ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23.10.07                                                                                           Справа  № 5/1565-28/260А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                    Галушко Н.А.

суддів                                                                      Процик Т.С.

Юрченко Я.О.

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, м. Львів (далі ДПІ у Франківському районі м.Львова)

на постанову Господарського суду Львівської області від 23.10.2006 року

у справі № 5/1565-28/260А

за позовом: ДПІ у Франківському районі м.Львова

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім Ресурс Плюс", м.Львів (далі ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс")

до відповідача 2: Компанії «Веліа Системз Лімітед»(LLC «Velia System Limited»), м. Лондон, Великобританія

про визнання недійсним контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р.

За участю представників сторін:

від позивача –Гринів Ю.О. –начальник ДПІ, Кармелюк Т.Б. –головний державний податковий інспектор, Вирста Н.І. –старший державний податковий інспектор

від відповідача 1: Семенюта Д.В. - представник;

від відповідача 2: не з’явився.

Особам, які беруть участь у справі, роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст. 27, 29, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Господарського суду Львівської області від 23.10.2006 року у справі №5/1565-28/260А за позовом ДПІ у Франківському районі м.Львова до ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс" та Компанії "Веліа Системз Лімітед" про визнання недійсним контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р. та зобов’язання ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс" зменшити у документах податкової звітності суму бюджетного відшкодування на суму 12237,64грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було надано доказів наявності наміру (умислу) у ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»на вчинення контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р. з Компанією «Веліа Системз Лімітед»(Великобританія) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Суд вказує, що доводи позивача про відсутність товарообігу між відповідачами спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме міжнародними товарно-транспортними накладними, а також вантажними митними деклараціями, які містять відмітки митного органу про фактичне вивезення товару за межі митної території України.

Крім того, суд першої, інстанції визнав необґрунтованою заявлену позивачем позовну вимогу про зобов’язання відповідача зменшити у документах податкової звітності суму бюджетного відшкодування на 1223764грн., оскільки позивач не вказав на спосіб та підстави зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, а також виходячи з /того, що чинним законодавством не передбачено такого наслідку визнання недійсним господарського зобов’язання як такого, що укладене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, як зменшення суми бюджетного відшкодування у документах податкової звітності.

Не погоджуючись з даною постановою, ДПІ у Франківському районі м. Львова оскаржила її в апеляційному порядку, просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній справі та винести нову, якою позов задоволити.

Скаржник вважає, що оскаржувана постанова прийнята у зв’язку із неправильним застосуванням норм права.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що господарським судом Львівської області не врахована інформація, яка міститься в листі Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 19.04.2006р. №79/2, згідно з яким держреєстр визначає Компанію «Velia System Limited», як "сплячу". Крім цього, за інформацією Державного реєстру компаній Великобританії "Companies House" та кредитного бюро "First Report" Компанія «Velia System Limited»є неторговельною компанією та компанією, що не функціонує. Також згідно вказаної інформації показники бухгалтерських звітів компанії станом на 31.01.03, 31.01.04, 31.01.05 свідчать про відсутність матеріальних та нематеріальних активів, готівкових коштів та товарообігу, що .свідчить про відсутність товарообігу між відповідачами, що позбавляє права на експортне відшкодування відповідача!, оскільки зазначені факти вказують на те, що вивезення товарів за межі митної території України не здійснювалось. З огляду на це, контракт №01-10/12-СВ від 10.12.2004р., укладений між відповідачем! та відповідачем2, слід вважати таким, що укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки він спрямований на незаконне отримання відповідачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість. І тому, даний контракт підлягає визнанню недійсним на підставі ст.207 Господарського кодексу України. Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідач-1 у запереченні на апеляційну скаргу та представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечують проти доводів апеляційної скарги, вважають постанову господарського суду Львівської області від 23.10.2006р. у даній справі законною та обґрунтованою, винесеною на підставі правильно встановлених обставин справи з повним додержанням норм матеріального і процесуального права, і тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідач-2 явки уповноваженого представника в судове засідання не "забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні докази у справі, встановив, що 10.12.2004р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений контракт №01-10/12-СВ, за яким ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс" зобов’язується передати, а компанія "Веліа Системз Лімітед" прийняти та оплатити шкіряний напівфабрикат "вет-блю" зі шкіри ВРХ на умовах визначених даним, контрактом.

На виконання вищезазначеного контракту та у відповідності до його умов відповідачем! відвантажено та передано відповідачу2 на умовах ГСА-м.Львів, Україна у січні-лютому 2005 року шкіряний напівфабрикат "вет-блю" зі шкіри ВРХ сорту А.

Факт виконання перевезень товару та вивезення його за межі митної території України підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними та вантажними митними деклараціями, належним чином завірені копії яких долучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №243 від 01.03.2002р. "Про вдосконалення механізму відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за операціями з експорту продукції", а також "Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення товарів за межі митної території України», затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України №163/121 від 21.03.2002р., на всіх примірниках вантажних митних декларацій, згідно яких відповідачем-1 експортувався товар за межі митної території України на виконання контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р., митним органом вчинено напис про фактичне вивезення задекларованих у вантажних митних деклараціях товарів за межі митної території України в повному обсязі, який засвідчений гербовою печаткою митного органу і підписом відповідальної особи.

Судом також встановлено, що оплату за отриманий товар відповідачем2 проведено, а факт отримання відповідачем! коштів за поставлений товар підтверджується повідомленнями про надходження валютних коштів та банківськими виписками, належним чином завірені копії яких долучені до матеріалів справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної "влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Як вказано в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978р. „Про судову практику в справах про визнання недійсними угод" угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною .і настання певних юридичних наслідків.

У п.11 Роз’яснення Вищого Арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними" визначено, що при визнанні угоди недійсною необхідно встановити: у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін означає, що вони, виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправності контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р. укладеного між ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс" та компанією "Веліа Системз Лімітед", а також наявності наміру (умислу) у відповідача! на вчинення спірної угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів вважає, що лист Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 1"9.04.2006р. N'79/2 не може бути належним та допустимим доказом в частині доводів позивача про відсутність товарообігу між ТзОВ "Торговий дім Ресурс Плюс" та компанією "Веліа Системз Лімітед", виходячи з наступного.

Податковим органом не надано жодних офіційних доказів, що компанія «Веліа Системз Лімітед»у січні-лютому 2005 року не здійснювала господарської діяльності, термін «спляча»відсутній у законодавстві України, а інформація, яка міститься у листі, не може бути підставою для висновку про відсутність товарообігу між учасниками зовнішньоекономічної операції, оскільки не відповідає вимогам, які ставляться ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України до доказів.

Згідно із ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Факт виконання контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р. обома його сторонами підтверджується первинними документами, які є в матеріалах справи, що в свою чергу підтверджує реальність та дійсність цього контракту.

Факт транспортування товарів на виконання спірного контракту за межі митної території України підтверджується товаросупровідними документами, а саме міжнародними товарно-транспортними накладними (СМК).

Вантажними митними деклараціями підтверджується факт вивезення товарів за межі митної території України на виконання спірного контракту.

Крім того, на всіх примірниках вантажних митних декларацій, згідно яких відповідачем! експортувався товар на виконання контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р., у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №243 від 01.03.2002р. "Про вдосконалення механізму відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за операціями з експорту продукції", а також "Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення товарів за межі митної території України», затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України №163/121 від 21.03.2002р., митним органом вчинено напис про фактичне вивезення задекларованих у вантажних митних деклараціях товарів за межі митної території України в повному обсязі, який засвідчений гербовою печаткою митного органу і підписом відповідальної особи. Згідно з вказаною постановою такий напис вчиняється митним органом, що здійснював митне оформлення експорту товарів, виключно після одержання з митного органу, розташованого на митному кордоні України, через який здійснювалося вивезення товарів, офіційного повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України у повному обсязі.

Факт надходження коштів від компанії «Веліа Системз Лімітед»на поточний рахунок ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»в якості оплати за отриманий згідно вищевказаного контракту товар підтверджується повідомленнями про надходження валютних коштів та банківськими виписками.

Крім того, посилання позивача на лист Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії від 19.04.2006р. №79/2 не береться судом до уваги, оскільки стосується виключно компанії "Веліа Системз Лімітед" та жодним чином не вказує на наявність умислу у ТзОВ «Торговий дім Ресурс ' Плюс»на вчинення спірного контракту з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Щодо питання товарообігу, то як вбачається з матеріалів справи товарообіг відбувався у ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»не з компанією «Веліа Системз Лімітед», а з фірмою «VIMOS S.P.A.»(Італія), на адресу якої здійснювалися поставки товару.

Адже, згідно з частиною 4 пункту 1 зовнішньоекономічного контракту №01-10/12-СВ від 10.12.2004р., укладеного між ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»(Продавець) та компанією «Веліа Системз Лімітед»(Покупець), Покупець може вимагати від Продавця поставки товару третій стороні, яку він вкаже і яка прийме товар у відповідності до умов цього договору. Згідно із частиною З пункту 4 вказаного контракту, в разі, якщо Покупець вимагатиме поставки товару третій стороні, він повинен завчасно повідомити про це Продавця. Також відповідно до цього пункту контракту передбачено можливість поставки в ряд країн, серед яких є, зокрема, Італія. Контрактом не передбачено необхідності укладення в цьому випадку додатків до контракту, йдеться лише про повідомлення Покупцем Продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вказаних норм контракту №01-10/12-ЄВ від 10.12.2004р. та на вимогу Покупця (компанії «Веліа Системз Лімітед») отримувачем товару за вищевказаним зовнішньоекономічним контрактом виступала фірма VIMOS S.P.A. Viale Europa, 8 36053 Gambellara (VI) Italy.

З наявного в матеріалах справи листа Міністерства економіки України від 14.03.2007р. №135-27/324 вбачається, зокрема, що компанія VIMOS S.P.A. створена 05.09.1994р., внесена до Реєстру компаній Торговельної палати м.Віченца 27.09.1994р.; - адреса компанії Viale Europa, 8 36053 Gambellara (VI) Italy; статутний капітал становить 1млн. 500тис. євро; основними напрямками діяльності компанії є виробництво та оптова торгівля шкірою та текстильною продукцією, включаючи їх похідні; імпорт з інших країн, особливо з Східної Європи, необробленої та обробленої шкіри різних видів; компанія VIMOS S.P.A. має дозвіл на здійснення зовнішньоекономічної діяльності з 09.02.1995 року; компанія VIMOS S.P.A. має річний обіг від 15 до 40 млн. євро та спеціалізується, головним -чином, на імпорті шкірсировини з Російської Федерації та України.

Щодо посилання позивача на непредставлення ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»доказів фактичного отримання товару італійською фірмою «VIMOS S.P.A.», то суд - погоджується із твердженням відповідача1 про відсутність у, ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»можливості та обов»язку доведення факту отримання вантажу отримувачем - фірмою «VIMOS S.P.A.», оскільки відповідачі не відповідає за вручення вантажу безпосередньо отримувачу і тому не зобов’язаний мати такі докази.

Так, згідно з пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту від 10.12.2004р. №01-10/12-СВ, укладеного між ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»та Компанією «Веліа Системз Лімітед», поставка здійснюється на умовах FСА м.Львів, Україна, відповідно до умов INCOTERMS-2000. Відповідно до Указу Президента України «Про застосування міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів»від 04.10.1994р. №567/94 суб'єкти підприємницької діяльності України при укладенні зовнішньоекономічних договорів (контрактів), предметом яких є товари, зобов'язані застосовувати та додержуватися Правил «Інкотермс».

Відповідно до «Офіційних правил тлумачення торговельних термінів .Міжнародної торгової палати»(Інкотермс) (редакція 2000 року), які введені в дію з 01.01.2000 року, умова ЕСА - «Франко-перевізник (...назва місця)»означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експерту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці (в даному випадку - м. Львів, Україна) . Відповідно до п.п. а) пункту А. 3 «Договори перевезення та страхування»розділу А. «Обов'язки продавця»визначено «Немає зобов'язань».

У відповідності до частини 2 пункту 4 контракту поставка здійснюється за рахунок Покупця чи третьої сторони, визначеної Покупцем.

Таким чином, продавець (ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс») не несе зобов'язань по укладенню договору перевезення з перевізником, а також не несе зобов'язань по фактичній передачі товарів безпосередньо отримувачу товару - фірмі «VIMOS S.P.A.», а несе зобов'язання по передачі товару перевізнику.

Факт передачі товару продавцем (ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс») перевізнику (ЗАТ ТЕК «Західукртранс»), який в січні-лютому 2005 року здійснював перевезення товару автомобільним транспортом на виконання зовнішньоекономічного контракту від 10.12.2004р. №01-10/12-СВ, підтверджується підписами і штампами перевізника у міжнародних товарно-транспортних накладних (СМК), згідно яких здійснювалось перевезення товару. З цього моменту обов'язок продавця по поставці товарів згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту та умов ШСОТЕКМ5-2000 вважається виконаним.

«Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів»(КДПВ), у відповідності до ст.1 якої здійснювалось перевезення товару перевізником на виконання зовнішньоекономічного контракту та виписувалися СМК, у статті 5 передбачає, що накладна (СМК) складається у трьох оригіналах, підписаних відправником і перевізником. Перший примірник накладної передають відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Тому закономірною є та обставина, що графа 2 4 першого примірника міжнародних товарно-транспортних накладних (СМК) про одержання вантажу фірмою «УІМОЗ З.Р.А.»є незаповненою, адже перший примірник СМК (примірник відправника --ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс») не може містити відмітки одержувача «вантаж одержано», оскільки ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»не супроводжувало вантаж і не мало обов'язку супроводжувати вантаж. Перший примірник СМК містить відмітку про одержання товару перевізником до перевезення, тобто підтверджує факт передачі товару відправником перевізнику, що у відповідності до умов РСА м.Львів, Україна, є підтвердженням належного виконання обов'язку по поставці товару продавцем. А відмітка «вантаж одержано»може міститися тільки в другому (примірнику одержувача) та третьому примірнику (примірнику перевізника) міжнародної товарно-транспортної накладної (СМК).

Таким чином, відсутність відмітки у графі 2 4 першого примірника міжнародних товарно-транспортних накладних не може бути доказом неотримання вантажу фірмою «VIMOS S.P.A.».

Докази неотримання вантажу - фірмою «УІМ05 З.Р.А.»податковим, органом в порядку ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України суду не представлено.

Постанова Пленуму Вищого господарського суду України N 1056 від 25.07.2002 "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки" доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів визначає, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше. Таких доказів спрямованості умислу у ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»на приховування від оподаткування прибутків та доходів позивачем в судовому засіданні представлено не було.

Також суд не погоджується із твердженням позивача про те, що сам факт декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість і як наслідок цього одержання такого відшкодування суперечить інтересам держави та суспільства. Адже інтересам держави та суспільства може суперечити тільки незаконне декларування та незаконне отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджету. А право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість при умові правильності його визначення прямо передбачено Законом України «Про податок на додану вартість». Доказів неправомірності декларування ТзОВ «Торговий дім Ресурс Плюс»в січні-лютому 2005 року сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість внаслідок здійснення вищенаведених зовнішньоекономічних операцій ДПІ у Франківському районі м.Львова надано не було.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про укладення спірної угоди з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ст.208 Господарського кодексу України, єдиним наслідком визнання недійсним господарського зобов'язання як такого, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за наявності наміру лише у однієї із сторін, є повернення усього одержаного нею другій стороні та стягнення за рішенням суду в доход держави одержаного останньою або належне їй на відшкодування виконаного. Такого наслідку, як зменшення суми бюджетного відшкодування у документах податкової звітності чинним законодавством не передбачено. З огляду на це, апеляційний господарський суд вважає правильною позицію суду першої інстанції щодо безпідставності позовної вимоги позивача, якою він - вимагає зобов'язати відповідача! зменшити у документах податкової звітності суму бюджетного відшкодування на 12237 64 грн.

Згідно із ч. І ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.8 6 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували умисел у відповідача1 на укладення спірного контракту з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та наявність підстав для зобов’язання відповідача1 зменшити у документах податкової звітності суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова господарського суду Львівської області від 23.10.2006р. у справі №5/1565-28/260А відповідає вимогам чинного законодавства України, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв дану постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права, і тому підстави для її скасування апеляційним господарським судом відсутні.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 79, 86, 158, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В:

1.          Постанову господарського суду Львівської області від 23.10.2006 року у справі № 5/1565-28/260А залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.