КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2007                                                                                           № 26/208

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Капацин  Н.В.

суддів:             Пашкіної С.А.

Калатай  Н.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

Позивача – не з’явився;

Від відповідача – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.05.2007

у справі № 26/208 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Українська перестрахувальна компанія "Гарант Ре"

про                                                  стягнення 82653,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2007р. у справі №26/208 в позові  Закритого акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія”  до Відкритого акціонерного товариства „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре” про стягнення   82 653,60 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції грунтується на тому, що  автомобіль Mercedes-Benz E 200 (д.н.00949 ТТ) , застрахований відповідно до договору №255 добровільного страхування  між позивачем та Бубняком С.В.,  був перестрахований відповідачем згідно бордеро премій №10 за серпень 2003 року по договору облігаторного перестрахування №ОП/2003.01.01-01. Участь відповідача у виплаті страхового відшкодування складає 44,41%. 24.12.2003 невідомі незаконно заволоділи автомобілем Mercedes-Benz E 200 (д.н.00949 ТТ). Позивач при повідомленні  про настання страхового випадку невірно кваліфікував страхову подію. По даному страховому випадку страховий акт було складено 23.02.2004р., а позивач звернувся з позовною заявою до суду більш ніж через три роки,  16.04.2007р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2007р.

В апеляційній скарзі  позивач вказує про те, що у даному договорі перестрахування, позивач виступає страхувальником, який страхував частину своїх ризиків у відповідача, а відповідач як страховик, зобов’язався виплатити в розмірі своєї участі у перестрахуванні  страхове відшкодування страхувальнику. Право на вимогу у відповідача його частки відповідальності виникло у позивача після виплати страхового відшкодування, а саме 18.05.2004р. Відповідно до цього позивач вчасно подав позовну заяву, провадження у справі відкрито 18.04.07р., за місяць до спливу  терміну позовної давності.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи колегія суддів встановила наступне.

01.01.2003р. між Закритим акціонерним товариством „Українська транспортна страхова компанія” та ВАТ  НФСК „Гарант Ре”, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство „Українська  перестрахувальна компанія „Гарант Ре” було укладено облігаторний договір перестрахування на базі ексцедента сум №ОП/2003.01.01-01.

Пунктом 1.3 договору визначено, що дія цього договору  перестрахування розповсюджується на всі договори страхування автотранспортних засобів – страхування КАСКО повне чи часткове – укладені перестрахувальником в період дії цього договору, на умовах правил „Добровільного страхування автотранспорту” позивача та узгоджених  перестрахових нетто-тарифів.

06.08.2003р. між позивачем та Бубняком Степаном Володимировичем  укладено договір №255 добровільного страхування автотранспорту, за яким застраховано автомобіль  Mercedes-Benz E 200 (д.н.00949 ТТ). Загальна страхова сума, відповідно до п. 4.1 договору №255 встановлена в розмірі 143910,00 грн.

Автомобіль Mercedes-Benz E 200 д.н.00949 ТТ  був перестрахований відповідачем згідно бордеро премій №10 за серпень 2003р. по договору облігаторного перестрахування № ОП/2003.01.01-01.  Участь відповідача у виплаті страхового відшкодування складає 44,41 %.

24.12.2003р. у с.Сопшин, Жовківського р-ну Львівської обл.. невстановлені особи під час розбійного нападу на помешкання страхувальника Бубняка С.В. незаконно заволоділи транспортним засобом   Mercedes-Benz E 200 д.н.00949 ТТ, що підтверджується довідками слідчих органів №5367 від 29.12.2003р., №211 від 24 січня 2004р., №384від 05.02.2004р.

26.12.2003р. позивач листом № 2338 повідомив відповідача про страховий випадок – протиправні дії третіх осіб.

Згідно п. 2.6 договору перестрахування  відповідач приймає на себе відповідальність з моменту настання відповідальності позивача по договорам страхування, які підпадають під п.1.3 договору.

Відповідач зобов’язаний слідувати в межах своєї участі в долі позивача по всім питанням, що стосуються кожного перестрахового поліса ( п. 3.3.2 договору перестрахування).

Відповідно до п.3.3.4 договору перестрахування, відповідач зобов’язаний перерахувати позивачу  свою частку  страхового відшкодування (його долі) в межах прийнятого на себе обсягу відповідальності  протягом 5 днів, після отримання необхідних документів.

На підставі страхового акту, складеного позивачем,  Бубняку І.М.  було виплачене страхове відшкодування в розмірі 129 519,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням  №877 від 18.05.04р.

Згідно бордеро премій №10 за серпень 2003р. до договору перестрахування частка участі відповідача у виплаті страхового відшкодування складає 57 519,39 грн.

Листом № 589 (а.с.39) позивач 01 квітня 2004р. направив відповідачу пакет документів, відповідно до умов договору перестрахування, для отримання від відповідача його частки перестрахування в розмірі 57 919,39 грн.

Листом № 7529  від 08.04.2004р. відповідач відмовив позивачу у виплаті своєї частки страхового відшкодування на підставі того, що позивачем було сповіщено неправдиву інформацію про страховий випадок, оскільки у листі-повідомленні позивачем зазначено, що страховий випадок кваліфікується   як протиправні дії третіх осіб. Така інформація не відповідає дійсності, оскільки фактично відбулось незаконне заволодіння транспортним засобом. Згідно розділу 3 договору №255 незаконне заволодіння транспортним засобом та ушкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб є різними страховими випадками, а відтак ВАТ  „УПК „Гарант Ре” не мало можливості вірно оцінити ситуацію по страховому випадку та скористатися свої правом, вказаним в п. 3.3.4 договору перестрахування, а саме направити свого експерта для сумісного визначення розміру та причин збитку.

Позивач листами № 2625 від 28.12.05р. та 66-ю від 29.09.2006р. виправив свою помилку, вказавши страховий випадок – викрадення, проте відповідач відмовив у виплаті своєї частки перестрахування, про що направив позивачу лист № 45129 від 09.10.06р.

Пунктом 5.1 договору перестрахування сторони погодили, що випадкові помилки та упущення, допущені під час виконання даного договору, не є підставою для звільнення жодної із сторін від відповідальності за умови їх негайного виправлення, а змістом договору є ті умови, на яких сторони погодилися  виконувати договір. Крім того, позивач у заяві від 01.04.04р. №589 на виплату страхового відшкодування  помилку виправив, вказавши, що даний випадок слід кваліфікувати як „викрадення” та надав відповідні документи щодо страхового випадку.

Стаття 26 Закону „Про страхування” передбачає підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Обставини,  які зумовили відповідача відмовитися від виплати своє частки  страхового відшкодування позивачеві не грунтуються на нормах, закріплених в ст.26 Закону „Про страхування”.

Стаття 26 цього Закону вказує на те, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Пунктом 3.4.3 договору  перестрахування № ОП/2003.01.01-01 сторони встановили, що  перестрахувальник має право відмовити у виплаті своєї частки долі страхового відшкодування або зменшити її частку, якщо перестраховик приховав від перестрахувальника умови договору страхування або обставини, які суттєво впливають на ступінь ризику, зміну строків та об’єму відповідальності перестрахувальника, або порушив умови п.п. 3.1.3 – 3.1.10 та п. 3.1.13., але вказана відповідачем підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування не кореспондується  з п.3.4.3  договору страхування, оскільки відповідачем не доведено факт порушення позивачем умов укладеного договору. Посилання відповідача при відмові від виплати свої частки на те, що він був позбавлений можливості вірно оцінити ситуацію, направити свого експерта для сумісного визначення розміру збитку, оскільки  страховий випадок -  „викрадення”  має ознаки злочину (відповідно до довідок слідчих органів  передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.289 Кримінального кодексу України) та відноситься до компетенції правоохоронних органів.

Відповідно до ст.12 Закону України „Про страхування” перестрахування це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований

Відповідно до ст.987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов’язків перед страхувальником, а ч.1 ст.988 Цивільного кодексу зобов’язує страховика (перестраховика) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконував свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі  57 519,39грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, згідно розрахунку позивача, сума індексу інфляції в розмірі 20 122,93 грн. та 3% річних в розмірі 5 011,28 грн.

Висновок Господарського суду міста Києва про те , що  позивач звернувся з позовною заявою з пропуском строку позовної давності не ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, оскільки   страхове відшкодування було виплачено 18.05.04р., тому основне зобов’язання було виконано 18.05.04р, строк позовної давності сплинув 18.05.2007р., позивач звернувся з позовом 16.04.2007р., без пропуску строку позовної давності.

В судовому засідання апеляційного суду  позивачем подано заяву про  уточнення позовних вимог із збільшенням суми індексу інфляції та 3% річних. Колегія суддів Київського апеляційного суду вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу  України позивач вправі лише  до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, а тому такі вимоги апеляційною інстанцією не приймаються до розгляду по суті.

Відповідно до ст.49 ГПК України  суми які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, в разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2007р. у справі      № 26/208 скасувати, апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія” задовольнити.

2. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції :

„Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Українська                              перестрахувальна компанія „Гарант Ре”  (03039, вул..Голосіївська,7 м. Київ р/р №3906 „Укрексімбанк”, м. Києва, МФО 322313, )  на користь Закритого акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія” (01033 вул. Саксаганського,77 м. Київ р/р 301 в ТОВ КБ  „УФГ” , МФО 380128, код 22945712)  57 519,39 грн. страхового відшкодування, 20 122,93 грн. -  індексу інфляції ,                  5 011,28 грн. - 3%  річних,  826,54 грн.  державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 413,27 грн. державного митаза подання апеляційної скарги”.

3.Видачу наказу на виконання даної постанови доручити  Господарському суду містам Києва.

4.Матеріали справи № 26/208 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Пашкіна С.А.

Калатай  Н.Ф.

18.10.07 (відправлено)