ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2007р.                                                                                 Справа №  22/97

за позовом   Приватного  підприємства "Ремкомплект", м.Полтава

до   Управління Пенсійного фонду України Октябрського району  в м.Полтаві, м.Полтава

про  визнання недійсною угоди

Суддя Георгієвський В.Д.

Представники:

від позивача:   Гніпа Н.В. дов. б/н від 22.03.07р.

від відповідача:  Васіна Т.С., дов. №01-1455 від 20.03.07р.

СУТЬ СПРАВИ: про визнання недійсною вимогу відповідача №234 від 26.12.2006р. про сплату позивачем недоїмки зі страхових внесків у сумі 931,20 грн.

Представник позивача в судовому засіданні  підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав з мотивів викладених у відзиві на позов (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників  сторін, суд,

встановив:

Відповідачем була проведена  перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати страхових внесків (збору) на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування позивачем.

За результатами перевірки був складений акт № 335 від 26.12.06р, яким було встановлено, що  позивачем на фонд оплати праці не було нараховано страхові внески за ставкою 32 % за період з вересня по грудень 2004 року.

На підставі вказаного, відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу № 234 від 26.12.06р. позивачем на суму 931,20 грн.

Позивач вважає, що вимога недійсна, так як він знаходиться на спрощенній системі   оподаткування.

Проаналізувавши матеріали справи і пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги  задоволенню не підлягають, виходячи  з наступного.

У відповідності до п.4 частини третьої  ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Судом встановлено, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності,  передбаченій Указом Президента України від 3.07.1998 р. №  727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва" в  редакції Указу Президента України від 28.06.1999 р. № 746/99.

Цей факт підтверджується виданим  позивачу  Державною податковою адміністрацією (інспекцією) у м.Полтаві свідоцтвом про право сплати єдиного податку суб"єктом малого підприємництва  - юридичною особою від 1 січня 2004 року № (копія в матеріалах справи).

Преамбула Закону № 1058-1У, розробленого відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов"язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи  загальнообов"язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з оштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування  накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбпаченим цим Законом.

Відповідно ст.1 Закону № 1058-1У, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.

Сфера дії Закону № 1058-1У поширюється на відносини, що виникають між суб"єктами системи загальнообов"язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини  лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов"язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов"язковому державному пенсійному страхуванню, а також платники    страхових внесків (ст.5 Закону № 1058-1У).

Роботодавцями згідно з п.1 ст.14 Закону № 1058-1У є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об"єднання громадян, профспілки, політичні  партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених= підприємств, установ, організацій, об"єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із   застрахованими особами), фізичні особи - суб"єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб"єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1,10,15 статті 11 цього Закону.

Стаття 15 Закону № 1058-1У передбачає, що платники страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Згідно з п.6 ч.2 ст.17 Закону № 1058-1У страхувальник зобгв"язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки  та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ст.18 Закону № 1058-1У страхові внески є цільовим загальнообов"язковим платежем, який  справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються лдо складу податків, інших обов"язковим платежів, що складають  систему оподаткування. На ці внески не пошир.ється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховувати до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або  з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частина 6 ст.20 Закону № 1058-1У передбачає, що страхувальники зобов"язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пункті 1 статті 14 цього Закону, є календарний місяць.

Відповідно до пп.1 ч.8 розділу ХУ "Прикінцеві положення" Закону № 1058-1У страхові внески, що  перераховуються до солідарної системи  сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і у порядку, визначених цим Законом та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Статтею 1 Закону України "Про збір на обов"язкове пенсійне страхування" встановлено перелік осіб, що є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, відповідно до п.1 ст.1 цього Закону, платниками збору на обов"язкове державне пенсійне страхування є суб"єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об"єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об"єднання громадян та інші юридичні особи.

Стаття 4 Закону України "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що для платників збору, визначених пунктом 1 та 2 ст.1 цього Закону встановлюються ставка збору в розмірі 32,3 відсотки від об"єкта оподаткування.

Указ Президента України від 03.07.1008 р. "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва" в редакції Указу Президента  України від 28.06.1999 № 746/99 передбачає, що суб"єкти підприємницької діяльності - юридичні особи сплачють єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий   рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділння Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів   перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

-до Державного бюджету України - 20 відсотків;

- до місцевого бюджету - 23 відсотки;

- до  Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов"ящзкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння  зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.  При цьому  суб"єкт  малого підприємництва, який сплачує єдиний  податок, не є платником збору на обов"язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, вказаним вище Указом Президента України регулюються відносини пов"язані за сплатою податків, зборів інших обов"язкових платежів, що складають систему оподаткування. Стархові ж внески, як зазначалося вище, не відносяться до складу податків, інших обов"язкових платежів, що складають систему оподаткування.

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що позивач був зобов"язаний на загальних підставах нарахувати та сплачувати страхові внески за ставкою 32 відсотки від суми фактичних витрат на оплату праці своїх працівників.

Керуючись ст.ст.159-163 КАС  України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Георгієвський В.Д.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 186 КАС України.