СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10"
січня 2007 р.                                                                              Справа  № 19/2

За позовом  підприємець ОСОБА_1

до відповідача  підприємець ОСОБА_2

про стягнення в сумі 26539 грн.
66 коп.

Суддя
Тимошенко О.М.

Представники:

Від позивача  : представник  ОСОБА_1

Від відповідача : представник
ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського
суду Рівненської області з позовом про стягнення з відповідача 26539,66 грн.-
суми основного боргу, пені, збитків від інфляціїї, 3% річних по договору №
НОМЕР_1 про надання транспортно-експедиційних послуг. В судовому засіданні усно
заявив про зменшення суми позову в зв'язку з частковою сплатою відповідачем
заборгованості. Просить стягнути 13000,00 грн. основного боргу.

Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні підтвердив
залишок заборгованості за надані послуги в розмірі 13000,00 грн. Проти вимог не
заперечує.

Статті
20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання
складено відповідно до статті 811 ГПК України.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані ними письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Суд виходив з такого.

"01" жовтня 2004 р. між
сторонами укладено договір № НОМЕР_1 про надання транспортно-експедиційних
послуг.

За умовами даного договору позивач
(експедитор) зобов'язувався за плату і за рахунок клієнта (відповідач)
організувати виконання перевезення вантажу транспортом і маршрутом вибраним
експедитором, а відповідач оплатити експедитору фактичні витрати, враховуючи
комісійну винагороду.

Згідно п. 3.2 Договору послуги
експедитора оплачуються за кожною заявкою на організацію перевезення на
підставі виставлених рахунків протягом 5 днів з моменту отримання оригіналу СМR
та рахунку.

По заявках відповідача позивачем
протягом січня 2005 року надано послуги по чотирьох перевезеннях сполученням
Рокитне (Рівненська область) - Угорщина на загальну суму 20180 грн. 00 коп., що
стверджується матеріалами справи.

Оплата за надані послуги на день
подання позовної заяви (06.12.2006 р.) проведена не була.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивачем нараховано відповідачу
пеня, 3% річних від простроченої суми, збитки від інфляції в загальній
сумі 6359 грн. 66 коп. (розрахунок доданий).

Відтак загальна сума заборгованості
складає 26539,66 грн.

Як повідомлено позивачем в судовому
засіданні, відповідач протягом грудня 2006 року провів часткову оплату боргу в
сумі 13539,66 грн., які позивачем зараховано в оплату пені, 3% річних, збитків
від інфляції та частково суми основного боргу. Відтак, станом на день розгляду справи,
непогашеною залишилась сума основного боргу в розмірі 13000,00 грн. Із
зазначеним розподілом коштів в погашення боргу відповідач погодився.

Згідно зі статтею 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.   За
змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання
настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною
2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший  розмір
процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені дії відповідача є
вчинення ним правопорушенням у сфері господарювання.

У відповідності до пункту 2 статті
218 Господарського кодексу України (який є спеціальним законом в сфері
господарських відносини) учасник господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення
правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У
разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося
неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних
обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З урахуванням вищевикладеного
позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі
13000,00 грн. підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню
з покладенням на відповідача витрат по сплаті держмита та витрат по оплаті
інформаційно-технічних послуг по забезпеченню судового процесу .

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 49, 811, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з підприємця
ОСОБА_2(АДРЕСА_1,   код ЄДРПОУ НОМЕР_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_2,  код ЄДРПОУ НОМЕР_3) основний борг в сумі
13000грн. 00коп.,       витрати по сплаті
державного мита в сумі 265грн. 40коп., витрат на оплату послуг за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн 00коп. Наказ
видати після набрання рішенням законної сили відповідно до частини 3-4 статті
85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

Повний
текст рішення суддею підписано "10" січня 2007 р.