ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2007 р.
№ 22/158д/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:
М. Остапенка,
Є. Борденюк, В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) з іноземною
інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод"

на постанову
від 06.12.2006 року

Запорізького апеляційного господарського суду

у справі
№ 22/158д/06

за позовом
ЗАТ з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Самшит ЛТД"

про
розірвання договору оренди

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача
Хамзін Т.Р. (дов. від 22.09.2005 року)

відповідача
Чусова С.М. (дов. від 07.02.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

01.12.1999 між Запорізьким державним підприємством "Радіоприлад" (орендодавець) та ТОВ "Самшит ЛТД" (орендар) укладений договір оренди              № 26 державного майна, за умовами якого передане в орендне користування нерухоме майно відповідно до додатку № 1, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 3, загальною площею 648 кв. м. для здійснення робіт з виробництва товарів народного споживання.

07.02.2006 між Запорізьким державним підприємством "Радіоприлад" та ЗАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець набув право власності у тому числі на нерухоме майно, передане в оренду за договором № 26.

Відповідно до положень ст. 770 Цивільного кодексу України та ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" до нового власника перейшли всі права та обов’язки орендодавця.

27.06.2006 ЗАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди з підстав систематичного протягом терміну дії договору оренди неналежного виконання орендарем договірних зобов’язань, а саме:

- зобов’язань по страхуванню орендованого майна;

- зобов’язань з оплати орендованого майна;

- зобов’язань з забезпечення поточного ремонту та відновлення;

- заволодіння майном понад визначених договором площ.

Правовою підставою заявленої вимоги позивач зазначає положення статті 651 Цивільного кодексу України, статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", тобто розірвання договору через неналежне виконання орендарем договірних зобов’язань.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.08.2006 року                     (суддя Ю.Скиданова) у позові відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 06.12.2006 року (колегія суддів: М.Мірошниченко, В.Кричмаржевський, О.Юхименко) рішення у справі залишене без зміни.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не дотриманий, встановлений статтею 188 Господарського кодексу України порядок розірвання договору, умовою якого є надіслання пропозиції про розірвання договору.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами при ухваленні оскаржуваних рішень норм права.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 202 Господарського кодексу України до відносин щодо припинення господарських зобов’язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Зокрема, господарські зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином за згодою сторін.

Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України)

Розірвання договору як підстава його припинення за умови належного виконання сторонами зобов’язань, передбачає згоду сторін. Однак, статтею 652 Цивільного кодексу України та статтею 188 Господарського кодексу України передбачена можливість розірвання такого договору за рішенням суду.

Порядок розірвання господарського договору за пропозицією (а не вимогою) сторони, визначений статтею 188 Господарського кодексу України, дотримання якого є обов’язковою передумовою для звернення до суду.

Позовна вимога про розірвання договору з підстав неналежного виконання іншою стороною договірних зобов’язань, не містить елементу пропозиції, а тому є правовим наслідком порушення зобов’язання (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виходячи з наведеного, відмова у позові судами попередніх інстанцій з підстав недотримання позивачем положень ст. 188 Господарського кодексу України, не базується на правових нормах, у зв’язку з чим судові рішення підлягають до скасування, а справу слід направити на новий розгляд.

При новому розгляді судом слід також надати правову оцінку правонаступництва у разі зміни власника речі, переданої у найом (ст. 770 Цивільного кодексу Україна), зокрема щодо обсягу прав нового орендодавця вимагати застосування наслідків неналежного виконання орендарем обов’язків перед первісним орендодавцем.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод" задовольнити частково

Рішення господарського суду Запорізької області, від 28.08.2006 року, постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 06.12.2006 року у справі № 22/158д/06 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий, суддя                                                                 М.Остапенко

Судді                                                                                              Є.Борденюк

В.Харченко