ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 14/52д/06

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційні скарги
ТОВ “Твердиня” та ТОВ “Українська керуюча компанія”

на постанову
від 01.11.2006 р. Запорізького апеляційного господарського суду

та ухвалу
від 11.07.2006 р. господарського суду Запорізької області

у справі
№ 14/52д/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
АТ “Наш банк”, м. Запоріжжя

до
ТОВ “Українська керуюча компанія”, м. Запоріжжя

третя особа
ТОВ “Твердиня”, м. Запоріжжя

про
визнання договору недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача
Бордюг Т.Є., довір.;

відповідача
Кобець О.С., довір.;

третьої особи
Кобець О.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

АТ “Наш банк” звернулося до суду з позовною заявою до ТОВ “Українська керуюча компанія” про визнання договору купівлі-продажу нежитлового будинку № 67-06/03 від 19.06.2003 р. недійсним.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.07.2006 р. (суддя Хоролець Т.Г.) з метою забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53: будівлю з цегли, загальною площею 13116,9 кв.м., зазначену в плані літерою “А-2”; склад, зазначений в плані літерою “Б”; склад, зазначений в плані літерою “Б-1”; тіньовими, зазначені в плані літерами “В”, “Г”, “Д”, “Е”; паркан, зазначений в плані “№5”; ворота, зазначені в плані “№6”, “№8”; замощення, зазначене в плані “І”, “ІІ”.

Разом з тим, заборонено ТОВ “Українська керуюча компанія” та іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження та/або обтяження будь-якими зобов’язаннями вказаного нерухомого майна.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.11.2006 р. (судді: Мірошниченко М.В. –головуючий, Кричмаржевський В.А., Хуторной В.М.) апеляційну скаргу ТОВ “Українська керуюча компанія” залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.07.2006 р. –без змін.

Крім того, вказаною постановою виправлено в пунктах 1 і 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Запорізької області від 11.07.2006 р. допущені арифметичні помилки. Замість слів “загальною площею 13116,9 кв.м.” ухвалено читати “загальною площею 1316,9 кв.м.”.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ТОВ “Українська керуюча компанія” та ТОВ “Твердиня” звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.12.2006 р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.07.2006 р.

На думку заявників касаційних скарг, судами першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 115, 349 Цивільного кодексу України та ст. ст. 66, 67 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно саме відповідач у справі –ТОВ “Українська керуюча компанія” враховується як власник майна, що є предметом спірного договору.

Згідно з приписами цивільного законодавства, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до чинного законодавства право власності на нерухоме майно підлягає обов’язковій державній реєстрації.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач просив суд накласти арешт на нерухоме майно, а також заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження та/або обтяження будь-якими зобов’язаннями нерухомого майна, яке перебуває у власності ТОВ “Українська керуюча компанія”.

В силу імперативних вимог ч. 2 ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні чи відхилені судом, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази чи додатково перевіряти докази.

Отже, колегія суддів позбавлена права спростовувати обставини справи, встановлені попередніми судовими інстанціями, та здійснювати оцінку наявних у справі доказів.

У зв’язку з чим, доводи касаційних скарг в цій частині не можуть бути прийняті колегією суддів.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, відповідачем вичиняються дії, направлені на відчуження об’єкта нерухомості, що є предметом спірного договору, зокрема він подає інформацію до агентств нерухомості, шукає покупців, веде переговори з потенційними покупцями та інше.

У зв’язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у випадку вирішення спору на користь позивача, останній буде позбавлений можливості на повернення нерухомого майна та поповнення за його рахунок ліквідаційної маси.

Метою вжиття заходів до забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що, застосовуючи заходи до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчинення будь-яких дій, направлених на відчуження та/або обтяження будь-якими зобов’язаннями нерухомого майна, суд першої інстанції виходив із суті та змісту позовних вимог, а також з доводів, викладених в клопотанні позивача про вжиття таких заходів.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем не наведено достатньо обґрунтованих доводів про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

В той же час, колегія суддів зазначає, що заборона відчуження майна не веде до припинення господарської діяльності підприємства, а лише обмежує право розпорядження об’єктом нерухомості, яке є предметом договору, що визнається недійсним у позовному провадженні.

За таких обставин справи суд касаційної інстанції дійшов висновку про  те, що оскаржувані ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову та постанова про залишення її без змін є законними і обґрунтованими та підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись  ст. ст. 66, 67, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційні скарги ТОВ “Твердиня” та ТОВ “Українська керуюча компанія” залишити без задоволення.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.11.2006 р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.07.2006 р. у справі № 14/52д/06 залишити без змін.

Головуючий                                                                       Б.М. Поляков

Судді                                                                                 Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко