ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 20/252

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ТОВ кредитно-фінансової торгівельної компанії “Спільне українсько-британське підприємство “Єврокрим”

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від  19.03.2007 року

у справі
№20/252 господарського суду Полтавської області

за позовом
Приватного підприємства “Фірма ВІСТ”

до
ТОВ кредитно-фінансової торгівельної компанії “Спільне українсько-британське підприємство “Єврокрим”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:  Буртовий М.В. –за довіреністю від 15.02.2007р.

відповідача: Куліш С.М. –за довіреністю від 01.11.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.02.2007р. (суддя Киричук О.А.) позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 5118,02грн. боргу, 5118грн. витрат по сплаті державного мита та 4,46грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.03.2007р. (судді Поліщук В.Ю. –головуючий, Агрикова О.В., Жук Г.А.) рішення господарського суду Полтавської області від 05.02.2007р. змінено, а резолютивну частину викладено в новій редакції: позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 135403,02грн. боргу, 2031,04грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду  залишити без змін, посилаючись на неповне з’ясування апеляційним судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу спростовує її доводи і просить скаргу залишити без задоволення, а постанову –без змін.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню підлягає частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.01.2006р. між ТОВ кредитно-фінансовою торгівельною компанією “Спільне українсько-британське підприємство “Єврокрим” (замовник) та ПП “Фірма ВІСТ” (виконавець) було укладено договір №3-06, за умовами якого позивач взяв на себе зобов’язання на складання долотної програми по бурінню свердловини №203 на Західно-Радченківській площі, поставку доліт, відповідно до вказаної програми та здійснення сервісного супроводу відпрацювання поставлених долот.

За умовами п.2.3 даного договору він вступає в силу з дня його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками і його дійсність сторонами не оскаржувалась.

Згідно п.п3.1, 3.4 договору №3-06 вартість доліт, які поставляються, погоджується сторонами в специфікації (додаток №3 до договору), а в разі зміни асортименту (доліт, що поставляються) ціна погоджується шляхом підписання додаткової угоди. Вартість робіт по сервісному супроводу відпрацювання доліт, погоджена сторонами, складає 30000грн. (у тому числі податок на додану вартість).

Відповідно до п.5.2 договору позивач зобов'язувався надати відповідачу послуги з сервісного супроводу поставлених доліт, що полягав у: контролі за роботою доліт; коригуванні (за необхідності та погодженні з відповідачем) роботи доліт; сприянні виконанню показників буріння, закладених в долотній програмі; контролі і аналізі результатів робіт доліт; оперативних заходах по підвищенню показників роботи доліт.

Судами встановлено, що позивач розробив долотну програму - додаток 2 та специфікацію до договору - додаток 3, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Згідно специфікації до договору - додаток 3, позивачем поставлялось 21 долото, 7 калібраторів, 2 бурові головки загальною вартістю (включаючи сервісне обслуговування - 30000грн.) 710275грн.

Також сторони у справі 10.06.2006 року уклали додаткову угоду до договору №3-06, відповідно до якої, у зв'язку з зміною ціни доліт заводами-виробниками, сторони дійшли згоди щодо зміни ціни на долота, при загальній збільшеній вартості поставки на 24428грн. (у тому числі податок на додану вартість). Водночас, додатковою угодою встановлено, що вартість сервісних послуг по підготовці долотної програми та відпрацюванню доліт складає 24882грн. (у тому числі податок на додану вартість).

Оскільки ні договором №3-06 від 26.01.2006 року, ні додатковою угодою від 10.06.2006 року сторонами не встановлено строку оплати послуг по підготовці програми, позивач направив на адресу відповідача рахунок-фактуру №35 від 18.10.2006 року на оплату послуг та Листом від 13.11.2006 року (вих.№151) направив відповідачу вимогу про оплату послуг по сервісному супроводу в розмірі 24882грн.

01.09.2006 року складено акт прийому-передачі долота 215,9 ЕНР51 НТКРR, а 11.09.2006 року складено акт прийому-передачі долота 8 1/2  ТС11КРR.

Суд першої інстанції частково задовольнив позов і вирішив стягнути борг у розмірі 5118,02грн. Дану суму складає недоплата за поставлену продукцію. В іншій частині позовні вимоги визнані судом безпідставними.

Натомість суд апеляційної інстанції змінив рішення та задовольнив позов повністю, мотивуючи тим, що обов’язок щодо підготовки долотної програми виконано позивачем належним чином, відповідно і результат надання послуг прийнятий відповідачем без зауважень. Відтак, на думку суду, вимога про оплату послуг по сервісному супроводу в розмірі 24882грн. підлягає задоволенню. Також апеляційний суд дійшов висновку і про правомірність вимоги про оплату вартості доліт переданих поза межами договору №-06 від 26.0.2006р., оскільки факт прийому-передачі доліт 215,9 ЕНР51 НТКРR та 8 1/2 ТС11КРR встановлений на підставі актів прийому-передачі від 01.09.2006р. та від 11.09.2006р. відповідно.

Однак вказані висновки не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розглядаючи позовні вимоги в частині сплати боргу за надання послуг в розмірі 24882грн., суди не дослідили умови договору та обставини виконання умов в частині надання позивачем послуг з сервісного супроводу та технічного нагляду; які належні та допустимі докази підтверджують чи спростовують належне виконання позивачем взятих на себе зобов’язань.

Також суди припустилися неповноти розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення вартості доліт. Зокрема, суди достеменно не встановили вартість доліт 215,9 ЕНР51 НТКРR та 8 1/2 ТС11КРR, чи є ПП “Фірма ВІСТ” власником спірних доліт. Суди попередніх інстанцій не розглянули доводи відповідача про те, що вищеназвані долота були передані відповідачеві безоплатно, а тому є суттєвим встановлення судами правової природи відносин, які виникли між сторонами відносно передачі зазначених доліт.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.03.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 05.02.2007р. у справі №20/252 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький