КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2007                                                                                           № 39/343

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача за первісним позовом - Саушкіна О.В. – гол. юрисконсульт(дов. № 5-УМ від 10.01.2007);

від відповідача за первісним позовом - Кукул О.О. – представник (дов.№ 177 від 24.10.2006); Смирнова С.В. – представник (дов. № 46 від 23.03.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Ремторгустаткування”

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.12.2006

у справі № 39/343 (Хілінська В.В.)

за позовом                               Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації)

до                                                   Відкритого акціонерного товариства “Ремторгустаткування”

про                                                  виселення

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства “Ремторгустаткування”

до                                           Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адмністрації)

про                                           визнання відмови в укладенні договору оренди такою, що не відповідає чинному законодавству та зобов’язання укласти договір оренди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.12.2006 у справі №39/343 первісний позов Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) задоволено повністю, за рішенням підлягає виселенню Відкрите акціонерне товариство “Ремторгустаткування” з нежитлового приміщення загальною площею 103,70 кв.м., по вул. Мате Залки, 1/12 у м. Києві, передавши вказане приміщення позивачу за первісним позовом; стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача 85 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що: листом від 02.02.2006 № 71-ум позивач за первісним позовом повідомив відповідача про припинення дії договору оренди нежитлового будинку (приміщення) № 3042 від 01.01.2003, укладеного між сторонами, у зв’язку із закінченням терміну його дії; даний лист був отриманий відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення; таким чином, місцевим господарським судом встановлено, що у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” позивач належним чином повідомив відповідача про припинення дії договору оренди, укладеного між сторонами; враховуючи, що договір оренди припинив свою дію, відповідач відповідно до положень ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та п. 6.3 договору повинен повернути спірне приміщення, однак, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач не повернув позивачу спірне приміщення; твердження відповідача про те, що сплата орендної плати та прийняття її позивачем після закінчення строку дії договору свідчить про продовження строку його дії, спростовується положенням п. 6.3 договору; враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених первісних позовних вимог, які підлягають задоволенню повністю; місцевий господарський суд відмовив у задоволенні зустрічного позову, враховуючи те, що позивачу за зустрічним позовом було відмовлено Оболонською районною радою у продовженні дії договору оренди на новий строк, відповідного дозволу надано не було; закріплене ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” переважне право позивача за зустрічним позовом на продовження договору оренди не було порушено, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач за зустрічним позовом має намір використовувати об’єкт оренди за договором для власних потреб, доказів, які б свідчили про передання спірного приміщення в орендне користування будь-яким іншим особам позивачем за зустрічним позовом надано не було.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2006 у справі № 39/343 повністю з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник посилається на те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” він має переважне право на укладення договору оренди на новий строк, проте, дане право було порушено з боку позивача за первісним позовом.

Скаржник вказує, що позивач за первісним позовом, посилаючись на лист від 02.02.2006 вих. № 71-ум як на доказ належного повідомлення відповідача про свій намір не продовжувати дію договору в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, не надав місцевому господарському суду відповідно до ст. 33 ГПК України доказів, які підтверджують направлення відповідачу листа з тотожним змістом до того, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Враховуючи, що текстова частина листа, який був отриманий відповідачем 09.02.2006, суттєво відрізняється від примірника, який позивачем додано до матеріалів справи, і не містить повідомлення (заяви) про намір останнього не продовжувати термін дії договору оренди № 3042, тому даний лист не може бути прийнятий судом як належний доказ повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди.

Крім того, користуючись своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, відповідач 20.12.2005 надіслав на адресу Оболонської районної у м. Києві ради лист вих. № 179 з проханням продовжити строк дії договору оренди № 3042, однак, лише 01.09.2006 отримав від позивача лист № 04-2018, яким відповідачу було відмовлено в переукладенні договору оренди на новий строк. Таку відповідь відповідач вважає необґрунтованою та такою, що порушує права відповідача за первісним позовом.

Також місцевим господарським судом всупереч ст. 4-4 ГПК України, незважаючи на клопотання відповідача, не було здійснено фіксування судового процесу технічними засобами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом заперечує проти доводів скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2006 у справі № 39/343 залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення, зокрема, зважаючи на те, що: відповідно до ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” 04.02.2006 була надіслана орендодавцем (позивачем за первісним позовом) орендарю (відповідачу) заява про припинення дії договору оренди, вказана заява була одержана відповідачем 07.02.2006, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та інші  докази, наявні в матеріалах справи; позивач за первісним позовом заперечує проти доводів відповідача про направлення на адресу відповідача листа від 02.02.2006 вих. № 71-ум іншого змісту від того, копія якого знаходиться в матеріалах справи, оскільки дані твердження відповідача є необґрунтованими, під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідач не зміг надати для огляду оригінал листа, на який він посилається, та конверт, в якому він був надісланий; стосовно посилання відповідача на порушення його переважного права на укладення договору оренди на новий строк, позивач зазначає, що орендар (відповідач) може реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди на новий строк тільки в тому випадку, коли після закінчення строку дії договору оренди орендодавець має намір передати спірне приміщення в орендне користування іншим юридичним чи фізичним особам, проте, позивачем були надані суду докази того, що спірне приміщення буде використовуватись для задоволення власних потреб орендодавця, а відповідачем не надано доказів передачі спірного приміщення в орендне користування іншим особам.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

01.01.2003 між позивачем за первісним позовом, за договором орендодавець, та відповідачем, за договором орендар, було укладено договір оренди нежитлового будинку (приміщення) № 3042, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження Оболонської райдержадміністрації № 32 від 20.01.2003 та ордеру № УМ-099 від 28.01.2003 передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення в будинку № 1/12 по вул. Мате Залки у м. Києві загальною площею 103,7 кв.м.

На підставі розпорядження голови Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.07.2005 № 675 та технічного паспорту БТІ м. Києва внесено зміни до договору оренди № 3042 від 01.01.2003 нежитлового будинку (приміщення) за адресою вул. Мате Залки, 1/12, укладеного з відповідачем, зокрема, в пункті 1.1 договору цифри „загальною площею 103,7 кв.м.” замінено на цифри „загальною площею 104,5 кв.м.”

Термін дії договору встановлено сторонами з 01.01.2003 по 30.01.2006 (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Матеріали справи свідчать, що позивач за первісним позовом листом вих. № 71-ум від 02.02.2006 повідомив відповідача про те, що дія договору оренди № 3042 нежитлового приміщення в будинку № 1/12 по вул. Мате Залки припинилась 30.01.2006 та запропонував звільнити вказане приміщення та передати його по акту.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 13), вказаний лист був вручений відповідачу 07.02.2006 відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1155.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що дійсно отримав від позивача лист вих. № 71-ум від 02.02.2006, проте, текстова частина отриманого листа суттєво відрізняється від тексту листа, наявного в матеріалах справи, оскільки отриманий відповідачем лист не містить повідомлення (заяви) про намір позивача не продовжувати термін дії договору оренди № 3042, у зв’язку із чим даний лист не може бути прийнятий судом як належний доказ повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди.

Згідно із ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частина 1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Разом з тим, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

З метою з’ясування всіх обставин справи апеляційний господарський суд ухвалою від 27.03.2007 зобов’язав відповідача за первісним позовом надати оригінал листа, на який йде посилання в апеляційній скарзі (лист від 02.02.2006 вих. № 71-ум).

Однак відповідачем вимоги вищезазначеної ухвали не виконані, оскільки оригінал отриманого відповідачем листа від 02.02.2006 вих. № 71-ум для огляду суду надано не було, отже, факти, на які посилається відповідач в письмових поясненнях не підтверджуються жодними доказами.

Таким чином, апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого господарського суду, що у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” позивач належним чином повідомив відповідача про припинення дії договору оренди, надіславши на адресу останнього відповідну заяву.

Згідно із ст. 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Отже згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно із пункту 2 ст. 26 та пункту 1 ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 2 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 6.3 договору № 3042 після закінчення терміну дії договору оренди орендоване приміщення (будинок) має бути звільнено і передано орендодавцю за актом.

Пунктом 6.4 договору № 3042 визначено, що укладення повторного договору оренди на вказане приміщення можливе лише у разі надання нових розпорядчих документів (розпорядження райдержадміністрації, ордеру).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до п. 6.4 договору 20.12.2005 звернувся до Голови Оболонської районної у м. Києві ради (лист № 179 від 20.12.2005) з проханням продовжити строк дії договору оренди № 3042 від 01.01.2003.

Листом Управління комунального майна Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.09.2006 № 04-2018 відповідач був повідомлений, що за дорученням голови Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації лист відповідача від 03.08.2006 № 101 розглянуто в Управлінні комунального майна району та надіслано на адресу відповідача оригінал листа Управління комунального майна від 24.07.2006 № 04-3517 та витяг з протоколу постійної комісії Оболонської районної у м. Києві ради з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності від 21.07.2006 № 3.

Відповідно до листа Управління комунального майна району від 24.07.2006 № 04-3517 відповідач був повідомлений про те, що 21.07.2006 на засіданні постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності при Оболонській районній у м. Києві раді було розглянуто звернення відповідача (лист № 179 від 20.12.2005), за результатами даного розгляду відповідачу відмовлено у продовженні договору оренди на новий термін та запропоновано звільнити приміщення і передати його по акту приймання-передачі житлово-експлуатаційній конторі.

Як вбачається із витягу з протоколу № 3 засідання постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності від 21.07.2006 в графі “примітка” ВАТ „Ремторгустаткування” відмовлено в продовженні терміну дії договору оренди нежитлового приміщення загальною площею 104,5 кв.м. за адресою: вул. Мате Залки, 1/12.

Отже, відповідних розпорядчих документів на продовження договору оренди  відповідачу надано не було, новий договір оренди на спірне приміщення не укладався, а тому відповідач займає спірне приміщення без достатніх правових підстав.

Посилання відповідача на сплату ним орендної плати на підставі виставлених рахунків, що є, на думку відповідача, підтвердженням продовження існування орендних правовідносин, також не можуть бути прийняті апеляційним господарським судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено, що сплата орендних платежів після припинення дії договору оренди продовжує його дію.

В платіжних вимогах-дорученнях, які виставлялись позивачем відповідачу, чітко зазначено призначення платежу: „за фактичне використання нежитлового приміщення”, оскільки сторонами в договорі закріплено, що за час фактичного користування об’єктом оренди після припинення дії договору до передачі приміщення за актом, орендар зобов’язаний внести плату за користування приміщенням (будинком) в розмірі орендної плати (п. 6.3 договору).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість первісних позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Місцевим господарським судом було відмовлено ВАТ „Ремторгустаткування” у задоволенні зустрічних позовних вимог до Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації), оскільки встановлено, що відповідач за зустрічним позовом має намір використовувати об’єкт оренди за договором для власних потреб, доказів, які б свідчили про передачу спірного приміщення в орендне користування будь-яким іншим особам позивачем за зустрічним позовом надано не було.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст.14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відмовивши ВАТ „Ремторгустаткування” у наданні дозволу на укладення договору оренди спірного нежитлового приміщення, Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) скористалось своїм правом, наданим йому як органу, серед основних завдань якого є здійснення в межах своїх повноважень функцій щодо управління майном комунальної власності територіальної громади Оболонського району м. Києва (відповідно до Положення про Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації), затверджене рішенням Оболонської районної у м. Києві ради від 30.06.2005 № 30/3) має право як надати такий дозвіл, так і відмовити в його наданні.

Пунктом 12 роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 25.05.2000 № 02-5/237 передбачено, якщо після закінчення строку дії договору оренди орендодавець передав спірне майно в оренду іншій особі, орендар за попереднім договором має право звернутися до господарського суду із заявою про спонукання орендодавця продовжити дію цього договору на новий термін та про визнання договору з новим орендарем недійсним; водночас якщо не буде подано доказів того, що орендодавець уклав чи укладає договір оренди з іншою особою, а натомість буде встановлено, що він має намір використовувати майно для власних потреб, то підстави для задоволення позову про спонукання до продовження дії договору оренди відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що Управління комунального майна Оболонської районної у м. Києві ради ( Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) має намір використовувати об’єкт оренди для власних потреб.

Отже принципове значення для вирішення питання чи було порушено переважне право позивача за зустрічним позовом на продовження строку дії договору оренди має встановлення факту передачі приміщення, яке було предметом договору оренди № 3042 від 01.01.2003 (пункт 1.1 договору) будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам з укладенням відповідного договору. Позивач за зустрічним позовом, посилаючись на порушення його переважного права на продовження строку дії договору оренди, повинен підтвердити дані твердження належними доказами відповідно до ст. 33 ГПК України (надати договори оренди, укладені на спірне приміщення з іншими юридичними чи фізичними особами), однак, таких доказів ні під час розгляду справи місцевим господарським судом, ні під час розгляду апеляційним господарським судом надано не було.

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом вимог ст. 4-4 ГПК України, а саме незадоволення клопотання відповідача про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами, безпідставне, оскільки клопотання відповідача про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами було задоволено, судовий процес фіксувався технічними засобами про що свідчать формуляри (протоколи) судових засідань від 06.11.2006, від 18.12.2006, від 26.12.2006 та електронний носій – диск  CD-R № 36139.

З огляду на викладене, немає підстав визнати доводи Відкритого акціонерного товариства “Ремторгустаткування”, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Господарський суд міста Києва вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2006 у справі №39/343 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 39/343 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

10.04.07 (відправлено)