ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20.11.2007р.

м.Київ

№ 41/491-А

14:50

За позовом                Ла
Лаборатуар Сервье

до                                Міністерства
охорони здоров'я України

Третя особа 1:          Дженом Біотек ПВТ. ЛТД

Третя особа 2:          Державне підприємство "Державний
фармакологічний центр"

Предмет
адміністративного позову

скасування наказів

Судді
Балац С.В. ( головуючий)

Станік С.Р.

Трофименко
Т.Ю.

Секретар судового засідання Царікова О.В.

Представники:

позивача:      Дроздович О.С.

відповідача:  Нюхіна П.О.

третьої особи 1: не з'явилися

третьої особи 2: не з'явилися

Позивач звернувся до суду із
позовом про визнання частково недійсними наказів Міністерства охорони здоров'я
України від 11.12.2003 № 573 та від 07.04.2005
№ 156.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржуваними наказами на ім'я третьої особи 1 було зареєстровано в Україні
лікарський засіб з торгівельною назвою ПЕРИПРИЛ, яка змінена в наступному на
ПЕРИНАС. Позивач стверджує, що він  є
власником патенту на винахід  № 57188,
чинного на території України станом на 16.03.2003, і цей патент надає
позивачеві  правову охорону на території
України на препарат (лат. Perindopril), активна речовина, яка входить до складу
лікарського засобу зареєстрованого за заявою третьої особи 1.

Позивач вважає, що відповідач
ухваливши оскаржувані частково накази, здійснив незаконну державну
реєстрацію  лікарських засобів з активною
речовиною периндоприл (лат. Perindopril), що призвело до порушення третьою
особою 1 прав позивача, передбачених ст. 28 Закону України "Про охорону
прав на винаходи та корисні моделі", що виявилося у ввезенні третьою
особою 1 на територію України та подальший продаж  медичного (лікарського) засобу під назвою
ПЕРИПРИЛ (Peripril) та/або ПЕРИНАС з активною речовиною ПЕРИНДОПРИЛ (лат.
Perindopril).

Відповідач проти позову заперечив
та вказав, що оскаржувані накази прийняті ним
відповідно до законодавства, в межах наданої компетенції. Також
відповідач вважає, що позивачем пропущено річний строк на звернення до
адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України, а тому в позові слід
відмовити на підставі ст. 100 КАС України.

Третя особа 1 належним чином
повідомлена про час та місце судового засідання, представника в судові
засідання не направила, письмових пояснень з приводу заявлених позивачем вимог
суду не надала.

Третя особа 2 проти задоволення
позову заперечила та вказала, що на час отримання третьою особою 1
реєстраційного посвідчення на лікарський засіб ПЕРИПРИЛ, відповідачем дотримано
вимог чинного законодавства, зокрема ст. 9 Закону України "Про лікарські
засоби". Також третя особа 2 зазначила, що в наступному в законодавстві
сталися зміни, які  передбачали в якості
підстави для відмови в реєстрації лікарського засобу порушення патентних прав,
проте закон не має зворотної сили, а лікарський засіб було зареєстровано  відповідно до норм, які діяли на час такої
реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва (суддя Пилипенко О.Є. (головуюча), судді
Балац С.В., Сулім В.В.) від 14.12.2007 зупинено провадження у справі №
41/491-А до 02.07.2007 для направлення позовної заяви та ухвал на адресу
третьої особи 1.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду  від 24.05.2007
апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу без змін.

Розпорядженням В.о. Заступника
Голови Господарського суду міста Києва від
30.07.2007 №41/491-А, у зв'язку з тим, що у судді Пилипенко О.Є.
закінчились  повноваження судді, а суддя
Сулім В.В. перебуває у відпустці, доручено  здійснити розгляд  справи
№ 41/491-А  колегіально  в
наступному  складі  суддів: Балац С.В. (головуючий), Станік С.Р.,
Трофименко Т.Ю.

Ухвалою від 06.08.2007 року
колегією суддів у складі суддів Балац С.В. (головуючий), Станік С.Р.,
Трофименко Т.Ю. прийнята до провадження справа № 41/491-А та призначено розгляд
справи на 05.09.2007 о 17:00.

Про судове засідання, час та місце
його проведення повідомлено осіб, що беруть участь у справі, належним чином.
Третя особа 1 повідомлена за адресою представництва в Україні, що
підтверджується  повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 05.09.2007 закінчено
підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.10.2007
на 16:00.

У зв'язку з відрядженням судді
Балац С.В., судове засідання призначено на 24.10.2007 на 12:40, про що сторони
повідомлені судом належним чином.

Ухвалою від 24.10.2007 розгляд
справи відкладався на 06.11.2007.

В судовому засіданні 06.11.2007
оголошувалася перерва  до 20.11.2007, про
що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні  20.11.2007, після виходу з нарадчої кімнати,
судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши в судових засіданнях
пояснення представників позивача, відповідача,
третьої особи 2, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до виписки з
Державного  реєстру патентів і
деклараційних патентів України на винахід від 19.05.2006 № 20020/п-1 позивач є
власником патенту України № 57188 на винахід "Кристалічна форма трет-бутиламінової
солі периндоприлу, спосіб її одержання і фармацевтична композиція, що її
містить", зареєстрований  16.06.2003
Державним департаментом інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону
України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі" патент надає
його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід
(корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання
не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом.

Згідно наказу Міністерства охорони
здоров'я України від 11.12.2003 № 573 "Про державну реєстрацію лікарських
засобів" зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів
України лікарські засоби згідно з переліком вміщеним в додатку 1.Згідно п. 40
додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 11.12.2003 № 573
зареєстровано лікарський засіб ПЕРИПРИЛ
за заявником Джемом Біотек Пвт. Лтд. (Індія), який є виробником
вказаного лікарського засобу.

Відповідно до п. 203 додатку
до  наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 07.04.2005 № 156 "Про державну реєстрацію лікарських засобів
та внесення змін у реєстраційні матеріали" зареєстровано зміну назви
лікарського засобу за реєстраційним посвідченням UA/0199/01/01 з новою назвою
ПЕРІНАС  за заявником Дженом Біотек Пвт.
Лтд. (Індія), який є виробником вказаного лікарського засобу.

Третя особа 1 виробила лікарські
засоби ПЕРИПРИЛ (Peripril) та ПЕРИНАС (Perinace), що підтверджується
позначенням на упаковках вказаних лікарських засобів, що знаходяться в
матеріалах справи. Згідно інструкцій для вказаних засобів, що вміщені в
упаковках останніх, міжнародною та хімічною назвою лікарського засобу є
Perindopril, тобто речовина, патент на винахід
якої належить позивачеві. Зазначені лікарські засоби реалізовувалися в
Україні, зокрема в аптеці ТОВ "Добрий доктор", що підтверджується
чеками від 04.05.2006 та від 09.06.2006, оригінали яких знаходяться в
матеріалах справи.

Спір виник в наслідок того, що
позивач вважає, що відповідач в порушення ст. 28 Закону України "Про
охорону прав на винаходи та корисні моделі"  наказами від 11.12.2003 № 573 та від
07.04.2005  № 156 зареєстрував за заявою
третьої особи 1 лікарський засіб, активною діючою речовиною якого є Perindopril
- винахід позивача, чим порушено права позивача.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у  справах  щодо
оскарження рішень,  дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:  1) на   підставі,
у  межах  повноважень
та  у  спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України; 2) з  використанням
повноваження  з   метою,
з   якою   це повноваження надано; 3)
обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням
права  особи на участь у процесі
прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України  в адміністративних справах про
протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності
суб'єкта  владних  повноважень
обов'язок  щодо доказування
правомірності  свого  рішення,
дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про
Міністерство охорони здоров'я України, затверджено Указом Президента
України  від 24.07.2000 № 918/2000, яке
діяло на час видання оскаржуваних наказів, Міністерство охорони здоров'я
України (відповідач) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство охорони
здоров'я України є головним (провідним) органом у системі центральних органів
виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сферах охорони
здоров'я, санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення,
виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів і виробів
медичного призначення. На час вирішення справи в суді правовий статус
міністерства залишився таким (п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я
України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №
1542).

Згідно ст. 9 Закону України
"Про лікарські засоби", лікарські засоби допускаються до застосування
в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим
Законом.  Державна реєстрація лікарських
засобів проводиться на підставі заяви, поданої до Міністерства охорони здоров'я
України або уповноваженого ним органу.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 13.09.2000 № 1422, яка діяла на час
державної реєстрації лікарських засобів, накази про затвердження яких
оскаржуються,  затверджено Порядок
державної реєстрації (перереєстрації) лікарського засобу, яким в свою чергу
надано право відповідачеві здійснювати державну реєстрацію (перереєстрацію)
лікарського засобу.

Отже, відповідач уповноважений на
прийняття рішень щодо державної реєстрації лікарських засобів.

На час прийняття оскаржуваних
наказів стаття 9 Закону України "Про лікарські засоби" в редакції, що
діяла на час видання вказаних наказів, передбачала одну підставу для прийняття
рішення про відмову у державній реєстрації лікарського засобу, а саме: якщо не
підтверджуються висновки щодо ефективності та безпечності лікарського засобу.

Проте, ч. 2, 5 ст. 28 Закону
України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі", в редакції
що діяла на час прийняття оскаржуваних наказів, передбачено, що патент надає
його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм
розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів та
право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його
дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з
цим Законом порушенням прав, що надаються патентом.

Отже, на час прийняття оскаржуваних
наказів, законодавство в сфері інтелектуальної власності надавало право
позивачеві, як власнику патенту,
виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм
розсудом, та право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну
модель) без його дозволу. В той же час, законодавство в сфері охорони здоров'я
не містило такої підстави для відмови в реєстрації лікарського засобу, як
порушення захищених патентом чинних майнових прав інтелектуальної власності, в
тому числі при виробництві, використанні, продажу лікарських засобів.

Відповідно, відповідач, згідно
законодавства в сфері охорони здоров'я, що діяло на час прийняття оскаржуваних
наказів, діяв в межах дискреційних повноважень, а підстави для прийняття
рішення про відмову в державній реєстрації лікарського засобу були вичерпно
визначені в ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби".

В наступному, в статтю 9 Закону
України "Про лікарські засоби" були внесені відповідні зміни, якими
визначено що підставою для відмови у державній реєстрації є випадок, коли
внаслідок такої реєстрації будуть порушені захищені патентом чинні майнові
права інтелектуальної власності, в тому числі при виробництві, використанні,
продажу лікарських засобів.

Процесуальним законом передбачено,
що завданням адміністративного
судочинства  є, зокрема,   захист прав
та  інтересів  юридичних осіб  у
сфері  публічно-правових  відносин
від  порушень  з боку органів державної влади, а принципами
адміністративного судочинства є, зокрема, верховенство права, законність (ч. 1
ст. 2,  п.1. ст. 7, ст.ст. 8, 9 КАС
України).

Конституційний Суд України в
рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 висловив наступне
розуміння принципу верховенства права: верховенство права вимагає від держави
його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони,
які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної
справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є
те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а
включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї
тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним
рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає
ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в
Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення
із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати
свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є
вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із
загальнолюдських вимірів права.

Отже, неналежна якість закону на
час прийняття оскаржуваних наказів, зокрема, ст. 9 Закону України "Про
лікарські засоби", та відсутність в законодавстві відповідної підстави для
відмови відповідачем третій особі 1 в прийнятті рішення про державну реєстрацію
за  заявою третьої особи 1 лікарського
засобу не може вважатися достатньою обставиною, яка свідчить про безумовну
законність прийнятих відповідачем наказів від 11.12.2003 № 573 та від
07.04.2005  № 156 в оскаржуваних
частинах. Тому твердження відповідача про законність оскаржуваних наказів, які ґрунтуються
на тому, що на час їх прийняття, були відсутні підстави для  відмови третій особі 1 в державній реєстрації
лікарського засобу, судом відхиляється.

Враховуючи те, що виключне право
використовувати винахід "Кристалічна форма трет-бутиламінової солі
периндоприлу, спосіб її одержання і фармацевтична композиція, що її
містить" за своїм розсудом, та право забороняти іншим особам
використовувати вказаний винахід без його дозволу належить позивачеві (ст. 28
Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі"), то дії
відповідача щодо державної реєстрації лікарського засобу ПЕРИПРИЛ  та зміни його назви в наступному на ПЕРІНАС
за заявами третьої особи 1, є порушенням прав позивача, як власника патенту
України № 57188.

Отже накази відповідача від
11.12.2003 № 573 та від 07.04.2005 № 156 в оскаржуваних частинах суперечать
положенням ст. 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні
моделі", та порушують права позивача.

Відповідно позовні вимоги є
обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про сплив строку
звернення до адміністративного суду відхиляються судом виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України
для  звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше,  обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна  була  дізнатися
про  порушення  своїх
прав,  свобод  чи інтересів. Вказана норма набрала чинності
з 01.09.2005.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовною заявою 16.06.2006, що підтверджується
відбитком вхідного штампу на першій сторінці позовної заяви.

Отже, з набрання чинності КАС
України до моменту звернення позивача з адміністративним позовом минуло менше
року, а тому позивачем не пропущено строк на звернення до
адміністративного  суду. Відповідно норми
ст. 100 КАС України щодо наслідків пропущення строків звернення до
адміністративного суду застосуванню не підлягають.

Всі інші доводи сторін та надані на
їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі  ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки  не мають значення для
справи.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 70, 71,
86, 94, 163, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити. Скасувати п.
40 додатку № 1 до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 11.12.2003
р. № 573. Скасувати п. 203 додатку до наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 07.04.2005 № 156.

2. Судові витрати присудити на
користь позивача.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної
скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України і  може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
Балац С.В. (головуючий)

Станік С.Р.

Трофименко Т.Ю.

Дата
виготовлення постанови в повному обсязі
27.11.2007