ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 15/320

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
ДП “Донецька залізниця”

у справі
господарського суду Донецької області

на рішення
господарського суду Донецької області від 24.10.2006 року

за позовом
ДП “Донецька залізниця”

до
ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”

про
стягнення збору за оформлення внутрішніх транзитних документів та їх електронних копій у сумі 12 774,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2006 року, ДП “Донецька залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” про стягнення  збору за оформлення внутрішніх транзитних документів та їх електронних копій у сумі 12774,60 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2006 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП “Донецька залізниця” посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме Закону України “Про залізничний транспорт”, Митного кодексу України, Наказу Державної митної служби України від 12.12.2003 року № 865, Цивільного кодексу України, а також порушення судом норм процесуального права щодо всебічного, повного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, 25.03.2004р. між сторонами було укладено договір № 84/2462 про організацію перевезення вантажів.

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом вищезазначеного договору є надання Залізницею відповідачу послуг, пов’язаних з організацією перевезення вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.1.3 Договору з урахуванням змін внесених сторонами  додатковою угодою № 7 від 09.03.2005р. відповідач зобов’язався вносити платежі за перевезення вантажів та додаткові послуги (на підставі перевізних документів, а також підписаних відповідачем без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами) шляхом перерахування грошових сум відповідно до обсягів перевезень та діючим тарифам на рахунок Залізниці.

Також сторонами було укладено додаткові угоди №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №9, якими визначилися послуги, які надаються залізницею за вільними тарифами згідно „Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”.

Сторонами, додатковими угодами № 8 та № 10 до договору № 84/2462 від 25.03.2004р., було продовжено строк дії договору до 31.12.2006 року.

У вересні 2005 року на ст. Маріуполь-Сортувальний на адресу ВАТ „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” надходили імпортні вантажі.

Відповідно до „Порядку заповнення внутрішнього транзитного документу для його використання при здійснення контролю за доставкою товарів, що переміщуються між митницями в межах митної території України”, затвердженого наказом Держмитслужби України від 12.04.2000р. № 206, митними брокерами залізниці на прикордонних передавальних станціях оформлялися внутрішні транзитні документи та їх електронні копії.

У відповідності до телеграфної вказівки Укрзалізниці № 000357/ЦМ від 17.02.2004р. за встановленою калькуляцією позивачем був нарахований на відповідача збір за оформлення внутрішніх транзитних документів та їх електронних копій на загальну суму 12 774,56 (в т.ч. ПДВ –2129,10 грн.) та складені накопичувальні картки №№ 01091390, 02091393, 091404, 03091406, 03091409, 05091414, 06091420, 06091421, 06091426, 07091427, 07091431, 08091433, 08091439, 10091447, 10091448, 11091454, 12091455, 12091456, 13091462, 13091464, 13091467, 14091468, 15091473, 15091475, 15091476, 15091478, 17091484, 17091486, 091489, 19091492, 19091493, 091499, 091509, 22091511, 24091520, 24091521, 24091524, 26091527, 091532, 27091538, 28091542, 28091549, 29091551.

Зазначені накопичувальні картки відповідач підписав із зауваженнями, від оплати нарахованого залізницею збору відмовився, посилаючись на відсутність законодавчого обґрунтування ставки збору 84,60 грн.

З метою забезпечення перевізного процесу та недопущення затримки вантажів на прикордонних передавальних станціях Укрзалізницею телеграфними розпорядженнями № ЦЗМ –10/342 від 17.02.2004р. та № ЦЗМ-10/400 був визначений порядок оформлення внутрішніх транзитних документів митними брокерами залізниці на прикордонних передавальних станціях та його електронної копії, а також калькуляція вартості цих послуг залізниці та порядок розрахунків за них.

Відповідачу залізницею направлено 11.10.2005р. претензію № 29 про сплату 12 774 грн. за вересень 2005 року, яка залишена ним без задоволення.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов’язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно з цим, якщо вчинення тих чи інших дій не є обов’язковими для особи згідно договору або акту цивільного законодавства, то особа не може бути примушена до їх вчинення.

Для контролю за переміщенням вантажів між митницями Державна митна служба України наказом № 206 від 12.04.2000р. затвердила „Порядок заповнення внутрішнього транзитного документа для його використання при здійсненні контролю за доставкою товарів, що переміщуються між митницями в межах митної території України”. При цьому, обов’язок заповнення внутрішніх документів покладається на декларантів.

Згідно із ст. 87 Митного кодексу України декларантами можуть бути підприємства або громадяни, яким належать товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, або уповноважені ними митні брокери (посередники).

Частиною 2 ст. 177 Митного кодексу України визначено, що взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються договором доручення.

Як встановлено господарським судом Донецької області, такий договір сторонами укладений не був.

За приписами ст. 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належать вчиняти правочини між юридичними особами, незалежно від їх форм власності чи організаційно-правової форми.

Робота та послуги, що виконуються на вимогу власника вантажу і не передбачені тарифами, оплачуються додатково за домовленістю сторін (ст. 916 Цивільного кодексу України). Виконання залізницею додаткових операцій, пов’язаних з перевезеннями вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів (ст. 22 Статуту залізниці України).

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що оформленням внутрішнього транзитного документу та його електронної копії, позивач фактично надав відповідачу додаткові послуги.

Договором № 84/2462 від 25.03.2004р. та додатковими угодами до нього не передбачено надання Залізницею додаткової послуги з декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, зокрема оформлення внутрішнього транзитного документу.

Відповідач листом  № 85/1/1527 від 04.08.2004р. не погодився укласти додаткову угоду № 84/2462 від 25.03.2004р. з державним підприємством „Донецька залізниця”.

Збір за оформлення внутрішнього транзитного документу у встановленому порядку не встановлений. „Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом”, затверджений Наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999р., не передбачає збір за оформлення внутрішнього транзитного документу та його електронної копії, послуги декларування товарів та транспортних засобів, які регулюються Митним кодексом та іншими нормативно-правовими актами, не входять в обов’язок залізниці.

Наказ Державної митної служби України від 12.04.2000р. № 206 не вказує на те, що оформлення внутрішнього транзитного документу здійснює тільки залізниця і що ця послуга є платною.

Додаткові послуги, пов’язані з оформленням експортних та імпортних вантажів, що надаються залізницею, здійснюється за проханням відправника (одержувача) (п. 26 Тарифного керівництва №1).

Телеграмою № 357/цм від 17.02.2004 року “Укрзалізниця” дала залізницям доручення доповнити договори з клієнтами залізниці на організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення і надані залізницею послуги додатковим пунктом 7, яким встановити оплату за оформлення залізницею на вхідних прикордонних станціях внутрішнього митного документа (ВТД) та його електронної копії.

Судом першої інстанції встановлено, що додаткова угода або окремий договір на виконання Наказу Держмитслужби від 12.12.2003 року № 865 та телеграми “Укрзалізниці” сторонами не укладались.

Зазначене виключає наявність у відповідача зобов’язань за договором від 25.03.2004 року № 84/2462 року щодо оплати додаткових послуг наданих Залізницею, як і порушення ним договірних зобов’язань, що могло бути підставою для нарахування спірної суми, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо неправомірності заявлених вимог, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову і підстав для скасування судового рішення з наведених у касаційній скарзі мотивів судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  ДП “Донецька залізниця” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2006 року, - без змін.

Головуючий                                                                                  Ходаківська І.П.

Судді                                                                                              Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.