ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 1/270-15/76

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Військового прокурора Західного регіону України

на  постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2006 року

у справі
№ 1/270-15/76 господарського суду Львівської області

за позовом
Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі   1)Кабінету Міністрів  України,
2) Міністерства оборони України

до
1)          ДАК “Національна мережа аукціонних центрів”
2)          ТОВ “Керамбуд”

треті особи
1)          Фонд державного майна України
2)          ПП “Казбек”

про
визнання недійсним аукціону та договору купівлі-продажу,

за участю представників сторін від:

позивачів:
1)          Опанасенко А.В. –за довіреністю від 17.11.2006р.
2)          Гулєвата Н.Г. –за довіреністю від 10.01.2007р.

відповідачів:
1)          Лиштва Ю.В. –за довіреністю від 19.12.2006р.
2)          Сівков І.В. –за довіреністю від 20.03.2006р., Поз М.О. –за довіреністю від 20.03.2006р.

третіх осіб:
1)          Тяжін А.О. –за довіреністю від 27.12.2006р.
2)          не з’явились

прокуратури:
Головатюк  Л.Д. –старший прокурор відділу Генеральної прокуратури України (посвідчення №119 від 22.03.2005р.)

Згідно розпорядження В.о. Голови судової палати Першикова Є.В. від 16.01.2007р. здійснено заміну судді Уліцького А.М. на суддю Бакуліну С.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.05.2006р. (суддя Т.Костів), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2006р. (судді Кузь В.Л. –головуючий, Юркевич М.В., Городечна М.І.), у позові про визнання недійсними аукціону та договору купівлі-продажу відмовлено повністю.

Військовий прокурор Західного регіону України в касаційному поданні просить скасувати рішення та постанову і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з’ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В судовому засіданні 17.01.2007р. від прокурора надійшло усне клопотання щодо уточнення касаційних вимог, в якому просить рішення та постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд. Представники позивачів підтримали касаційне подання з врахуванням уточнення від 17.01.2007р.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, третьої особи-1, прокуратури, дійшла висновку, що касаційне подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з додатковим переліком №19 військового майна, яке може бути відчужено,

затвердженого протоколом №9 від 16.05.2003р. Урядового комітету з питань оборони, оборонно-промислового комплексу та правоохоронної діяльності, Міністерству оборони України дозволено здійснити відчуження військового майна (будівель №37, 69, 83, 84, 95, 96, 100, 105, 106, 108, 110

військового містечка №1 по вул. Кн. Ольги, 1-5 у м. Львові).

На підставі договору №183 від 04.09.2003р. на проведення незалежної оцінки майна, укладеного між головним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (замовник), Державною акціонерною компанією “Національна мережа аукціонних центрів” (платник) та приватним підприємством “Казбек” (експерт), останнє провело незалежну оцінку зазначеного майна. Згідно звіту про оцінку майна - будівель військового містечка №1, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 1-5, станом на 31.08.2003р. ринкова вартість об'єкту оцінки визначена в сумі 1417264грн., у т.ч. ПДВ 236211грн. Листом №16/11-5274 від 17.09.2003р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області “Про погодження звіту про незалежну оцінку” встановлено, що даний звіт відповідає вимогам методології незалежної оцінки і може бути пропонований для затвердження Міністерством оборони України з метою подальшого відчуження.

Міністерство оборони України 03.10.2003р. надало дозвіл №148/1955 на укладення договору комісії про організацію відчуження шляхом проведення аукціону будівель №37, 69, 83, 84, 95, 96,  100,  105,  106,  108,  110 військового містечка №1  по вул.Кн.Ольги,  1-5 у м.Львові при початковій  ціні   1181053   грн.   (без  ПДВ,  комісійної винагороди та  витрат  на  передпродажну підготовку).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України” рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

На виконання ст. 6 зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.12.2000р. № 1919, якою затвердив Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил.

Відповідно до пункту 12 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919, реалізація військового майна проводиться уповноваженими підприємствами (організаціями) за ринковими цінами, які склалися на відповідний період. Ціна реалізації військового майна визначається з урахуванням кон'юнктури ринку, залишкової вартості та витрат, пов'язаних з реалізацією майна, у тому числі з підготовкою його до продажу, маркетингом, спеціальним супроводом органами СБУ експортно-імпортних договорів, транспортуванням, страхуванням тощо.

Пунктом 5 Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.09.2000 року №1976, передбачено, що інформація про майно, що підлягає продажу на аукціоні, за конкурсом, повинна містити такі відомості: назву майна, його місцезнаходження; відомості про майно (технічні характеристики, рік випуску тощо); початкову ціну продажу;  фіксовані умови продажу майна; кінцевий термін прийняття заяви про участь в аукціоні, конкурсі; час та місце ознайомлення з майном; час та місце проведення аукціону, конкурсу; адресу, номер телефону, час роботи служби з організації аукціону, конкурсу.

При цьому судами встановлено, що в оголошенні, розміщеному у “Віснику державних закупівель” №25 (125) від 10.10.2003р., наведено повний перелік даних, передбачених в п.5 вказаного Положення.

11.11.2003р. відповідач-1 провів аукціон з продажу військового нерухомого майна, що підтверджується протоколом №1 від 11.11.2003р., з якого вбачається участь у торгах двох учасників, визначення переможцем ТОВ “Керамбуд”, яке запропонувало найвищу ціну - 1670857грн. Іншим учасником результати аукціону чи порядок його проведення не оспорювались.

На підставі проведеного аукціону 15.11.2003р. між Державною акціонерною компанією “Національна мережа аукціонних центрів”, яка діє від імені Міністерства оборони України, та ТОВ “Керамбуд” укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень по вул. Кн. Ольги, 1-5 у м. Львові загальною площею 9647кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М. та зареєстровано в реєстрі за №430. Згідно із п. 2.1. зазначеного договору, ціна продажу становить 1670857,17грн. Відповідно до п. 2.2. договору, покупець зобов'язаний провести повну оплату об'єкта продажу протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору. За умовами п.7.2 договору право власності переходить до покупця з моменту повного розрахунку. На підставі матеріалів справи суди встановили, що відповідач-2 розрахунок провів повністю; право власності на нерухоме майно зареєстровано ЛОДК БТІ та ЕО 08.12.2003р. згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2219614.

За змістом п.19 Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю аукціон уважається таким, що не відбувся, у разі: відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; несплати переможцем аукціону повністю належної суми на умовах, визначених у договорі купівлі-продажу; порушення істотних умов проведення аукціону відповідно до пункту 35 цього Положення;  невиконання усіма учасниками аукціону фіксованих умов щодо продажу майна.

З огляду на недоведеність матеріалами справи наявності підстав для визнання аукціону таким, що не відбувся, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правомірно відмовив в задоволенні   позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.11.2003р., заявлених  на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, слід зазначити наступне.

На думку позивача, зазначений договір було укладено під впливом помилки щодо дійсної ринкової вартості відчужуваного майна, що згідно зі ст. 229 Цивільного кодексу є підставою для визнання правочину недійсним.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

В п.10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з визнанням угод недійсним” від 12.03.1999 року № 02-5/111, зазначено, що відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. Спірний договір було укладено 15.11.2003 року, цивільно-правові відносини на момент його укладення регулювались Цивільним кодексом УРСР  в редакції 1963 року, тому суди правильно застосували до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу УРСР в редакції від 1963 року.

Згідно із вимогами ст. 56 Цивільного кодексу, та п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” за № 3 від 28.04.1978 року, угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Виходячи з наведеного, суди також обґрунтовано врахували, що позивач в ході розгляду справи не надав доказів, які б свідчили про те, що волевиявлення хоча б одного із учасників договору, на час його укладання, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, як не надав доказів і існуванню тих обставин, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним як такий, що вчинений під впливом помилки. Встановлення суб'єктом оціночної діяльності суми ринкової вартості зазначеного майна не вплинуло на волевиявлення сторін щодо укладення оспорюваного договору; факт заниження суб'єктом оціночної діяльності дійсної ринкової вартості майна не доведений суду належними доказами у встановленому порядку; майно було придбано по ціні, сформованій виходячи із проведеної оцінки, що свідчить про відповідну ринкову кон'юнктуру.

Згідно приписів частини  2  статті  111-7 Господарського  процесуального  кодексу  України  до  юрисдикції  касаційної  інстанції  не  відноситься  повторна  оцінка доказів та  встановлення  обставин  відхилених  господарським  судом  при  розгляді  спору.

Вищевикладеним спростовуються доводи касаційного подання про те, що суди не взяли до уваги доводи позовної заяви про допущення позивачами помилки щодо вартості спірного майна під час надання дозволу на відчуження та під час укладання спірного договору. Як рішення місцевого, так і постанова апеляційного господарських судів в цій частині є мотивованими та обґрунтованими.

Також змістом рішення місцевого суду спростовуються доводи касаційного подання про те, що суди не розглянули позовні вимоги, заявлені на підставі ст.203 ЦК України.

Доводи прокурора в частині неналежної оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанції щодо рецензування звітів та порушення вимог проведення оцінки майна стосуються встановлених судами обставин справи та дослідження наданих сторонами у їх підтвердження доказів, тобто виходять за межі повноважень, наданих касаційній інстанції.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційного подання  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2006р. у справі №1/270-15/76 залишити без змін, а касаційне подання –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

С.Бакуліна