ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.02.07р.

Справа № А37/362-06

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимус", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської митниці, м. Дніпропетровськ

про визнання нечинним податкового повідомлення №13/16-25/18 від 25.10.2006 року

.

Суддя Кеся Н.Б.

Представники:

Від позивача:  Хільченко С.Н. №11-119 від 21.11.05. р.

Від відповідача:  Дерець Т.В. № 17-07-3/8335 від 12.09.2006 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максимус" (далі –позивач) звернулося з позовом до Дніпропетровської митниці (далі –відповідач) і просить суд визнати нечинним податкове повідомлення від 25.10.2006 року №13/16-25/18. Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з донарахуванням йому ввізного мита та застосуванням штрафних санкцій, оскільки у відповідності з діючим законодавством України нарахування податків при імпорті товарів та контроль за повнотою та своєчасністю перерахування в бюджет відноситься до обов’язку митних органів України, які здійснюють митний контроль та митне оформлення товарів.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що незалежно від закінчення митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, контроль за виконанням яких покладено за митні органи. Зокрема, відповідачем проведено камеральну перевірку щодо дотримання позивачем при митному оформленні відеокамер, в ході якої встановлено  неправильне їх класифікування згідно з УКТЗЕД, що призвело до недобору податку на додану вартість у сумі 12120,0грн., який підлягає перерахуванню в бюджет.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд

В с т а н о в и в :

На підставі акту №30 від 12.10.2006року камеральної перевірки стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи відповідачем видано податкове повідомлення від 25.10.2006 року №14/16-25/18, яким визначено суму податкового зобов’язання з ввізного мита в розмірі 63630,0грн., з яких основний платіж – 60600,0грн., штрафні санкції –3030,0грн.

Видання вказаного повідомлення за актом перевірки пов’язується з наступними обставинами.

Перевіркою правильності  класифікації відеокамер  згідно з УКТЗЕД установлено, що ТОВ „Максимус” на протязі 2005 –2006 років заявляло до митного оформлення відеокамери різноманітних моделей. При аналізі технічних характеристик задекларованих відеокамер, розміщених у мережі Інтернет на сайті виробників, були встановлені факти наявності в деяких з них функцій „стоп-кадру”.

Із-за наявної функції  „стоп-кадру”, відеокамери повинні  класифікуватися за товарною під категорією –відеокамери зі „стоп –кадром”, а не за товарною під категорією –інші записувальні камери.

Неправильно були класифіковані відеокамери наступних моделей:

ВМД №11000003/5/411004 від 06.09.05, відеокамери „SAMSUNG” VP –D351;

ВМД № 11000003/5/411021 від 07.09.05, відеокамери “SONY” DCR –DVD7E, DCR –DVD202E, DCR –DVD92E;

ВМД № 11000003/5/411255 від 12.09.05, відеокамери „CANON” MV –790, MV –X35i;

ВМД № 11000003/5/412186 від 30.09.05, відеокамери “SONY” DCR –HC22E, DCR –HC42E;

ВМД № 11000003/5/412369 від 40.10.05, відеокамери “SONY” DCR –HC22E, DCR –HC42E, DCR –HC32E, DCR –HC90E;

ВМД № 11000003/5/412438 від 06.10.05, відеокамери “PANASONIC” NV –GS25GC-S, NV-GS250GC-S, NV-GS35GC-S, NV-GS6EE-S, NV-GS75GC-S;

ВМД № 1000003/5/413838 від 04.11.05, відеокамери “SAMSUNG” VP-D653;

ВМД № 11000003/5/415354 від  06.12.05, відеокамери “PANASONIC” NV-GS25GC-S, NV-GS35GC-S, NV-GS6EE-S;

ВМД № 11000003/5/416592 від 27.12.05,  відеокамери “CANON” MV-850i, DC20, DC10, MVX-X4i;

ВМД № 11000003/6/409324 від 17.07.06, відеокамери “CANON” MV-920, MV-940, MV –900, MV-960, DC40;

ВМД № 11000003/5/411022 від 07.09.05, відеокамери “SAMSUNG” VP-D351, VP-D353, VP-D451, VP-D453, VP-D455, VP-D653, VP-D655;

ВМД № 11000003/5/412351 від 04.10.05, відеокамери “SAMSUNG” VP-351, VP-D353, VP-D451, VP-D453, VP-D455, VP-D653, VP-D655;

ВМД № 11000003/5/413347 від 26.10.05, відеокамери “SAMSUNG” VP-351, VP-D353, VP-D451, VP-D453, VP-D455, VP-D653, VP-D655;

ВМД № 11000003/5/415304 від 06.12.05, відеокамери “CANON” MV-880X, MV-790, MV-800,MV-X30i, MV-850i;

ВМД № 11000003/6/400079 від 10.01.06, відеокамери “PANASONIC” NV-GS25GC-S, NV-GS35GC-S, NV-GS6EE-S, NV-GS150GC-S;

ВМД № 11000003/5/410916 від 05.09.05, відеокамери “PANASONIC” NV-GS25GC-S, NV-GS250GC-S, NV-GS35GC-S, NV-GS6EE-S, NV-GS75GC-S;

Класифікація Товару  у товарній підкатегорії , згідно УКТЗЕД, передбачає його оподаткування  за ставкою мита 10%, а товарна під категорія , згідно УКТЗЕД, передбачає ставку мита 0%.

Таким чином, неправильна класифікація вищезазначених відеокамер з функцією „стоп –кадр” призвела  до недоборів митних платежів (мита та ПДВ) у сумі 72720 грн., яка підлягає перерахуванню до бюджету.

В ході судового розгляду справи було підтверджено та остаточно не заперечувалося позивачем про наявність у вищезазначених відеокамер функції „стоп-кадру”. Наявність вказаної функції у спірного товару підтверджується технічною документацією від підприємств-виробників, яка залучена до матеріалів справи, а також листом Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи від 23.10.2006року №29.1/7196-ЕП „Щодо класифікації товару „відеокамери із „стоп-кадром”.

Відповідно до ст.69 Митного кодексу України незалежно від    закінчення    операцій   митного   контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Таким чином, донарахування   відповідачем  ввізного мита судом визнається обґрунтованим, а позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій суд керується наступним.

Підпунктом 17.1.5 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільними фондами” визначено, що у  разі  коли  контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, визначеними у підпункті "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, штрафні санкції не застосовуються.

Відповідно до п/п. „г” п/п.4.2.2 п.4.2 ст.4 зазначеного Закону контролюючий орган зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо згідно  з  законами   з   питань   оподаткування   особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Згідно з частиною першою ст.17 Закону України „Про Єдиний митний тариф” мито нараховується митним органом України відповідно до положень цього Закону і ставок Єдиного митного тарифу України, чинними на день подання митної декларації, і  сплачується як у валюті України, так і в іноземній валюті, яку купує Національний банк України.

Обов'язки декларанта встановлені ст.88 Митного кодексу України, відповідно до якого декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом.

Главою 57 Розділу ХУІІІ Митного кодексу України встановлені види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення, серед яких не вбачається відповідальність декларанта за правильність визначення розміру ввізного мита.

Таким чином, суд дійшов висновку, що митний орган, який здійснює митний контроль безпосередньо в момент митного оформлення товару і має при цьому можливість отримати у імпортера будь-яку інформацію щодо товару, що ввозиться, та перевірити правильність класифікування товару згідно УКТЗЕД, а також  має право здійснювати митний контроль в подальшому, є відповідальною особою для нарахування ввізного мита.

У зв’язку з цим, суд вважає неправомірним посилання відповідача в спірному повідомленні на правову підставу нарахування податку –підпункт „в” підпункту 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України  „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільними фондами”, оскільки це не узгоджується з приписами митного та податкового законодавства щодо завдань та відповідальності митного органу.

Враховуючи викладене, застосування відповідачем до підприємства штрафних санкцій з донарахованого ввізного мита суд вважає неправомірним, тому в цій частині спірне податкове повідомлення слід визнати нечинним.

Керуючись ст. 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного Кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати частково нечинним податкове повідомлення Дніпропетровської митниці від 25.10.2006року №13/16-25/18 в частині штрафних санкцій на суму 3030,0грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                              Н.Б.Кеся

Постанову оформлено у повному обсязі 05.03.2007року