КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28.03.07 р.          № 29/378

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:            Зубець Л.П.

Лосєва  А.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Луганець І.І., дов. № 16/9/10-209 від 05.02.2007р.                                          Ярмак М.М., дов. № 1257/9/10-209 від 05.02.2007р.

відповідача-1:                     Титикало Р.С., дов. № УР-02/4 від 11.01.2007р.

Біленко Р.І., дов. № УР-02/876 від 21.12.2006р.

відповідача-2:                     не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 29.11.2006

у справі № 29/378  (Копитова О.С.)

за позовом           Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

до           Державна акціонерна компанія "Укрресурси"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прейс-сіт"

про          визнання договору недійсним

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2007р. № 01-23/3/337 склад судової колегії змінено, справу № 29/378-А передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Лосєв А.М.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 22.11.2006р. у справі № 29/378-А в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою, Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва подала апеляційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати недійсним договір від 08.10.2003р. № 530, стягнути з відповідача 1 в доход державного бюджету вартість послуг, отриманих від відповідача 2 в сумі 3166850 грн. в порядку ст.. 208 ГК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Прейс-світ” надала заперечення на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову Господарського суду м. Києва у справі № 29/378 від 29.11.2006р. без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує та вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому просить суд постанову місцевого суду залишити в силі.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Судом встановлено, що 08.10.03 року між Державною акціонерною компанією "Укрресурси" (надалі ДАК "Укрресурси") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прейс-сіт" (надалі ТОВ "Прейс-сіт") було укладено договір-доручення № 530 про надання послуг.

Відповідно до зазначеного договору виконавець (ТОВ "Прейс-сіт") за дорученням замовника (ДАК "Укрресурси") надає посередницькі послуги, зокрема, надає замовнику комплексну інформаційну підтримку з питань вибору та придбання замовником продовольчої пшениці 3 класу та сприяння замовнику в укладенні договорів з продавцями.

На виконання умов зазначеного договору 24.10.03 року сторонами було підписано акт виконаних робіт №1 по договору № 530 від 08.10.03 року, відповідно до якого виконавець здійснив пошук постачальників та уклав договори поставки на користь замовника на загальну суму 126042500,00 грн., у зв'язку з чим замовник виплачує йому винагороду у розмірі 2 520 850,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по договору-дорученню № 530 від 08.10.03 року, який підписаний сторонами 24.10.03 року, виконавець надав замовникові маркетингові послуги з дослідження ринку пшениці 3-го класу. Вартість послуг складає 25 000 грн.

29.10.03 року складено акт №2 виконаних робіт по договору №530 від 08.10.03 року, відповідно до якого виконавець здійснив пошук постачальників та уклав договори поставки на користь замовника на загальну суму 31 050 024,00 грн., у зв'язку з чим замовник виплачує йому винагороду у розмірі 621 000,00 грн.

Відповідачем-2 було виписано відповідачеві-1 наступні податкові накладні: № 1322 від 24.10.03 року на суму 2520850,00 грн., в т.ч. ПДВ - 420141,67 грн.; №1321 від 24.10.03 року на суму 25000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 4166,67 грн.; №1331 від 29.10.03 року на суму 621 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 103500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжними дорученнями №235 від 17.10.03 року на суму 95500,00 грн., №236 від 17.10.03 року на суму 95500,00 грн.; №236 від 17.10.03 року на суму 95500,00 грн.; №237 від 17.10.03 року на суму 95625,00 грн.; №245 від 20.10.03 року на суму 95600,00 грн.; №246 від 20.10.03 року на суму 95 600,00 грн.; №247 від 20.10.03 року на суму 95560,00 грн.; №320 від 28.10.03 року на суму 88875,00 грн.; №321 від 28.10.03 року на суму 70000,00 грн.; №322 від 28.10.03 року на суму 85 000,00 грн.; №323 від 28.10.2003р. на суму 65000,00 грн.; №324 від 28.10.03 року на суму 62 100,00 грн.; №336 від 29.10.03 року на суму 55 805,00 грн.; №337 від 29.10.03 року на суму 55805,00 грн.; №338 від 29.10.03 року на суму 55805,00 грн.; №339 від 29.10.03 року на суму 55 805.00 грн.; №340 від 20.10.03 року на суму 55805,00 грн.; №357 від 30.10.03 року на суму 75 600,00 грн.; №358 від 30.10.03 року на суму 75600,00 грн.; №359 від 30.10.03 року на суму 75600,00 грн.; №388 від 31.10.03 року на суму 75 600,00 грн.; №389 від 31.20.03 року на суму 75 600,00 грн.; №390 від 31.10.03 року на суму 75 600 грн., відповідачем-1 були здійснена оплата інформаційно-консультаційних послуг відповідача-2.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.05 року по справі №2-1990/8, було визнано недійсними статут, установчий договір та свідоцтво платника податку на додану вартість відповідача-2.

Крім того, актом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 28.07.04 року №426/19-4013-1 анульовано свідоцтво про реєстрацію відповідача-2 платником податку на додану вартість №37058007 з 22.04.03 року.

Згідно з установчими документами відповідача-2 засновниками підприємства значиться Невідничий Д.М., який статутний фонд підприємства не формував, установчі документи не підписував, до фінансово-господарської діяльності підприємства відношення не має.

Колегія суддів вважає, що наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання установчих документів однієї сторони договору недійсними, оскільки предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України № 80 від 19.02.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за № 172/2612, у редакції, чинній на момент взяття відповідача-2 на податковий облік, для взяття на облік платники податків - юридичні особи подають в органи державної податкової служби за своїм місцезнаходженням такі документи: заяву за формою N 1-ОПП (додаток 1); завірені в нотаріальному порядку копії статуту (якщо це потрібно для створюваної організаційної форми підприємства), установчих договорів з відміткою органу, що здійснив державну реєстрацію; копію положення (для бюджетних установ, благодійних організацій); копію свідоцтва про державну реєстрацію; копію довідки про включення до ЄДРПОУ з присвоєним їй ідентифікаційним кодом.

Пунктом 4.13 вказаної Інструкції встановлено, що усі документи, перелічені в пункті 4.7, подає особисто власник, засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник), або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб), директора та головного бухгалтера. Заяви приймають відділи обліку та реєструють у загальному відділі (канцелярії). Приймання заяви фіксується в журналі реєстрації заяв та повідомлень про взяття на облік (перереєстрацію, реорганізацію, унесення змін) платників податків за ф. N 2-ОПП. Перевірку паспортних даних та встановлення місцезнаходження платника податків виконують підрозділи податкової міліції.

Заява заповнюється друкарським способом або від руки чорнилом темного кольору друкованими літерами та підписується власником, засновником або призначеним керівником, чи головним бухгалтером підприємства.

З матеріалів справи не вбачається, що підставами для реєстрації Невідничого Д.М. у податкових органах як засновника відповідача-2 були інші документи, ніж визначено законодавством або, що їх відповідність законодавству не перевірялась під час реєстрації.

Обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 12.10.05 року рішення Голосіївського районного суду від 06.04.05 року по справі №2-1990/8 скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Уухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.06 року, позовну заяву Невідничого Д.М. про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника ПДВ відповідача-2 залишено без розгляду.

Згідно зі ст.49 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавче визначеними засобами доказування.

Позивачем не доведено факту наявності суб'єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Оскільки суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідача-2 як особи, про наявність у якої протиправного умислу стверджує позивач, встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, суд відзначає, що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) особи, яка діяла від імені відповідача-2, прізвищем якої підписано первинні документи від його імені, а саме Дорошенко С.В.

Також колегія суддів вважає, що юридичним наслідком визнання недійсними статуту та установчого договору мало б бути скасування державної реєстрації підприємства і відповідно здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Постановою Господарського суду м. Києва від 05.10.06 року відповідач 2 визнаний банкрутом та ліквідатором призначено ініціюючого кредитора - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1991 № 509-ХП зі змінами і доповненнями, на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та забезпечення застосування та своєчасного стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами (ч. 1, ч. 6 ст. 10).

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-ІІІ зі змінами та доповненнями, контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи державної податкової служби.

Підпунктом 4.2.2 п.4.2 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

У відповідності до пп. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги, які є письмовою вимогою податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу (пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, п. 1.10 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Порушення будь-якою юридичною особою податкового законодавства встановлюється посадовими особами контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської діяльності і фіксуються у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а також зазначається у відповідному рішенні податкової служби, яке повинно бути виконане упродовж встановленого податковим законодавством строку. Податковим законодавством не передбачені інші документи, які можуть підтверджувати наявність виявлених порушень податкового або валютного законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача-2 податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникли внаслідок виконання спірного договору. До справи не надано рішень податкового органу про донарахування відповідачу-2 податкових зобов'язань, податкових повідомлень та вимог, які б підтвердили наявність податкового боргу у відповідача-2, у т.ч. внаслідок виконання спірної додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно з актом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 28.07.04 року № 426/19-4013-1 про анулювання свідоцтва платника ПДВ, податкова заборгованість з ПДВ станом на 21.06.04 року у відповідача-2 відсутня.

Крім того не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства. Навпаки, встановлені судом факти свідчать про те, що відповідач-1 сплатив продавцю в ціні товару податок на додану вартість.

В пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом не подано доказів спрямованості укладеної угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою для визнання угоди недійсною.

Отже, твердження позивача про суперечність спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мають правового значення для справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не доведено факту наявності суб'єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва задоволенню не підлягає, а постанова Господарського суду міста Києва від 29.11.2006р. у справі № 29/378-А не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 198, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районім. Києва залишити без задоволення, постанову Господарського суду міста Києва від 29.11.2006р. № 29/378-А залишити без змін.

2. Матеріали справи № 29/378-А повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя          Мартюк А.І.

Судді

Зубець Л.П.

Лосєв  А.М.