ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2007 р.                                                                      Справа №8/220

За позовом  Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" в особі Київської обласної дирекції, вул. Ярославів Вал 26, м. Київ 34,01034

до  Відкритого акціонерного товариства "Облагропостач", вул. Жовтнева, 66, м. Полтава, 36014

третя особа: Представництво компанії "Солвей Фармацеутікалз GmbH" в Україні, м. Київ, вул. Кловський узвіз,13-а

про стягнення 8205,00 грн.

Суддя  Плеханова Л.Б.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача:  Друб О.М. дор. № 2/07-юр від 10.01.07р.

від третьої особи: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява   Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" в особі Київської обласної дирекції до Відкритого акціонерного товариства "Облагропостач" про стягнення 8205,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

26.05.2004р. між Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" в особі першого заступника директора Київської обласної дирекції Суботи Ю.С. та представництва компанії "Солвей Фармацеутікалз GmbH" в особі директора представництва Скопиченко С.В. було укладено договір №68 страхування транспортних засобів, добровільного страхування цивільної  відповідальності власників транспортних засобів, добровільного особистого страхування водіїв та пасажирів  від нещасного випадку на транспорті, згідно Закону України "Про страхування" та за умовами Правил добровільного страхування (№100, №99, №98), на підставі якого був  застрахований  автомобіль Фольсваген Пассат, 2004 року випуску, державний номер АА 2294АС.

22 листопада 2004 року впродовж дії договору страхування відбувся страховий випадок, а саме: дорожньо-транспортна пригода за наступних обставин: о 11 годині 55 хвилин, в м.Києві, по вул.Московська-Різницька, відбулося зіткнення транспортних засобів:

1. Нісан, д.р.н. 17000СН, що належить ВАТ "Облагропостач", під керуванням  Ківшика Петра Андрійовича та

2.  Застрахованого транспортного засобу марки Фольсваген Пассат, д.р.н. АА 2294АС, що належить "Солвей Фармацеутікалз GmbH", під керуванням Вікторова Георгія Олексійовича.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що підтверджуються протоколом (актом) огляду транспортного засобу та довідкою Печерського ДАІ ГУ МВС України в м.Києві.

Згідно Постанови Київського районного суду м.Полтави від 08.02.05р. особою винною в порушенні вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автмобілем Фольсваген Пассат д.р.н. АА 2294АС та спричинило пошкодження вищевказаного транспортного засобу  є Ківшик Петро Андрійович.

23.11.04р. до НАСК "Оранта" страхувальником було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахуку-фактури №СФ-0003877 від 10.12.04р. матеріальний збиток, завданий власнику транспортного  засобу  марки Фольсваген Пассат  д.р.н. АА2294АС становить 8205 грн.

Оскільки, згідно п.3.1 договору страхування пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП автомобіля Фольсваген Пассат д.р.н.  АА2294АС було визнано НАСК "Оранта" страховим  випадком, на виконання своїх договірних зобов"язань, зазначену суму було сплачено ТОВ "Євроавтоцентр", що здійснювало ремонт даного  автомобіля, на підставі страхового акту №186а, що підтверджується платіжним дорученням №1738 від 06.06.05р.

У зв"язку із виплатою страхового відшкодування НАСК "Оранта" набула право регресу до особи, винної у заподіянні  збитку страхувальнику.

На підставі ст.27 Закону України "Про страхування" №85/96 від 07.03.1996р. та ст.993 Цивільного кодексу України, а також п.9.1 укладеного договору, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до п.1 ст.1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого  відшкодування.

Ст.1172 ЦК України також передбачено обов"язок відшкодування шкоди юридичною особою завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків.

На адресу ВАТ "Облагропостач" надсилалась претензія від 26.01.06р. №04-25 відповіді на яку не отримано.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку,  що  позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.1172 ЦК України передбачено обов"язок юридичної особи щодо відшкодування шкоди, яка завдана її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків.

Відповідно до п.1 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної  небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого  створює підвищену небезпеку.

Позивач не надав суду жодного  документального доказу, як і не зазначив  це в обгрунтуванні підстав позову, що водій зазначеного транспортного засобу  перебуває у трудових відносинах з відповідачем, страховий випадок стався саме під час виконання ним трудових обов"язків та саме з його вини.

В свою чергу, ми заперечуємо щодо наявності вини Ківшика П.А. за наступним мотивуванням.

Так, позивач стверджує, що Постановою Київського районного суду м.Полтави від 08.02.2005р. особою, винною в порушенні вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем  Фольсваген Пасат державний №АА2294АС  та спричинило пошкодження вищевказаного транспортного засобу є Ківшик Петро  Андрійович.

Дана постанова залучена  як  додаток до позову і в її резолютивній частині вказано на закриття провадження у справі  про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно Ківшика П.А., з огляду на закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

В силу ст.280 КупАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов"язаний з"ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом"якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки провадження у справі закрити лише з процесуальних мотивів (пропущення встановленого строку звернення), оцінка матеріалам справа по суті судом не була надана, вина Ківшика П.А. у скоєнні ДТП досліджена та встановлена не була.

За змістом ст.254 та п.1 ст.155 КУпАП єдиним допустимим доказом щодо вчинення особою адміністративного правопорушення, яке кваліфікується за ст.124 цього Кодексу, є протокол про адміністративне правопорушення, який складається уповноваженою особою органів внутрішніх справ.

Оскільки будь-який  протокол про вчинення  Ківшик П.А. ДТП 22.11.2004р.  відсутній, ми стверджуємо про відсутність самого правопорушення, і, як наслідок, відсутність  вини останнього у скоєнні ДТП.

Слід зазначити, що за Конституцією України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст.61), особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному  порядку і встановлено обумовленим вироком суду. Обвинувачення не може  ґрунтуватися  на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, позов в частині визначення особи,  яка на думку позивача,  винна у заподіянні шкоди, є необгрунтованим.

Відносини у сфері обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних регулює Закон України від 1 липня 2004 року №1961-IY "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У п.1 ст.38 даного Закону наведено виключний перелік осіб, до яких може звернутися страховик з регресним позовом після виплати ним страхового відшкодування:

38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспорту пригоду:

а) якщо він керував  транспортним засобом у стані сп"яніння під впливом алкоголю, наркотичних, психотоксичних чи інших одурманюючих речовин;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди чи ухилився від проведення в установленому порядку перевірки,  констатуючої дію алкогольних напоїв, наркотичних чи інших одурманюючих речовин, чи споживав ці речовини після дорожньо-транспортної пригоди до відповідної констатуючої перевірки;

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визнана в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

г) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

38.1.2. до підприємства. установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини;

38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Цей перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Даний позов пред"явлено до особи, яка не включена в цей перелік, що також свідчить  про неправомірність вимог позивача та суперечить чинним  нормам права.

По-третє, позивач не обгрунутвава розмір шкоди, яка заявлена до стягнення.

За загальним правилом під шкодою розуміють зменшення або втрату (псування) певного майнового  блага. Реальна шкода містить у собі витрати, які особа, права якої порушено, зробила або мусить  зробити для відновлення порушеного права у зв"язку з пошкодженням її майна.

Обов"язок винної особи щодо відшкодування  шкоди, завданої одній особі з вини іншої  внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, передбачений п.1 ст.1188 ЦК України.

Законом  України "Про страхування", зокрема,  ст.9, передбачено встановлення розміру страхової суми, франшизи за умовами договору страхування. При цьому страхове  відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав  страхувальник.

Для виплати страхового відшкодування у разі заподіяння шкоди майну третьої особи внаслідок  дорожньо-транспортної пригоди згідно із п.11 Положення про порядок і умови проведення обов"язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1175 від  28.09.96р. "Про порядок і умови проведення обов"язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова №1175) може вимагатися висновок експертизи, яка проводиться за рахунок страховика (страхової організації).  Якщо така експертиза проводиться суб"єктами підприємництва, які мають спеціальний дозвіл (ліцензію) на судово- експертну діяльність, і страхувальник, страховини (страхові організації), Моторне (транспортне) страхове бюро і терті особи - юридичні та фізичні особи, яким заподіяна шкода транспортним засобам дорожньо-транспортної пригоди,  не дійшли згоди щодо збитків, додаткова експертиза проводиться за рахунок страхувальника.

В силу п.5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої  наказом Мінюсту України та Фонду Державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03р. та зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.03р. за № 1074/8395, під час технічного огляду ДТЗ необхідно установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які  характеризують технічний стан ДТЗ, з обов"язковою їх фіксацією за допомогою фотографування.

В даному випадку розмір шкоди, заявленої до стягнення, був зазначений  за актом огляду пошкодженого транспортного засобу (місця події) від 23.11.04р., який складений представником страхувальника та аварійним комісаріатом. При цьому представник особи, яка на думку позивача, скоїла ДТП, до проведення огляду та оцінки не запрошувався, незалежна експертиза не проводилась, акт не містить характеру та обсягів пошкоджень автомобіля, інших ознак, які характеризують технічний стан, схематичного зображення пошкоджень, до акту не додані  фотографії, план місця події, пояснення очевидців та інші докази.

Відсутня також і дефектна відомість.

Жодного доказу щодо наявності відповідного дозволу та обсягу повноважень і фахових знань аварійного комісаріату Марченко П.М. позивач до позову не надав.

Акт не містить грошової оцінки розміру нанесеної шкоди, в підставу позову покладено рахунок-фактуру №СФ-0003877 від 10.12.04р.

Як зазначено ст.25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на  підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), кий складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісарам) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються  визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик  та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи.

За викладеного, розмір страхового відшкодування також не обгрунтований належним чином. оскільки аварійний комісар взагалі не визначив розмір збитків, як того вимагає викладена вище норма права, а про проведення будь-якої іншої незалежної експертизи не відомо.

На підставі матеріалів справи та керуючись  ст.ст. 43, 49, 75, 82-84   ГПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суддя                                                                      Плеханова Л.Б.