КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2007                                                                                           № 31/543

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Синиці  О.Ф.

Студенця  В.І.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Костенок А.М.( дов.б/н від 20.11.06),              Юрчук О.Ю.(дов.б/н від 20.11.06),

від відповідача 1 – Соколова Г.О.(дов.№ 161 від 22.01.07),

від відповідача 2 – не з’явився,

від відповідача 3 – Московіч А.С.(дов.№ 11 від 09.01.07),

від прокуратури м.Києва – Костюк М.А.(посв.№ 38 від 25.01.07) – прокурор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні подання Прокуратури Сумської області та Охтирської міжрайонної прокуратури Сумської області

апеляційну скаргу Управління охорони здоров"я Сумської обласної державної адміністрації

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.12.2006

у справі № 31/543 (Качан Н.І.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Вик Систем"

до                                                   Охтирської центральної районної лікарні, м.Охтирка

Сумської обласної державної адміністрації

Управління охорони здоров"я Сумської обласної державної адміністрації

про                                                  стягнення 4750000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.12.2006 у справі № 31/543 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Вик Систем”, стягнуто з Охтирської центральної районної лікарні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” заборгованість у розмірі 4750000 грн., зобов’язано Сумську обласну державну адміністрацію, Управління охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації виділити та забезпечити перерахування вказаних коштів на поточний рахунок Охтирської центральної районної лікарні, судові витрати покладено на відповідачів.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” передало на зберігання Охтирській центральній районній лікарні медичне обладнання на суму 4750000 грн., яке лікарнею позивачеві не повернуто.

Оскільки, Охтирська центральна районна лікарня є державною установою і фінансується з державного бюджету в силу  ч.3 ст. 39 Закону України “Про власність”, п.6 ст.2 Бюджетного кодексу України необхідні кошти на погашення боргів лікарні має надати Сумська обласна державна адміністрація через свій структурний підрозділ - Управління охорони здоров’я.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Управління охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації звернулося з апеляційною скаргою, а Прокуратура Сумської області і Охтирська міжрайонна прокуратура Сумської області – з апеляційними поданнями, в яких просять Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі  № 31/543 від 29.12.2006, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові Товариству з обмеженою відповідальністю “Вик Систем”.

Управління охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації в апеляційній скарзі вказує на те, що ст.. 39 Закону України “Про власність” стосується правового режиму майна державної установи, а згідно ст..35 Закону України “Про власність” заклади охорони здоров‘я та закріплене за ними майно є об’єктами права комунальної власності, про це також зазначено в Статуті комунального закладу “Охтирська центральна районна лікарня”, відповідно до п. 1.2 Статуту засновником (власником ) Комунального закладу “Охтирська центральна районна лікарня” є Охтирська міська рада, Комунальний заклад “Охтирська центральна районна лікарня” не утримується за рахунок коштів обласного бюджету.

Охтирська міжрайонна прокуратура Сумської області і Прокуратура Сумської області в апеляційних поданнях зазначають, що судом першої інстанції не з‘ясовано походження медичного обладнання, якого вимагав повернення позивач, оскільки аналогічне обладнання поставлене Охтирській центральній районній лікарні Регіональним фондом підтримки і розвитку АПК Сумської області за договором від 12.07.2000, за це обладнання Управління охорони здоров’я оплатило суму 5200000 грн., майно лікарні є об’єктом комунальної власності, а Управління охорони здоров’я утримується за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, термін дії договору №1910/99 скінчився 29.02.2000, а тому на день звернення Товариства з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” з позовом скінчився строк позовної давності.

Розгляд апеляційної скарги і апеляційних подань призначено на 28.02.2007.  В судове засідання апеляційного суду 28.02.2007 не з’явилися представники позивача, відповідача 1, відповідача 2, у зв’язку з чим розгляд апеляційних скарг відкладено  на 12.03.2007. В судове  засідання 12.03.2007 не з’явився представник Сумської обласної державної адміністрації.

Враховуючи те, що в матеріалах справи є повідомлення поштової установи про вручення 03.03.2007 Сумській обласній державній адміністрації ухвали Київського апеляційного господарського суду щодо призначення до розгляду апеляційних скарг на 12.03.2007, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційні скарги без представника Сумської обласної державної адміністрації.

Дослідивши доводи апеляційної скарги Управління охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації, апеляційні подання Охтирської міжрайонної прокуратури Сумської області, Прокуратури Сумської області, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін і прокурорів, колегія суддів встановила наступне:

За договором №1910/99 від 19.10.1999р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” передало Центральній районній лікарні медичне обладнання згідно додатку до договору, а саме : електродіагностичну апаратуру; моніторингову систему для реанімації на 10 пацієнтів з двома центральними станціями. Повне найменування позицій медичної аператури міститься в додатку до договору №1910/99 (м.с.10). Цей перелік майна міститься і в акті приймання – передачі медичного обладнання №2 без дати, але з посиланням на договір зберігання №1910/99 від 19.10.1999р. В п. 1.2 договору передбачено, що вартість переданого на зберігання мана складає суму 4750000 грн. За умовами договору (п.3.3) зберігач має право користуватися переданим йому на зберігання майном у відповідності з його призначенням і правилами користування.

Пунктом 1.9 договору сторони визначили термін зберігання обладнання до 01.03.2000.

6 вересня 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” звернулося до Центральної районної лікарні м. Охтирка про повернення майна, переданого лікарні на зберігання (а.с.14), на що Охтирська центральна районна лікарня повідомила листом №1385 від 30.09.2005, що вказане медичне обладнання лікарня отримала від Управління охорони здоров’я м. Суми по накладній №21.07/2 від 20.07.2000р. (а.с.17).

7 листопада 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” звернулося з позовом до Охтирської центральної районної лікарні про відшкодування шкоди, спричиненої неповерненням переданого на зберігання майна.

Відповідно до ст.. 416 Цивільного кодексу УРСР охоронець зобов’язаний вжити всіх заходів, передбачених договором або необхідних для збереження майна, а ст.. 415 Цивільного кодексу УРСР містить приписи, що особа, що здала майно на схов, вправі в будь – який час зажадати його від охоронця, а охоронець зобов’язаний повернути майно на першу вимогу особи, що здала його на зберігання, незалежно від строку схову.

Аналогічні норми закріплені в ст..ст.. 936, 953 Цивільного кодексу України, де зазначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, зберігач зобов’язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Аналіз ст.. 418 Цивільного кодексу УРСР, ст.. 950 Цивільного кодексу України дає змогу дійти висновку, що обов’язок охоронця зберігати майно після закінчення строку зберігання не знімається , охоронець і надалі відповідає за втрату, нестачу або пошкодження переданого на зберігання майна лише за наявності з його боку умислу або грубої необережності. Після закінчення строку зберігання, зазначеного в ч.2 ст. 415 Цивільного кодексу УРСР, ч. 2 та ч.3 ст. 938 Цивільного кодексу України охоронець зобов’язаний продовжувати виявляти турботу про схоронність майна до того моменту, поки його не візьме інша сторона, у такому разі охоронець має право вимагати відшкодування йому додаткових витрат зі зберігання майна.

Стаття 50 Закону України “Про власність” передбачає, що власник має право вимагати повернення свого майна з чужого незаконного володіння. На вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлюється трирічна позовна давність.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що Охтирська центральна районна лікарня прийняла від Товариства з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” на зберігання медичне обладнання з правом його використання, представники відповідачів і прокуратури не заперечують наявність у лікарні медичного обладнання, докази втрати майна відсутні. Навпаки, Охтирська міжрайонна прокуратура Сумської області в апеляційному поданні вказує, що на момент звернення з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” залишкова вартість майна становить 0,00 грн. Ці доводи прокуратури нічим не підтверджені. Разом з тим, позивач звертався до Охтирської центральної районної лікарні  про повернення медичного обладнання без зазначення його вартості, але відповідач 1 протягом року не повернув майно (нехай із залишковою вартістю 0,00 грн.).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналіз норм, як Цивільного кодексу УРСР, так і Цивільного кодексу України дають змогу зробити висновок, що Центральна районна лікарня зобов’язана була зберігати медичне обладнання, передане за договором №1910/99 і після закінчення терміну дії цього договору, а тому відносини щодо зберігання майна продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України.

Статтею 951 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості. Максимальний розмір відповідальності зберігача обмежується сумую оцінки речі. Якщо при здачі майна, на зберігання була здійснена оцінка цього майна і ціна його була зазначена в договорі, відповідальність зберігача обмежується сумою оцінки. Таким чином, обсяг відповідальності зберігача законом обмежений зазначеною у відповідному документі вартістю зданого на зберігання майна. Законодавець не позбавляє права поклажодавця наполягати на відшкодуванні вартості зданого на зберігання майна і вище тієї оцінки, що зазначена в договорі, якщо він доведе цю більш високу вартість утраченого, відсутнього чи ушкодженого майна, але в законі закріплено обов’язок зберігача відшкодовувати вартість неповернутого майна, якщо ця вартість зазначена в договорі. Тому безпідставним є твердження прокуратури про те, що на день пред’явлення позову медичне обладнання мало нульову вартість.

З вимогою про повернення медичного обладнання Товариство з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” звернулося до Охтирської центральної районної лікарні 06.09.2005 листом №22/00-1, який і докази його направлення, залучені до матеріалів справи, а  тому перебіг строку позовної давності слід вважати з моменту направлення вимоги у відповідності зі ст..ст.. 949, 953 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з Охтирської центральної районної лікарні початкової вартості медичного обладнання.

Разом з тим, відповідно до п.п. 1.2, 6.1 Статуту Комунального закладу “Охтирська центральна районна лікарня” засновником і власником Закладу є Охтирська міська рада, а фінансування та господарська діяльність Закладу  здійснюється за рахунок коштів міського бюджету та власних надходжень.

В силу ст.. 31 Закону України “Про власність” до державної власності в Україні належить загально – державна (республіканська) і власність адміністративно – територіальних одиниць (комунальна власність),а згідно зі ст.. 35 Закону України “Про власність” об’єкти охорони здоров‘я є об’єктами права комунальної власності.

Частиною 2 ст. 327 Цивільного кодексу України встановлено, що управління майном, що є у комунальній власності здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Тобто, правовий статус майна загально – державної власності та комунальної власності  є різновидами права державної власності. Суб’єктом права комунальної власності за Законом України “Про власність” визначається адміністративно – територіальна одиниця,  а за Цивільним кодексом України територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст..ст.. 1,2,13,14 Закону України “Про місцеві державні адміністрації” виконавчу владу в областях, районах здійснюють державні адміністрації, забезпечують підготовку та виконання відповідних бюджетів, вирішують питання, зокрема, бюджету, фінансів та обліку, науки, освіти, культури, охорони здоров‘я, здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України “Про власність” державна установа (організація) відповідає за своїми зобов’язаннями коштами, що є в її розпорядженні. При недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов’язаннями несе власник.

З аналізу вказаних нормативних актів та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2000 №1845, якою затверджено Типове положення про управління охорони здоров‘я обласної, Севастопольської міської державної адміністрації та Головне управління охорони здоров‘я Київської міської державної адміністрації слідує, що у разі відсутності у Охтирської центральної районної лікарні достатньої кількості грошових коштів відповідальність за її зобов’язаннями має нести Сумська обласна державна адміністрація і її структурний підрозділ - Управління охорони здоров’я, яке у відповідності із довідкою з єдиного державного реєстру №1153 є юридичною особою.

Безпідставним є посилання Прокурора Сумської області, викладені в апеляційному поданні, на те, що спірне медичне обладнання поставлено Охтирській центральній районній лікарні Регіональним фондом підтримки і розвитку АПК Сумської області за договором №1 від 12.07.2000 на суму 5200000 грн., оскільки Охтирським міжрайонним прокурором Сумської області до апеляційного подання додано вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26.04.2006 у справі №1-178/06, із якого слідує, що відповідно до матеріалів кримінальної справи та висновку судово – економічної експертизи №250 від 27.10.2005 медичне обладнання належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Вик Систем” і передано Охтирській центральній районній лікарні на відповідне зберігання за договором №1910/99 від 19.10.1999, а угоди між Управлінням охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації, Регіональним фондом підтримки і розвитку АПК Сумської області та Закритим акціонерним товариством “Українська паливно – енергетична компанія” щодо поставки за рахунок обласного бюджету системи “VICOM - sm” для відділення реанімації на 10 пацієнтів (серійний номер ) є такими, що не відповідають дійсності і були використані службовими особами Закритого акціонерного товариства “Українська паливно – енергетична компанія” для незаконного заволодіння бюджетними коштами в сумі 5200000 грн., за що заступника директора Регіонального фонду підтримки і розвитку АПК Сумської області Демченка І.А. засуджено до п’яти років позбавлення волі.

Крім того, до компетенції суду не відноситься обов’язок  досліджувати, яке і ким обладнання поставлялося лікарні та чи є це обладнання у наявності, оскільки предметом даного спору є стягнення з Охтирської центральної районної лікарні за договором №1910/99 від 19.10.1999р. Матеріали справи не спростовують факт поставки лікарні медичного обладнання позивачем.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2006 по даній справі відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам  справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління охорони здоров’я Сумської обласної державної адміністрації та апеляційні подання Прокуратури Сумської області, Охтирської міжрайонної прокуратури Сумської області на рішення Господарського суду м. Києва від 29.12.2006 у справі № 31/543 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.12.2006у справі                  № 31/543 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 31/543 повернути до Господарського суду                      м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Синиця  О.Ф.

Студенець  В.І.

23.03.07 (відправлено)