ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
___________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29.10.07 № 05-6-6/ 1061.

Суддя Ковтун С.А., розглянувши матеріали за позовом

Київського національного університету імені ОСОБА_1

до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бі енд Пі, ЛТД"

про визнання частково недійсним договору № 07-03-02 від 29.01.2003 тарозірвання договору № 07-03-02 від 29.01.2003,

УСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернувся з позовом Київський національний університет імені ОСОБА_1 до підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бі енд Пі, ЛТД" про визнання недійсним частини умов договору про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02 від 29 січня 2003 року та про розірвання вказаного договору.

Визначення підвідомчої та територіальної підсудність даного позову, відповідно до позовної зави, було здійснено позивачем відповідно до вимог ст.ст. 1, 12, 15 ГПК України.

Однак, оцінюючи у сукупності всі обставин, які, в першу чергу, стосуються особливого правового статусу як позивача, так і відповідача, у контексті законодавства України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, господарський суду міста Києва вважає, що позовна заява Київського національного університету імені ОСОБА_1 до підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бі енд Пі, ЛТД" не підлягає вирішенню в господарський судах України.

Зокрема, відповідач - підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бі енд Пі, ЛТД" - зареєстрований Соломянською районною у місті Києві державною адміністрацією 28.02.1994. Одним з його засновників є фірма "Бош Інтернейшнл, Інк.", яка є юридичною особою за законодавством Сполучених Штатів Америки. Вказаній фірмі належить 94,5 % у статутному фонді відповідача і дана частка зареєстрована як іноземна інвестиція у вигляді іноземної валюти.

04.03.1994 між Україною та Сполученими Штатами Америки було укладено Договір про заохочення та взаємний захист інвестицій (далі Договір). Договір ратифікований Законом України № 226/94-ВР від 21.10.1994 та набув чинності 16.11.1996, у звязку з чим, в силу ч. 1 ст. 9 Конституції України, він є частиною національного законодавства України.

У розуміння даного Договору "інвестиція" означає будь-який вид інвестицій на території Сполучених Штатів Америки або України (далі Сторони), що належить або контролюється, прямо або непрямо, громадянами або компаніями іншої Сторони, такі як акція, боргові зобов'язання, контракти по наданню послуг і здійсненню інвестицій та включає, у тому числі, компанію, пакет акцій або іншу участь в компанії або участь в активах останньої.

Можливість існування інвестиції у формі компанії-резидента також слідує з пункту 5 розділу ІІ Договору, відповідно до якого компаніям, які правомірно засновані згідно з чинним законодавством або правилами однієї Сторони і які є інвестиціями, дозволятиметься наймати керівний управлінський персонал за власним вибором, незалежно від громадянства.

Отже, оскільки відповідач, у розумінні Договору, є інвестицією, він у своїй діяльності підпадає під сферу правового регулювання останнього.

Умовами Договору передбачена можливість передачі зобовязань Сторони за ним державному підприємству, що полягає у "делегуванні" (пункт "е" частини І Розділу І Договору) і включає юридичну передачу прав та урядову постанову, директивний або інший акт, яким передаються державному підприємству або яким надаються державному підприємству монополії або урядові повноваження.

Статут позивача Київського національного університету імені ОСОБА_1 - затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 443 від 14.03.2007, у якому передбачено право позивача провадити спільну діяльність на підставі угод з іншими юридичними особами.

Указом Президента України від 25.11.1999 установлено, що Київський національний університет імені ОСОБА_1 є національним університетом зі статусом самоврядного (автономного) державного вищого навчального закладу, ректор Університету призначається на посаду і звільняється з посади Президентом України за поданням Вченої ради Університету і прирівнюється за статусом до міністра України. Також даним Указом передбачено, що майно, яке передано Університету в оперативне управління, належить йому на праві повного господарського відання, використовується самостійно, в тому числі для ведення господарської діяльності, надання його в оренду та в користування без права викупу.

16.01.2007 Кабінет Міністрів України на підставі статті 5 Закону України "Про управління обєктами державної власності" (185-16), здійснюючи повноваження щодо управління обєктами державної власності, прийняв постанову № 35, якою було підпорядковано позивача ОСОБА_2 Міністрів України.

Таким чином, в силу статті 4 Закону України "Про управління обєктами державної власності" (185-16), позивач є державною господарською організацією, яка підпорядкована Кабінету Міністрів України, і субєктом управління обєктами державної власності.

Отже, Україна, в особі Кабінету Міністрів України, передала юридичні права щодо управління обєктами державної власності на підставі урядової постанови позивачу, тобто делегувала вказані повноваження.

При цьому, пунктом "б" частини 2 Розділу ІІ Договору передбачено, що кожна Сторона забезпечуватиме, що будь-яке державне підприємство, яке вона підтримує або створює, діє у спосіб, який не є несумісним з зобов'язаннями Сторони по цьому Договору повсякчас, коли таке підприємство здійснює будь-які регулятивні, управлінські або інші урядові повноваження, які ця Сторона делегувала йому, такі, як повноваження відчужувати, надавати ліцензії, затверджувати комерційні угоди або вводити квоти, сплати та інші збори.

З огляду на це, Україна взяла на себе зобовязання, що дії позивача з затвердження комерційних угод не є несумісними з зобовязаннями України.

Відповідно до пункту "в" частини 1 Розділу VІ Договору спір між Стороною та громадянином або компанією іншої Сторони, що стосується заявленого порушення будь-якого права, наданого або створено цим Договором по відношенню до інвестиції, визначається як інвестиційний спір.

У свою чергу, діяльність у звязку з інвестицією, згідно з пунктом "д" частини 1 Розділу І Договору, включає укладення, виконання та приведення в дію договорів.

За таких обставин, оскільки позивач при укладенні договору про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02 від 29 січня 2003 діяв на підставі делегованих повноважень, а відповідач, у розумінні Договору, є інвестицією, і фактично спір стосується наданого Договором права по відношенню до інвестиції щодо виконання та приведення в дію договорів, переданий на розгляд господарського суду міста Києва спір є інвестиційним спором.

Відповідно до частини 4 Розділу VІ Договору кожна Сторона відтак погоджується передати будь-який інвестиційний спір для вирішення шляхом зобов'язуючого арбітражного розгляду відповідно до вибору, визначеного у письмовій згоді громадянина або компанії згідно з п. 3. Така згода разом з письмовою згодою громадянина або компанії, якщо додається згідно з п. 3, задовольнятиме вимогам для:

а) письмової згоди сторін в спорі для цілей Розділу II Конвенції ІКСІД (Юрисдикція Центру) і для цілей правил Додаткового Засобу;

б) "письмової домовленості" для цілей статті II Конвенції Організації Об'єднаних Націй про визнання та приведення в дію арбітражних рішень, підписаної у Нью-Йорку 10 червня 1958 року ("Нью-Йоркська Конвенція").

Частиною 3 розділу VІ Договору передбачені юрисдикційні органи, яким підвідомчий інвестиційний спір. Зокрема, ними є:

I) Міжнародний центр для вирішення інвестиційних спорів ("Центр"), заснований Конвенцією щодо вирішення інвестиційних спорів між державами та громадянами інших держав, підписаною у Вашингтоні 18 березня 1965 року ("Конвенція ІКСІД"), за умови, що Сторона є стороною такої Конвенції; або

II) Додатковий Засіб цього Центру, якщо не є доступним сам Центр; або

III) згідно з Арбітражним регламентом Комісії Організації Об'єднаних Націй з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ); або

IV) будь-яка інша арбітражна установа, або згідно з будь-якими іншими арбітражними правилами, про що може бути спільно погоджено між сторонами в спорі.

Таким чином, Договором передбачений інший порядок вирішення інвестиційних спорів, ніж Господарським процесуальним кодексом України.

Можливість відмови держави від імунітету у відносинах цивільно-правового характеру, в тому числі зовнішньоекономічних і господарських, в яких держава виступає стороною як суб'єкт цивільно-правових відносин, була предметом дослідження Конституційним Судом України, рішенням якого від 6 грудня 2001 року № 17рп/2001 встановлено, що це цілком відповідає конституційній засаді рівності усіх суб'єктів права власності перед законом (частина четверта статті 13 Конституції України), оскільки держава діє не тільки в порядку здійснення суверенної влади, а також як суб'єкт цивільно-правових відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правла міжнародного договору.

За таких обставин, заява позивача не підлягає розгляду в господарських судах України, що, в силу п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, є підставою для відмови у прийняття останньої до розгляду.

Керуючись п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви відмовити.

Позовну заяву та додані документи повернути позивачеві.

Повернути з бюджету державне мито в сумі 170 грн., перераховане платіжним дорученням № 7254 від 03.10.2007, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., перераховані платіжним дорученням № 7255 від 03.10.2007.

Суддя Ковтун С.А.