П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року

м.  Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Барбари В.П.,

суддів:

Гуля В.С., Карпечкіна П.Ф.,
Колесника П.І., Новікової Т.О., Черногуза Ф.Ф.,  Шицького І.Б., Щотки С.О.,

за участі представника

відкритого акціонерного товариства банку  “БІГ Енергія” -

Щадка М.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу відкритого акціонерного
товариства банку “БІГ Енергія” на ухвалу Вищого господарського суду України від
16 жовтня 2007 року у справі №3/562/06 за позовом відкритого акціонерного
товариства банку “БІГ Енергія” до суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, треті особи: приватне підприємство “Агротон”,
товариство з обмеженою відповідальністю “Дома” - про стягнення заборгованості;
за зустрічним позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства банку “БІГ Енергія”, приватного
підприємства “Агротон” про розірвання договорів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19 квітня 2007 року
первісний позов задоволено, у зустрічному позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 7 серпня 2007
року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, у первісному позові
відмовлено, зустрічний позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2007 року касаційну
скаргу відкритого акціонерного товариства банку “БІГ Енергія” на вказану
постанову суду апеляційної інстанції повернуто скаржнику без розгляду на
підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського
процесуального кодексу України. Ухвала мотивована тим, що подані касатором
платіжні доручення не можна визнати належним доказом сплати державного мита,
оскільки до них не додано довідку, засвідчену підписом контролера і відбитком
печатки кредитної установи.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 6 грудня         2007 року за касаційною скаргою
відкритого акціонерного товариства банку “БІГ Енергія” порушено провадження з
перегляду у касаційному порядку зазначеної ухвали Вищого господарського суду
України.

У касаційній скарзі ставиться
питання про скасування оскаржуваної ухвали та передачу справи на розгляд до
Вищого господарського суду України. В обґрунтування скарги зроблено посилання
на невідповідність вказаної ухвали рішенням Верховного Суду України з питань
застосування норм матеріального права.

Приватне підприємство “Агротон”, товариство з обмеженою відповідальністю
“Дома” та суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 не
використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому
засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відкритого акціонерного товариства банку “БІГ Енергія”,
обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, Судова
палата вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду касаційної інстанції про те, що подані скаржником платіжні
доручення не можна визнати належним доказом, який підтверджує сплату державного
мита, не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на
законодавстві.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу
України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету
України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Частиною 4 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”
від 21 січня 1993 року №7-93 (зі змінами і доповненнями) передбачено, що
порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України.

Згідно з абзацом 1 пункту 14 Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової
інспекції України від 22 квітня 1993 року №15 (у
редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваної ухвали), при
перерахуванні державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого
вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з
написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: “Зараховано в дохід
бюджету ___ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами
посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати
виконання платіжного доручення.

У випадках, коли перерахування мита
проводиться з рахунку вкладника, що знаходиться в кредитній установі, до
документа, оплаченого митом, додається довідка, засвідчена підписом контролера і
відбитком печатки кредитної установи (абзац 2 пункту 14 вищезазначеної
Інструкції).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів Вищого господарського суду
України виходила із того, що подані касатором платіжні доручення не можна
визнати належним доказом сплати державного мита, оскільки до них не додано
довідку, засвідчену підписом контролера і відбитком печатки кредитної установи.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки згідно з пунктом 1.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних
(депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого
постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516
(зі змінами і доповненнями), вкладником є юридична чи фізична особа, яка
здійснила розміщення готівкових (безготівкових) грошових коштів або банківських
металів на рахунок у банку чи придбала ощадний (депозитний) сертифікат банку на
договірних умовах.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень від 31
серпня            2007 року №1800, №1801
та №1802, які подавалися скаржником до Вищого господарського суду України на
підтвердження сплати державного мита
(т.2, а.с.84-86), вбачається, що оплата здійснювалася відкритим акціонерним товариством банком “БІГ Енергія” з
власного рахунку №9, який відповідно до Плану
рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою
Правління Національного банку України від             17 червня 2004 року №280, є
поточним, а не вкладним (депозитним).

Також слід зазначити, що вказані платіжні доручення оформлені згідно з
вимогами абзацу 1 пункту 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння
державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції
України від 22 квітня 1993 року №15.

За таких обставин Вищий господарський суд України помилково застосував
пункт 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу
України та без законних підстав повернув касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства банку “БІГ Енергія”.

Враховуючи викладене, оскаржену ухвалу слід скасувати як незаконну, а
справу передати на розгляд до Вищого господарського суду України.

Керуючись статтями 11117 - 11121 Господарського
процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах
Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства банку “БІГ Енергія” задовольнити.

Ухвалу Вищого господарського суду України від 16 жовтня
2007 року скасувати, а справу передати на розгляд до Вищого господарського суду
України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          В.П.
Барбара

Судді:                                                                                    В.С.
Гуль

П.Ф. Карпечкін

П.І. Колесник

Т.О. Новікова

Ф.Ф.
Черногуз

І.Б. Шицький

С.О. Щотка