ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 1/810-24/223

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Стецьків Л.В., Борис В.Б.,

відповідачів
третьої особи
- не заявилися,
- не з'явився,

розглянувши у відкритому  судовому  засіданні
касаційну  скаргу

Львівської обласної організації Національної спілки художників України

на постанову
від  19.09.2007 Львівського апеляційного
господарського  суду

у справі
№1/810-24/223

за   позовом
ТОВ "Центр розвитку нерухомості"

до

(третя особа
1.Національної спілки художників України;
2.Львівської обласної організації Національної
спілки художників України
- ТОВ "Компанія управління проектами Акрополь")

про
визнання недійсним укладеного між відповідачами договору управління нерухомим майном від 05.11.2004

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.06.2007 (суддя Бортник О.Ю.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 (судді: Городечна М.І., Кузь В.Л., Юркевич М.В.), позов задоволено –на підставі ст.ст.203,215 ЦК України та ст.207 ГК України визнано недійсним договір управління нерухомим майном від 05.11.2004 як такий, що укладений між відповідачами з порушенням вимог ст.ст.1030,1032 ЦК України та з порушенням прав позивача як власника земельної ділянки.

Львівська обласна організація Національної спілки художників України в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на недоведеність порушення відповідачами прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як власника земельної ділянки, а належність спірного майна (фундаменту окремої будівлі та стін підвальних приміщень будинку №9 на площі Міцкевича в м.Львові, як частини пам'ятки історії та культури) Національній спілці художників України встановлено чинною на даний час постанови КМ України від 10.07.98 №1058 "Про порядок передачі нерухомого майна творчим спілкам".

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставин справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова -  скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Львівської області  з наступних  підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст.1030,1032 ЦК України оспорюваний договір зі сторони установника управління укладено Національною спілкою художників України, яка не є власником об'єкта управління, оскільки постановою господарського суду Львівської області від 11.01-23.02.2006 у адміністративній справі №1/64-9/28 за участю сторін даної справи, яка набрала законної сили, встановлено факти належності аварійного будинку №9 на площі Міцкевича в м.Львові (в тому числі фундаменту та стін підвальних приміщень, як невід'ємних складових частин будівлі) до комунальної власності територіальної громади м.Львова та нечинності виданого Фондом державного майна України свідоцтва про право власності від 24.02.2004 №П-693, і ці факти в силу вимог ст.35 ГПК України доведенню не підлягають. Факт укладення договору управління нерухомим майном від 05.11.2004, а саме фундаменту та стін підвальних приміщень будинку №9, що знаходяться на земельній ділянці, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2005 ВОА №719460 та державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.04.2005 серії Яа №422460, та факт наступної передачі предмету управління в оренду третій особі за договором оренди від 14.09.2005, свідчать про порушення права власності позивача на згадану земельну ділянку, зокрема, її використання за цільовим призначенням –для будівництва та обслуговування торговельного центру.

Проте, касаційна інстанція не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

В результаті розгляду даного господарського спору судами прийняті рішення та постанова, що стосуються прав та обов’язків юридичної особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме Львівської міської ради. Це обумовлено тими обставинами, що постановою господарського суду Львівської області від 11.01-23.02.2006 у адміністративній справі №1/64-9/28 за участю сторін даної справи, яка набрала законної сили, встановлено факт належності до комунальної власності територіальної громади м.Львова аварійного будинку №9 на площі Міцкевича в м.Львові, в тому числі фундаменту та стін підвальних приміщень цього будинку, які є об'єктом управління за оспорюваним договором від 05.11.2004, та факт нечинності виданого Фондом державного майна України першому відповідачу свідоцтва про право власності від 24.02.2004 №П-693.

Адже, згідно з ч.1 ст.1032 ЦК України установником управління є власник майна, яким в даному випадку повинна була виступати Львівська міська рада, а не Національна спілка художників України.

Окрім того, судами не враховано, що пред’явлений власником земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт управління за оспорюваним договором,  позов про визнання недійсним договору управління нерухомим майном від 05.11.2004, укладеного між відповідачами, не відповідає способам  захисту цивільних прав власника.

Адже, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту  шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, тобто із застосуванням правового механізму, встановленого ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, незалежно від того чи відповідає  спірна угода закону. Захист прав такої особи можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст.388 Цивільного кодексу.

Тим більше, що результатом можливого задоволення заявленого позову стало б застосування судом наслідків недійсності правочину, які стосуються  сторін угоди і не поширюються на права позивача, який є власником земельної ділянки, не будучи стороною угоди.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України  при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про визнання угод недійсними (постанови ВСУ від 27.09.2005 у справі №13/529пд та від 25.07.2006  у справі №69/8-05).

Натомість визнавши договір  від 05.11.2004 недійсним, суд в порушення вимог ч.1 ст. 216 ЦК України  не вирішив питання щодо наслідків визнання угод недійсними, що також є підставою для скасування рішення і постанови та передачі справи на новий розгляд.

Обов'язок суду застосовувати реституцію в разі визнання угоди недійсною відповідає положенням пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", згідно якого при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про визнання угод недійсними (постанова ВСУ від 04.04.2006 у справі №40/270пд).

Колегія визнає помилковими посилання судів на ч.3 ст.152 Земельного кодексу України в обгрунтування наявності підстав для захисту права власності позивача на земельну ділянку шляхом визнання угоди недійсною, оскільки в даній статті йдеться про угоди стосовно земельних ділянок, а не про угоди стосовно нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках.

Водночас передчасним вважається також висновок апеляційного суду про доведеність порушення оспорюваним договором управління нерухомим майном від 05.11.2004 прав позивача на земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт управління за оспорюваним договором, оскільки, як правильно встановив суд, право власності на вказану земельну ділянку набуто позивачем вже після укладення договору від 05.11.2004, а саме на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2005 ВОА №719460 та державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.04.2005 серії ЯА №422460. Тобто на момент укладення договору від 05.11.2004 право власності позивача на земельну ділянку об'єктивно не могло бути порушене, оскільки таке право у позивача на той час ще навіть не виникло. Наведене випливає з того, що у спорах про визнання угод (правочинів) недійсними оспорювана угода (правочин) повинна оцінюватися судом на предмет відповідності законодавству, чинному на момент її укладення.

Відповідно до вимог п.3 ст.1119 та п.3 ч.2 ст.11110 ГПК України  касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов’язків  осіб, які не були залучені до участі у справі. Вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування Вищим господарським судом України згаданих статей до спірних правовідносин, оскільки відсутність залучення Львівської міської ради в якості третьої особи при прийнятті оскаржуваних рішення і постанови істотно зачіпає його права як власника майна, що є об'єктом управління за договором від 05.11.2004, а, відтак, перешкоджає правильному об’єктивному та всебічному вирішенню даного спору з врахуванням прав  та охоронюваних законом інтересів всіх учасників спірних правовідносин. При цьому судова колегія враховує, що згідно з ч.2 ст.11110 ГПК України  викладені вище обставини є в будь-якому випадку достатньою окремою підставою для скасування рішення і постанови та подальшого нового розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської обласної організації Національної спілки художників України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 20.06.2007 та Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 у справі №1/810-24/223 скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий, суддя                                                                                             В.Овечкін

Судді:                                                                                                                    Є.Чернов

В.Цвігун