СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від
"17" квітня 2007 р.
по справі  № 7/71-91

за позовом
прокурора Луцького району в інтересах держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного середовища у Волинській області Міністерства
охорони навколишнього природного середовища України, м. Луцьк

до відповідачів:
відкритого акціонерного товариства „Луцька родючість”, с. Гірка Полонка
Луцького району,

та  підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк,

третя особа без самостійних вимог:
Луцька районна державна адміністрація, м. Луцьк

про
визнання власником непридатних хімічних засобів захисту рослин та визнання
недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.11.2006 року

Суддя Шум М.С.

ЗА УЧАСТЮ ПРЕДСТАВНИКІВ СТОРІН:

від позивача:
Франчак А.А. -начальник відділу контролю радіаційної безпеки, промислових
відходів, атмосферного повітря та водних ресурсів (дор. №07/635 від 26.02.2007р.)

від відповідачів:
Олейник І.Ю. -представник ВАТ „Луцька родючість” (довіреність від 12.03.2007
р.), ОСОБА_2 -представник підприємця ОСОБА_1 (довіреність від 14.03.2007р.)

в судовому засіданні взяли участь:
Сидорчук І.М. -прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в
судах прокуратури Волинської області, Козачук П.У. -заступник начальника
управління Луцької райдержадміністрації

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України представникам сторін та учасникам судового
процесу було роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В
судовому засіданні на підставі ст. 22 ГПК України учасникам судового процесу
було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Заяв та клопотань на
розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору:
прокурор Луцького району в інтересах держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного середовища у Волинській області Міністерства
охорони навколишнього природного середовища України звернувся                          до господарського суду з
позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення
від 25.11.2006р., укладеного між відкритим акціонерним товариством „Луцька
родючість”, с. Гірка Полонка Луцького району, та підприємцем ОСОБА_1, м. Луцьк,
та про визнання власником непридатних хімічних засобів захисту рослин Відкрите
акціонерне товариство „Луцька родючість”.

В обґрунтування пред'явлених до
відповідачів позовних вимог прокурор у позові та уточненні позовних вимог посилається  на те, що на підставі розпорядження голови
Луцької районної державної адміністрації від 11.11.1997р. „Про впорядкування
зберігання та реалізації хімічних засобів захисту рослин в районі” непридатні
хімічні засоби захисту рослин централізовано були звезені на склади ВАТ „Луцька
родючість”. Згідно акту проведеної інвентаризації від 30.11.2006р. на складі
зазначеного товариства, а саме прирельсовому складі Б-1, зберігалась значна
кількість непридатних хімічних засобів захисту рослин (70595 кг.) Одним з
предметів діяльності ВАТ „Луцька родючість” є надання агрохімічних послуг
сільськогосподарським підприємствам, населенню, добування торфу, вапняків,
внесення в ґрунт мінеральних і органічних добрив, обробіток посівів
сільськогосподарських культур хімічними та біологічними засобами захисту рослин
тощо, що дає підстави вважати, що в результаті діяльності зазначеного
товариства також утворювались непридатні засоби захисту рослин, із чого
вбачається необхідність визнання ВАТ „Луцька родючість” власником цих відходів
в повному об'ємі.

Згідно договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 25.11.2006р. прирельсовий склад Б-1 був відчужений,
однак при цьому питання власності непридатних хімічних засобів захисту рослин
не визначено. Враховуючи те, що зазначена угода була укладена між відповідачами
в суперечності із положеннями статті 207 Господарського кодексу України та
статті 227 Цивільного кодексу України (без відповідного дозволу, ліцензії, у
невідповідності до вимог закону, з метою, що завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства та ін.) прокурором ініціюються питання щодо визнання цієї
угоди недійсною. При цьому здійснюється посилання і на те, що при укладенні між
відповідачами зазначеної угоди останніми не було вирішено та узгоджено питання
про власника непридатних засобів хімічного захисту рослин, що ставить під
загрозу екологічну безпеку Луцького району, зокрема, з тих підстав, що до
моменту укладення договору непридатні засоби захисту рослин зберігались на
складі, що належав ВАТ „Луцька родючість”, яка на даний час усувається від
здійснення належного контролю за їх зберіганням та несення витрат по їх
утилізації. Підприємець ОСОБА_1 не може здійснювати діяльність, пов'язану з
поводженням з небезпечними відходами, на території, відведеній для їх розміщення,
ліцензії на операції у цій сфері у відповідача немає, отже він не може
забезпечувати безпечну експлуатацію зазначених об'єктів з додержанням при цьому
вимог природоохоронного законодавства, що суперечить вимогам екологічної
безпеки.

Відповідач - підприємець ОСОБА_1 у
відзиві на позовну заяву та представник останнього в судовому засіданні
пред'явлені позовні вимоги заперечили, мотивуючи тим,               що при укладені договору
купівлі-продажу від 25.11.2006р. вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України
порушено не було, оскільки зміст даного договору не суперечить актам цивільного
законодавства, моральним засадам суспільства, особи, які уклали цей договір,
мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, воловеявлення його учасників було
вільним і відповідало внутрішній волі, договір був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним, і не був вчинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представник товариства „Луцька
родючість” у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні пред'явлені
позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що ст. 11 Закону України „Про відходи”
встановлює лише обов'язок  встановити
право власності на відходи в разі зміни власника чи користувача земельної
ділянки на якій розміщені відходи, а не є підставою для визнання договору
недійсним. До видів діяльності, що може здійснювати ВАТ «Луцька родючість», не
відноситься збір, обробка, зберігання, поховання, знешкодження і утилізація
всіх видів промислових і побутових відходів. Товариство не є і не може бути
власником відходів хімічних засобів захисту рослин, немає трудових, майнових та
взагалі юридичних підстав зберігати вказані відходи через відсутність
відповідної ліцензії. Як повідомив представник товариства „Луцька родючість”, відходи,
що знаходяться на складі Б-1 в ІНФОРМАЦІЯ_1, були завезені на виконання
відповідного розпорядження Луцької районної державної адміністрації.

Розглянувши матеріали справи, а
також додатково представлені сторонами документи, заслухавши пояснення, доводи
та заперечення прокурора та представників сторін, господарський суд прийшов до
висновку про безпідставність пред'явленого позову та необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог повністю, зокрема, з наступних підстав:

25 листопада 2006 року між Відкритим
акціонерним товариством „Луцька родючість”, с. Гірка Полонка Луцького району та
ОСОБА_1, м. Луцьк було укладено договір купівлі-продажу. У відповідності до
зазначеної угоди відкритим акціонерним товариством „Луцька родючість” було
передано у власність ОСОБА_1 об'єкт нерухомого майна -приміщення прирельсового
складу Б-1, площею 1373,5 кв.м., що розташований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначений об'єкт нерухомості на
момент укладення договору належав ВАТ „Луцька родючість” на праві приватної
власності згідно наказів регіонального відділення Фонду державного майна
України по Волинській області від 13.10.1995р. №480 про визначення способів
приватизації, від 22.08.1996р. №776 про перетворення Луцького районного
виробничого підприємства по підвищенню родючості ґрунтів „Родючість” у відкрите
акціонерне товариство, від 20.04.1999р. №186 про завершення процесу
приватизації та Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ „Луцька
родючість” та зареєстрованого Волинським ОБТІ на підставі витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №9941243 від 24.02.2006р.

Відповідно до ст. 144
Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що йому не суперечать, а згідно ст. 147
Господарського кодексу, майнові права суб'єктів господарювання захищаються
законом.

Згідно положень ст.ст. 655, 656
Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу -це угода, за якою одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначена угода спрямована на
безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне
господарське відання чи оперативне управління) покупця, виступає юридичною
підставою виникнення права власності іншої сторони за угодою на придбаний
згідно договору об'єкт.

Істотними умовами договору
купівлі-продажу є умови про предмет та ціну угоди, недосягнення сторонами згоди
щодо цих істотних умов, незважаючи на визначення останніми всіх інших можливих
істотних умов (про строк, місце, спосіб виконання і т.п.) тягне за собою
визнання цієї угоди неукладеною.

В даному випадку сторонами за
договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.11.2006р. поряд із
зазначенням в угоді умов щодо строків, місця та способу її виконання, положень
щодо порядку проведення розрахунків за придбаний об'єкт та порядку передачі
останнього у власність покупця, було визначено і всі необхідні при цьому
обов'язкові істотні умови договору купівлі-продажу -умови щодо предмету
договору (його складу, особливостей, місце знаходження і т.п.) та ціни договору
купівлі-продажу (в даному випадку, вартості об'єкту відчуження). Крім того,
зазначений договір сторонами у встановленому законодавством порядку було
посвідчено нотаріально.

У відповідності до ст.ст. 328, 334
Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлене законом
або договором. Право власності на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

В силу ст. 55 Закону України “Про
власність”, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно,
крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами.

В даному випадку, підприємець
ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості було укладено у зв'язку із
здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності, спрямованої на надання послуг
вантажним автотранспортом, оптової та роздрібної торгівлі в критих приміщеннях)
набув права власності на об'єкт нерухомості -приміщення прирельсового складу
Б-1, площею 1373,5 кв.м., що розташований                             в ІНФОРМАЦІЯ_1, правомірно, без порушень
вимог чинного законодавства - на підставі укладеного з ВАТ „Луцька родючість”
договору купівлі-продажу від 25.11.2006р.

Вказаний договір сторонами було
укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України, будь-яких
порушень та недоліків при укладенні даного договору господарським судом
встановлено не було, зазначений договір предметом судового розгляду не був, в
судовому порядку недійсним та неукладеним не визнавався, будь-яких порушень
положень чинного законодавства України при переході права власності на об'єкт
нерухомості від продавця до покупця судом встановлено не було, а тому
підприємця не може бути позбавлено права на володіння, розпорядження та
користування його майном.

Господарським судом також
встановлено, що згідно п. 1.2 розпорядження голови Луцької районної державної
адміністрації „Про впорядкування зберігання та реалізації хімічних засобів
захисту рослин в районі” від 11.11.1997 р. №415 управління економіки,
сільського господарства і продовольства, виконавчі комітеті сільських рад
зобов'язані забезпечити централізоване зберігання заборонених і непридатних
пестицидів, накопичених у господарствах району, завезти їх на Луцький склад
відкритого акціонерного товариства „Луцька родючість”, організувавши при цьому
їх надійну охорону до вирішення питання про утилізацію та знешкодження. Даним
розпорядженням (на виконання якого і були завезені заборонені та непридатні
пестициди господарствами Луцького району на склади товариства) відкрите
акціонерне товариство „Луцька родючість” не було визначено власником відходів,
які мали лише централізовано зберігатися на складах товариства до вирішення
питання про їх утилізацію                               та знешкодження.

Згідно із ст. 1 Закону України „Про
відходи”, відходи -будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у
процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем
утворення чи виявлення та яких власник повинен позбутися шляхом утилізації чи
виявлення, а виробником відходів вважається фізична або юридична особа,
діяльність якої призводить до утворення відходів. Як вказано у ст. ст. 8, 11
цього ж Закону, відходи є об'єктом права власності, яке може переходити від
однієї особи до іншої в порядку, передбаченому законом; при зміні власника чи
користувача земельної ділянки, на якій розміщені відходи, питання про право
власності на відходи вирішується окремо, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не знаходить правових підстав
для задоволення позовних вимог прокурора.                  Не можна визнати власником
непридатних хімічних засобів захисту рослин відповідача             ВАТ „Луцька родючість”, оскільки
встановлено, що наявні на прирельсовому складі Б-1                в ІНФОРМАЦІЯ_1 відходи були
завезені на виконання розпорядження голови Луцької районної державної
адміністрації від 11.11.1997 р. №415 для тимчасового їх зберігання до вирішення
питання про їх утилізацію та знешкодження, і не доведено, що такі відходи
утворилися в результаті діяльності ВАТ „Луцька родючість”. Ні вказаним
розпорядженням голови Луцької районної державної адміністрації від 11.11.1997
р. №415, ні будь-яким іншим рішенням товариство «Луцька родючість»власником
непридатних хімічних засобів захисту рослин не визнавалося, прокурором та
позивачем не надано будь-яких належним чином укладених цивільно-правових
договорів, згідно яких право власності на відходи переходило б від Луцької
райдержадміністрації до ВАТ „Луцька родючість”. Завезення заборонених і
непридатних пестицидів на склад товариства „Луцька родючість” на виконання
розпорядження голови Луцької районної державної адміністрації від 11.11.1997 р.
№415 і прийняття їх товариством на зберігання без укладення відповідних
договорів не може бути правовою підставою для визнання за цим товариством права
власності на відходи. Також не надано доказів оплати за зберігання на складі
ВАТ „Луцька родючість” вказаних відходів.

Крім того, відкрите акціонерне
товариство „Луцька родючість” немає ліцензії                       на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними відходами, склади товариства             не паспортизовані, що в силу
приписів ст. ст. 33, 34 Закону України „Про відходи” також              не дає підстави визнати право
власності на непридатні хімічні засоби захисту рослин                       за ВАТ „Луцька
родючість”.

Разом з тим, пунктом 3.3 Статуту
ВАТ „Луцька родючість” (в редакції 2002 року)               не передбачено як предмет діяльності
товариства здійснення операцій у сфері поводження            з відходами. Протягом 2000-2006
років ВАТ „Луцька родючість” розрахунок по збору за забруднення навколишнього
природного середовища внаслідок розміщення відходів до податкової інспекції не
подавало, збору не сплачувало, що стверджується довідкою Луцької ОДПІ від
25.01.2007 року №217/10-15-305.

За таких обставин в задоволенні
позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки відсутні правові підстави
визнати власником непридатних хімічних засобів захисту рослин відповідача ВАТ
«Луцька родючість», так само як і відсутні підстави для визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 25.11.2006 р., який був укладений без порушень
вимог цивільного, господарського та природоохоронного законодавства.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

В
позові відмовити.

Суддя
М.С. Шум

Дата підписання повного

тексту рішення

25.04.2007р.