ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.01.07р.

Справа № 32/485-06

За позовом:  Відкрите акціонерне товариство "МОДА-СЕРВІС", м. Дніпропетровськ

До:  Приватного виробничо-комерційного підприємства "Юпи", м. Дніпропетровськ

Про: визнання недійсною додаткової угоди

Суддя  Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:не викликались

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення № 63 від 22.02.99 р. про продовження строку дії договору оренди на період з 01.01.04 р. до 31.12.04 р. , укладену шляхом обміну листами . Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на нікчемність оспорюваної ним угоди.

Відповідач позов не визнав, зазначаючи, що цей спір вже було розглянуто господарським судом під час розгляду справи № 12/108; а тому на думку відповідача , провадження у справі підлягає припиненню. В судовому засіданні 07.12.06 р. представником відповідача було заявлено 6 ( шість ) клопотань:  про витребування додаткових матеріалів стосовно наявності/відсутності повноважень у позивача на звернення до суду ( у зв’язку із проведенням загальних зборів ВАТ «Мода-Сервіс»,  на яких поміж-іншим вирішувалася і питання про ліквідацію Товариства та призначення членів ліквідкомісії ). Клопотання було задоволено судом та від позивача та державних органів витребувано необхідні документи. Окрім того представником відповідача було заявлено клопотання про припинення провадження у справі ,обґрунтоване посиланням на ту обставину, що цей спір вже було розглянуто господарським судом під час розгляду справи № 12/108. В судовому засіданні 07.12.06 р. суддею Васильєвим О.Ю. з метою встановлення всіх обставин справи було запропоновано сторонам надати пояснення щодо позову, але представник відповідача наполягав на  припиненні провадження у справі.

Після чого представник відповідача заявив клопотання про оголошення перерви у справі з метою подачі заяви про відвід судді Васильєва О.Ю. –клопотання було судом задоволено. Після чого представником відповідача в судовому засіданні 07.12.06 р. було заявлено відвід судді Васильєву О.Ю., а 08.12.06 р.  до канцелярії суду від  відповідача  надійшла уточнена заява про відвід судді Васильєва О.Ю. Відповідач в обґрунтування своєї заяви стверджує наступне: суддею Васильєвим О.Ю. здійснюються дії, направлені на розгляд справи по суті, тоді як цей спір вже був розглянутий господарським судом під час розгляду справи № 12/108. Вищезазначене (на думку відповідача) свідчить про упередженість судді Васильєва О.Ю. під час розгляду справи.

Ухвалою голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.06 р. відмовлено відповідачу в задоволенні заяви  про відвід судді Васильєва О.Ю., в той же день представники сторін отримали копію вищезазначеної ухвали.

18.12.06 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.06 р. про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді Васильєва О.Ю.

Ухвалою суду  від 21.12.06 р.  в прийняті апеляційної  скарги відповідача від 14.12.06 р.                № 66 на ухвалу голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2006 р .  у справі № 32/485-06 ( про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді ) було відмовлено,  апеляційну   скаргу повернуто скаржнику. При цьому, повертаючи скаргу, суд виходив із наступного: стаття 129 Конституції України  встановлює основні  засади судочинства, до яких  віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження  рішення  суду, крім  випадків, встановлених  законом. Зазначена конституційна  норма  конкретизована законодавцем у ст.12 Закону  України  „Про судоустрій  України”, згідно  з якою учасники судового процесу  та інші  особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають  право на  апеляційне  оскарження   судового  рішення. Наведена норма  Закону  ставить  в залежність  реалізацію конституційного  права  на апеляційне  та касаційне  оскарження  від  положень  процесуального закону, яким є  Господарський  процесуальний   кодекс України. Таким чином, Господарський  процесуальний  кодекс України   містить  виключний  перелік імперативних  норм  про те, в яких  випадках учасник судового  процесу має  право оскаржити  ухвалу  в  апеляційному  порядку. Отже, оскарженню підлягають лише ті ухвали, про можливість оскарження яких прямо зазначено у відповідній статті ГПК України або Закону України  „Про  відновлення   платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”. Приписами ГПК України не передбачено можливості оскаржувати в апеляційному порядку ухвали голови суду про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді. Згідно із приписами Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 31.01.2005 р. № 01-8/157 „Про деякі питання судової практики, пов’язані  з оскарженням ухвал господарських судів” до відома господарських судів України доведено, що згідно із інформаційним листом Верховного Суду України від 17.01.2005 р. № 1/3.2 відповідно до частини першої  ст. 106 та ст.11113 ГПК України  ухвали місцевого господарського суду  можуть  бути  оскаржені у випадках, передбачених цим Кодексом  та  Законом України  „Про  відновлення   платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”. У разі подання апеляційної або касаційної скарги на ухвалу місцевого або апеляційного господарського суду, яку не може бути оскаржено, відповідному місцевому або апеляційному господарському суду, до якого надіслано скаргу, слід відмовити у прийняття такої скарги з посиланням на частини першу та четверту статей 106 та 11113 ГПК України. Про відмову у прийнятті апеляційної скарги виноситься ухвала.

10.01.07 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла касаційна скарга на вищезазначену ухвалу суду від 21.12.06 р. ( про відмову в прийняті апеляційної  скарги відповідача на ухвалу голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.06 р. про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді Васильєва О.Ю. ). Скарга обґрунтована посиланням на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст.129 Конституції України та ст.ст. 63,80,81,86,106 ГПК України; та перевищенням судом першої інстанції наданих йому законом повноважень.

Стаття 129 Конституції України  встановлює основні  засади судочинства, до яких  віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження  рішення  суду, крім  випадків, встановлених  законом. Зазначена конституційна  норма  конкретизована законодавцем у ст.12 Закону  України  „Про судоустрій  України”, згідно  з якою учасники судового процесу  та інші  особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають  право на  апеляційне  оскарження   судового  рішення. Наведена норма  Закону  ставить  в залежність  реалізацію конституційного  права  на апеляційне  та касаційне  оскарження  від  положень  процесуального закону, яким є  Господарський  процесуальний   кодекс України. Таким чином, Господарський  процесуальний  кодекс України   містить  виключний  перелік імперативних  норм  про те, в яких  випадках учасник судового  процесу має  право оскаржити  ухвалу  в  апеляційному та касаційному  порядку. Отже, оскарженню підлягають лише ті ухвали, про можливість оскарження яких прямо зазначено у відповідній статті ГПК України або Закону України  „Про  відновлення   платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”. Приписами ГПК України не передбачено можливості оскаржувати в апеляційному чи касаційному порядку ухвали про відмову в прийняті апеляційної  скарги на ухвалу голови суду  про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді .

Згідно із приписами Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 31.01.2005 р. № 01-8/157 „Про деякі питання судової практики, пов’язані  з оскарженням ухвал господарських судів” до відома господарських судів України доведено, що згідно із інформаційним листом Верховного Суду України від 17.01.2005 р. № 1/3.2 відповідно до частини першої  ст. 106 та ст.11113 ГПК України  ухвали місцевого господарського суду  можуть  бути  оскаржені у випадках, передбачених цим Кодексом  та  Законом України  „Про  відновлення   платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”. У разі подання апеляційної або касаційної скарги на ухвалу місцевого або апеляційного господарського суду, яку не може бути оскаржено, відповідному місцевому або апеляційному господарському суду, до якого надіслано скаргу, слід відмовити у прийняття такої скарги з посиланням на частини першу та четверту статей 106 та 11113 ГПК України. Про відмову у прийнятті апеляційної скарги виноситься ухвала.

Враховуючи  вищевикладене, господарський суд вважає, що у прийнятті касаційної  скарги відповідача від 05.01.07 р. № 03 на ухвалу суду від 21.12.06 р. ( про відмову в прийняті апеляційної  скарги відповідача на ухвалу голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.06 р. про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді Васильєва О.Ю. ) слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, керуючись вимогами ст.ст. 86, 106,  ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В прийняті касаційної  скарги відповідача від 05.01.07 р. № 03 на ухвалу суду від 21.12.06 р. ( про відмову в прийняті апеляційної  скарги відповідача на ухвалу голови Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.06 р. про відмову в задоволенні заяви  про відвід судді Васильєва О.Ю. ) відмовити, касаційну   скаргу повернути скаржнику.

Суддя

О.Ю.Васильєв