ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 р.
№ 36/75

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Круковес В. М. –дов. від 02.02.2006

відповідача
Сіпунова С. С. –дов. від 10.07.2006

третьої особи
Лазнюк Г. В. –дов. від 24.02.2006

прокурора
Баклан М. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Міністерства транспорту та зв’язку України

на  постанову
від 11.10.2006 Київського апеляційного господарського  суду

у справі
№ 36/75 господарського суду м. Києва

за позовом
Приватного підприємства “Фортуна - ХХІ”

до
Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

третя особа:
Міністерство транспорту та зв’язку України

за участю
Прокуратури м. Києва

про
продовження терміну дії договору оренди

ВСТАНОВИВ:

ПП “Фортуна - ХХІ” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про продовження терміну дії договору № 462 від 15.01.2003 оренди нерухомого майна державної власності, укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву.

Рішенням від 13.03.2006 господарського суду м. Києва (суддя                   Т. Трофименко) позовні вимоги задоволено шляхом зобов’язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву продовжити термін дії договору оренди № 462 від 15.01.2003 з ПП “Фортуна - ХХІ” на тих самих умовах терміном на три роки.

Рішення у справі мотивоване приписами частини 3 статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, відповідно до якої після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

При цьому господарським судом визнано недоведеними доводи відповідача, що об’єкт спірного договору –частина споруди набережної, не може передаватись в оренду у відповідності з приписами статті 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та статті 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”.

За апеляційною скаргою Міністерства транспорту та зв’язку України Київський апеляційний господарський суд (судді: Моторний О. А. - головуючий, Алданова С. О., Кошіль В. В.) переглянув рішення господарського суду м. Києва в апеляційному порядку та постановою від 18.05.2006 залишив його без змін з тих же підстав.

За касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву Вищий господарський суд України переглянув постанову від 18.05.2006 у справі в касаційному порядку та постановою від 26.07.2006 скасував її, направивши справу для розгляду до Київського апеляційного господарського суду з тих підстав, що господарським судом апеляційної інстанції, в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України, залишені поза увагою надані відповідачем додаткові докази.

За результатами повторного розгляду в апеляційній інстанції Київський апеляційний господарський суд (судді: Капацин Н. В. - головуючий,      Данилова Т. Б., Малетич М. М.) залишив без змін рішення від 13.03.2006, мотивуючи постанову приписами статті 285 Господарського кодексу України та статті 777 Цивільного кодексу України, відповідно до яких орендар має переважне право перед іншими суб’єктами господарювання на продовження дії договору оренди.

Крім того, господарський суд апеляційної інстанції виходив з тих підстав, що відповідачем та третьою особою не надано належних доказів, які б характеризували об’єкт оренди як такий, що не підлягає приватизації згідно переліку, закріпленого частиною 2 статті 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”.

Міністерство транспорту та зв’язку України подало до Вищого господарсько го суду України касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного госпо дарського суду, в якій просить прийняті у справі судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 32, 38, 43, 99 Господарського процесуального кодексу України, що виявилось, зокрема, у відхиленні клопотання заявника про відкладення розгляду справи у зв’язку з необхідністю отримання технічної документації та роз’яснень від компетентних органів щодо характеристики об’єкта оренди за спірним договором.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на помилкове застосування до спірних правовідносин приписів статті 285 Господарського кодексу України, статті 777 Цивільного кодексу України, статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників процесу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції і підтверджується матеріалами справи, 15.01.2003 між ПП “Фортуна - ХХІ” та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по         м. Києву було укладено договір № 462 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме –частини споруди набережної між причалами довжиною 55м  по вул. Набережно-Хрещатицькій у м. Києві.

Пунктом 10.1 договору сторони обумовили строк його дії –до 15 січня 2006 року включно.

15 грудня 2005 року ПП “Фортуна - ХХІ” звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з пропозицією продовжити термін дії договору оренди на підставі пункту 3 статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” як орендарю, що належним чином виконував свої обов’язки.

Листом від 11.01.2006 Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву відмовило орендарю в продовженні терміну дії договору оренди з тих підстав, що передане за спірним договором нерухоме майно –частина споруди набережної між причалами, не може бути об’єктом оренди у відповідності з приписами Законів України “Про приватизацію державного майна” та “Про оренду державного та комунального майна”.

Викладене стало підставою для звернення ПП “Фортуна - ХХІ” до господарського суду з позовом про продовження дії спірного договору.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Частиною 3 цієї ж норми передбачено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Викладене положення кореспондується також з приписами частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, а також з приписами частини 1 статті 285 Господарського кодексу України, відповідно до якої  орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Згідно з приписами частини 2 статті 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", зокрема, приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, в тому числі, акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв'язку, енерговодопостачання та водовідведення, автомобільні дороги та залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій (пункт “г” частини 2 статті цього закону).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов’язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву продовжити на три роки спірний договір оренди, господарські суди першої та апеляційної інстанції, виходили з тих підстав, що останнім не доведено належними доказами, що орендована за спірним договором споруда належить до об’єктів, які не підлягають приватизації за Законом України "Про приватизацію державного майна", а відповідно –не можуть бути об’єктами оренди за Законом України “Про оренду державного та комунального майна”.

Таким чином, враховуючи обсяг повноважень касаційної інстанції, зокрема, стосовно відсутності компетенції додатково перевіряти докази у справі, збирати нові докази, здійснювати їх переоцінку, а також зважаючи на те, що підставою відмови у продовженні терміну дії спірного договору орендодавець визначив саме законодавчу заборону здачі спірного об’єкта в оренди (що не знайшло свого підтвердження в ході здійснення судового розгляду) касаційна інстанція погоджується з висновком господарських судів першої та апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог шляхом  зобов’язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по     м. Києву продовжити термін дії спірного договору оренди.

Щодо викладених в касаційній скарзі посилань на порушення Київським апеляційним господарським судом норм процесуального права, яке, на думку заявника, полягає у безпідставному відхиленні клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання про необхідність відкладення розгляду справи, зокрема, з метою витребування додаткових доказів, віднесено до компетенції відповідного господарського суду та не може бути предметом оскарження в касаційній інстанції, виходячи з приписів статті 77, 11113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись  статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення від 13.03.2006 господарського суду м. Києва та постанову від 11.10.2006 Київського апеляційного господарського суду у справі № 36/75 господарського суду м. Києва залишити без змін, а касаційну скаргу Міністерства транспорту та зв’язку України – без задоволення.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач