн. -  заробітна  плата   , 362 грн.   15 коп. -  амортизація  , 14 грн. 16  коп. -   телефонні   переговори   ,  слід відмовити як не обґрунтовано заявленого.

Також,   позивач   просить   в  порядку    ст. 549     ЦК  України   стягнути  з  відповідача   за  несвоєчасно  виконане  грошове  зобов`язання    пеню в  розмері   71 грн. 71  коп.

Відносно вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій   -  пені в  розмері    71 грн. 71  коп.   слід зазначити наступне:

Згідно зі ст. 549 ЦК  України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (  за умовами  передбаченими договором). Пеня   ( штраф )  є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання  за  кожен  день прострочення.

В  даному  випадку     договірні  відносини  між  сторонами  відсутні   , на  підставі  чого   не  може     бути  застосована  штрафна  санкцій  -  пеня   .  Заявлені  в  цій  частині   вимоги    з  огляду  на  зазначене не  підлягають  задоволенню як   не обґрунтовано  заявлені .

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 9, 614, 623 ЦК України 2003 року ст. ст. ст. 223, 224, 225, частиною п’ятою ст. 315 ГК України, ст.. 549  ЦК  Українги  , п.11.1. Правил  перевезення   вантажів    автомобільним  транспортом   в  Україні   “   , ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

У  задоволенні  позовних  вимог   Товариства з обмеженою відповідальністю “ Торгівельний  дім   Євразія”    м.Київ     до Приватного    підприємства   “  Баядера”                     м.   Горлівка    про стягнення   1 820  грн. 66  коп. ,  з  яких  :      1 748     грн. 95   коп. -  основного  боргу   ,    71 грн.  71  коп.  -  пені  ,  відмовити повністю.

Витрати по держмиту та судовому процесу покладаються на позивача  в  порядку ст.. 44, 49  ГПК  України  .

.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення оформленого у відповідності до вимог ст.84 ГПК України   06.04.2007р.

Суддя                                                                         Манжур В.В.