ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"29" листопада 2007 р. Справа № 292/13-05/19

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань № 203)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Карпечкіна Т. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом

Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ

до

Товариства з обмеженою відповідальністю „Добробут”, Макарівський район, с. Чорногорка

про

стягнення 11961,00 грн.

при секретарі (пом. судді) Десятниковій В. Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Кубишкіна Н. Г. (дов. № 03-239/468 від 17.09.2007 року);

від відповідача: Сухоярська Л. М. (дов. № 3 від 02.07.2007 року).

обставини справи:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Добробут” (далі - відповідач) про стягнення 11961,00 грн. заборгованості по сплаті штрафних санкцій у зв’язку з порушенням встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 липня 2007 року скасовано рішення господарського суду Київської області від 07.11.2005 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.01.2006 року. Справу передано до господарського суду Київської області для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За резолюцією Голови господарського суду Київської області Грєхова А. С. справу № 292/13-05 передано до провадження суддею Карпечкіним Т. П.

Ухвалою від 06.08.2007 року справу № 292/13-05 прийнято до провадження суддею Карпечкіним Т. П. та призначено до розгляду на 8 жовтня 2007 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на недотримання підприємством відповідача нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого ч. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, оскільки такий норматив для відповідача в 2004 році становив 5 робочих місця, однак фактично на його підприємстві було працевлаштовано 2 інвалідів. Позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача 11961,00 грн. штрафних санкцій за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях викладених в відзиві № 165-юр від 24.10.2007 року на позовну заяву проти позову заперечує. Заперечення обґрунтовано тим, що підприємство відповідача щоквартально здавало до Фонду звіти в яких зазначалось, що норматив для працевлаштування інвалідів встановлений для підприємства складає 5 робочих місць. А реально працевлаштовано 2 інваліди. Позивач вважає, що зазначаючи у звітах те, що на підприємстві є вільними 3 робочих місця для працевлаштування інвалідів вжав всіх заходів встановлених чинним Законодавством України для працевлаштування інвалідів, оскільки обов’язок підбирати і правлаштовувати інвалідів на створені робочі місця на підприємства не покладено.

Розглянувши справу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом

встановлено

Відповідачем подано до територіального відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів в 2004 році, відповідно до якого норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 5 робочих місць, фактично на підприємстві працювало 2 інваліди. Фонд оплати праці штатних працівників складав 486,40 грн., середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача складала 3987,00 грн. на одного працівника.

Згідно зі ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон) відповідачу встановлено 4 % норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, який при середньообліковій чисельності штатних працівників 122 чоловіки, становить 5 робочих місць.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, що настає за звітним. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовується строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 11 Постанови КМУ № 1767 від 28.12.2001 року “Про затвердження Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів” (далі –Порядок № 1767) передбачено, що контроль за своєчасним і повним надходженням штрафних санкцій від підприємств, які не забезпечують нормативу робочих місць, здійснюють відділення Фонду відповідно до законодавства. У разі несплати штрафних санкцій в установлений термін, відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку.

Оскільки, відповідачем норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не було виконано і відповідні штрафні санкції не були нараховані і сплачені, Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду про стягнення відповідних штрафних санкцій.

На підставі звіту відповідача форми № 10-ПІ, позивачем було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за не працевлаштування 3 інвалідів в 2004 році, що складає 11961,00 грн.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до статті 19 Закону, підприємства, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахування індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів”, якою затверджене Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі - Положення № 314) підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів, щорічно подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів, визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів, створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, розробляють і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Згідно з п. 3 Положення № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Пунктом 2 Положення № 314 передбачено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування. Зі змісту даної норми виливає, що на звичайному робочому місці може працювати інвалід, однак таке місце має бути атестоване на відповідність вимогам щодо робочого місця інваліда.

Виконанням нормативу робочих місць у визначеній законом кількості, за Законом, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце роботи є основним. До виконання також може бути зараховано забезпечення роботою інвалідів шляхом створення господарських об’єднань з громадськими організаціями чи підприємствами інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Відповідно до встановленої Положенням № 314 схеми працевлаштування інвалідів, на кожного учасника таких відносин покладено певні обов’язки та визначено його функції в такому процесі, тому лише скоординована їх діяльність може забезпечити реалізацію державної програми соціальної реабілітації інвалідів. В свою чергу, на органи соціального захисту населення та державної служби зайнятості покладено обов’язок вести інформаційний банк даних про інвалідів, які працюють і бажають працювати, із зазначенням професій та спеціальностей, здійснювати заходи по професійному навчанню інвалідів. Зокрема Державна служба зайнятості веде облік вільних робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди.

Слід зазначити, що основним документом, який дає можливість органам соціального захисту населення та Державній службі зайнятості вести облік підприємств, на які можна працевлаштувати інвалідів та відомостей про наявність вільних вакансій для інвалідів, є звіт форми 3-ПН, який містить інформацію про кількість вільних вакансій для інвалідів, також для таких цілей необхідно подавати відомості про вакансії створених робочих місць, їх кількість та види робіт, які на даному підприємстві можуть виконувати інваліди. Такий звіт подається до Державної служби зайнятості і містить зокрема інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках певних категорій, заповнюється за формою № 3-ПН, затвердженою Наказом Державного комітету статистики №244 від 06.07.1998р.

Відповідач не надав суду докази які підтверджують звернення відповідача до органів місцевого самоврядування та громадських організацій інвалідів з інформацією про наявність вільних робочих місць для інвалідів.

Таким чином, суд встановив, що передбачені законом обов’язки по забезпеченню працевлаштування інвалідів, відповідачем не виконані шляхом вжиття всіх передбачених законодавчо, і залежних від нього заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів на його підприємстві протягом 2004 року.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи, в т.ч. юридичної, має індивідуальний характер, тобто притягнення до відповідальності відбувається за наявності законодавчо передбачених підстав з врахуванням обставин правопорушення.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України (далі –ГК України) адміністративно-господарські санкції є видом господарсько-правової відповідальності, зокрема, за порушення суб’єктами господарювання правил здійснення господарської діяльності, застосовуються за ініціативою уповноважених органів державної влади чи місцевого самоврядування.

Стаття 218 ГК України передбачає підставою господарсько-правової відповідальності вчинення правопорушення у сфері господарювання, зокрема, порушення правил здійснення господарської діяльності, за яке учасник господарських відносин відповідає, якщо не доведе, що ним вжито всіх, залежних від нього заходів, для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки, відповідачем не доведено вжиття залежних від нього та передбачених Законом заходів для недопущення господарського правопорушення, суд дійшов висновку, що за не працевлаштуванні в 2004 році 3 інвалідів, відповідач підлягає відповідальності, тому повинен сплатити адміністративно-господарські санкції.

Сума адміністративно-господарських санкцій, яку необхідно перерахувати за незайняті робочі місця інвалідами в зв’язку з невиконанням нормативу, визначається відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого Постановою КМУ № 1767 від 28.12.2001 року.

Враховуючи, що на підприємстві відповідача 3 інваліда не працевлаштовано, а середньорічна заробітна плата на одного працівника складає 3987,00 грн., що зазначено в статистичному звіті відповідача за 2004 рік (Ф №10-ПІ), санкції становлять 11961,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за недотримання відповідачем в 2004 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 3 робочих місць, позивачем доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 61, 124 Конституції України ст.ст. 158-163 КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Добробут” (08074, Київська область, Макарівський район, с. Чорногородка, вул. Леніна, 68, код 30886977) на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 72, код 19023989) - 11961 (одинадцять тисяч дев’ятсот шістдесят одна) грн. 00 коп. штрафних санкцій.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Карпечкін Т.

Суддя Карпечкін Т.П.