ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"20" лютого 2007 р.                                        Справа
№ 3/371а/12а

« 20 »    лютого
2007 року
справа № 3/371/12а

09 год. 50 хв.

За позовом    Приватного підприємця ОСОБА_1 м.Чернігів,
вул.Космонавтів, 5а, кв.43

до  Державної податкової інспекції у місті
Чернігові м.Чернігів, вул.Кирпоноса, 28

про скасування податкових вимог
та зобов”язання вчинити певні дії

Суддя               В. М. Репех

За участю секретаря судового
засідання   Рубан Н. О.

Представники
сторін :

від позивача:  ОСОБА_1-приватний підприємець

ОСОБА_2 -представник ПП ОСОБА_1,
довіреністьНОМЕР_1.

від відповідача:  Скепська О. В. -головний держподатінспектор
юридичного відділу ДПІ у м.Чернігові, довіреність № 30823/10/10-010 від
28.12.2006р.

СУТЬ СПОРУ:

Постанова прийнята після перерви
оголошеної в засіданні згідно статті 150 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Позивач заявив позов про  скасування податкових вимог за непогашеними
податковими зобов”язаннями в сумі 19248,93 грн. та зобов”язання вчинити певні
дії, а саме, рухоме та нерухоме майно звільнити від податкової застави.

ППОСОБА_1посилається на те, що
платіжним дорученням НОМЕР_2 про сплату ПДВ у сумі 19846,06 грн. здійснив
погашення податкового зобов”язання, а АК АПБ „Україна” списало гроші з його
рахунку.  При цьому, позивач вказує на
те, що списання коштів підтверджено залишками на розрахунковому рахунку станом
на 19.08.2001р. у сумі 169,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
09.03.2005р. йому стало відомо, що вказані до перерахування кошти у сумі
19846,06 грн. з 29.01.2002р. повернуті та знаходяться на його рахунку.

Згідно листа від 29.01.2007р. позивач
подав уточнення позовних вимог, а саме, позивач просить поновити строк
звернення до суду та спонукати відповідача відобразити в облікових картках  платника податків приватного підприємця
ОСОБА_1 суму фактично сплаченого податку ( 19248,93 грн. ), що не надійшла до
одержувача коштів з вини банку „Україна”.

У судовому засіданні 15 лютого 2007
року позивач надав уточнення предмету позовних вимог, а саме, ПП ОСОБА_1
просить суму у прохальній частині позову змінити з 19248,93 грн. на суму
5176,00 грн.

Відповідач позовних вимог не
визнає, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Обґрунтовуючи свої
заперечення відповідач вказує на те, що
позивач несвоєчасно та не в повному обсязі вніс податок на додану
вартість, в результаті чого станом на 03.12.2001р. утворився податковий борг в
сумі 5309,88 грн. і відповідно до п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону  України
"Про  порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р.  НОМЕР_3
на майно позивача поширилось право податкової застави.

Крім того, в обґрунтування своїх
заперечень відповідач зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до
суду.

Згідно додаткових пояснень, наданих
ДПІ у м.Чернігові у судовому засіданні 13 лютого 2007 року, відповідач
зазначає, що станом на 08.11.2004р. у позивача утворився борг з ПДВ в розмірі
18515,99 грн. Частина цього боргу, а саме 13339,99 грн., виникла 08.11.2001р.
Тобто, 08.11.2004р. ( через 1095 днів ) стала безнадійним податковим боргом.
Рішенням ДПІ у м.Чернігові НОМЕР_4 суму 13339,99 грн. податку на додану
вартість було списано з особового рахунку СПД ОСОБА_1 Отже, на сьогодні з
вказаної суми боргу по податку на додану вартість залишилось 5176,00 грн., які
не підлягають списанню.

Суд,  вислухавши пояснення представників сторін,
з'ясувавши обставини та докази по справі, встановив наступне:

Згідно платіжного доручення НОМЕР_2
на суму 19846,06 грн.,   позивач здійснив
перерахування на відповідний рахунок Держказначейства  податку на додану вартість, направивши його
до ОПЕРВ дирекції банку “Україна”. Сума сплачених коштів 19846,06 грн. була
списана з рахунку платника, що підтверджується наданою позивачем копією
платіжного доручення та підтвердженням банку.

Залишок коштів на розрахунковому
рахунку позивача становив 169,54 грн.

Позивачем була заявлена претензія
на суму 169,54 грн., яка банком визнана.

Банківська виписка з рахунку
позивача від 11.03.2005р. свідчить, що кошти в сумі 19846,06 грн. 29.01.2002р.
повернуті банком на розрахунковий рахунок позивача.

В результаті несвоєчасної сплати
податку на додану вартість станом на 03.12.2001р. у позивача виник податковий
борг в сумі 5309,88 грн.

Згідно п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону  України
"Про  порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р.  N
2181-III право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені
цим Законом, суми податкового зобов”язання, самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з дня, наступного за останнім днем
зазначеного строку.

Тому, у відповідності до зазначеної
норми Закону НОМЕР_3 на майно позивача поширилось право податкової застави.

Підпункт 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону  України
"Про  порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р.  N 2181-III
передбачає, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму
податкового  зобов'язання  в установлені строки,  податковий орган надсилає такому платнику
податків податкові вимоги.

Податкова інспекція направляла
відповідачеві першу НОМЕР_5 та другу НОМЕР_6 податкові вимоги, як це
передбачено Порядком направлення органом державної податкової служби України
податкових вимог платникам податків, які були отримані платником.

Зі змісту другої податкової вимоги
НОМЕР_6 вбачається, що станом на 06.02.2002р. за позивачем обліковувалася  заборгованість за узгодженими податковими
зобов”язаннями в сумі 19248,93 грн.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що саме з лютого 2002 року позивачу стало відомо про ненадходження
списаних з його розрахункового рахунку грошових коштів до бюджету.

Станом на 08.11.2004р. у позивача
утворився борг з ПДВ в розмірі 18515,99 грн.

Частина цього боргу, а саме 13339,99
грн., виникла 08.11.2001р. Тобто, 08.11.2004р. ( через 1095 днів ) стала
безнадійним податковим боргом.

Згідно п.п.”в” п.п.18.2.1 п.18.2
ст.18 Закону  України
"Про  порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р.  N
2181-III та п.п.3.3 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників
податків, затвердженого наказом ДПА України НОМЕР_7 безнадійний податковий борг
підлягає списанню.

Рішенням ДПІ у м.Чернігові НОМЕР_4
суму 13339,99 грн. податку на додану вартість було списано з особового рахунку
СПД ОСОБА_1

Дію п.п.”в” п.п.18.2.1 п.18.2 ст.18 Закону  України
"Про  порядок погашення   зобов'язань
платників  податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р.  N
2181-III зупинено:

на 2005 рік -Законом України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік” № 2285-IV від 23.12.2004р.;

на 2006 рік -Законом України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік” № 3235-IV від 20.12.2005р.;

на 2007 рік -Законом України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік” № 398-IV від 30.11.2006р.

Отже, вимоги позивача не можуть
бути задоволені, оскільки як зазначалось вище, саме в лютому 2002 року, зі
змісту другої податкової вимоги НОМЕР_6, підприємцю стало відомо про наявність
на його рахунку коштів в сумі 19846,06 грн.

Кошти, які були списані з рахунку
позивача 19.04.2001р., були повернуті на його рахунок 29.01.2002р.

Вимоги позивача до АК АПБ „Україна”
про стягнення 19848,42 грн. були розглянуті господарським судом Чернігівської
області, про що 13 грудня 2005 року було прийнято рішення у справі № 8/265.

Даним рішенням позивачу відмовлено
в позові повністю з причини пропуску строку позовної давності за зверненням з
вимогами про повернення грошових коштів, які рахувалися на його рахунку.

Окрім того, листом НОМЕР_8.
Державна податкова інспекція у м.Чернігові повідомляла підприємця про
необхідність з”явитись в ДПІ м.Чернігова для складання  акту звірки платіжних документів, що не були
виконані установами АК АПБ „Україна”.

Дана вимога позивачем не була
виконана, акт звірки не складено.

При таких обставинах, враховуючи
вищезазначене, доводи позивача є неправомірними, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.ст. 69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167,
186, 254, 255, пунктом 6 розділу VII
Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.

Згідно статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова  суду  першої  інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку.

У
разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його
не  скасовано,  набирає
законної  сили   після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду,  яка набрала законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть
участь  у  справі,
для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України.

Обставини,  які
були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі
не   можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя
В. М. Репех

Повний
текст постанови підписаний