СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 січня 2007 року

Справа № 2-19/1401-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Горошко Н.П.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Сотула В.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Борзунова Валерія Івановича, довіреність б/н від 01.04.06,  приватного  підприємства "Ремсервіс";

відповідача: Новікової Ірини Миколаївни, довіреність №  1Д   від 15.01.07,  закритого  акціонерного  товариства "Крим-Лада";

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Мокрушин В.І.) від 23 жовтня 2006 року у справі № 2-19/1401-2006

за позовом           приватного підприємства "Ремсервіс"

(вул. 40 років Перемоги, 52, місто Глухів, Сумська обл.,41700)

до           закритого акціонерного товариства "Крим-Лада"

(пр. Перемоги, 211-а, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95022) про стягнення 26295,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду  Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2006 року у справі № 2-19/1401-2006 (суддя Мокрушин В.І.)  у задоволенні позовних вимог  приватного  підприємства "Ремсервіс" до закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" про стягнення  26295,42 грн., відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2006 року у справі № 2-19/1401-2006, приватне  підприємство "Ремсервіс" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2006 року скасувати та прийняти нове рішення.

Сторона вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Позивач вважає неправомірними висновки суду  про те, що він не надав доказів отримання товару уповноваженою особою відповідача, оскільки  суду надані накладні № 107, № 3108 від 30.06.2003, податкові накладні і акт взаєморозрахунків, на підставі якого за філіалом відповідача є заборгованість станом на 01 квітня 2004 року у сумі 19408,85 грн.

Крім того, факт поставки товарно-матеріальних цінностей досліджений експертом згідно експертному  висновку   № 13 від 25 липня  2006 року  підтверджений  факт поставки товару позивачем і заборгованість по договору в сумі  19408,85 грн.

На думку позивача, суд не дослідив факт виконання умов  договору. Накладні № 107, №108 від 30 червня 2003 року, товаро-транспортна накладна та акт звірки взаєморозрахунків, підписані уповноваженою особою  закритого акціонерного товариства  "Крим-Ладна" - директором Севастопольської філії.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду у зв'язку з закінченням повноважень  судді Борисової Ю.В. було здійснено заміну судді Борисової Ю.В. на суддю             Гонтаря В.І.

За клопотанням сторін судочинство здійснювалось  російською мовою.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши  справу, встановила наступне.

30 червня 2003 року між приватним підприємством "Ремсервіс" та Севастопольською філією акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" був укладений договір № 20/06-03, відповідно до якого продавець - приватне підприємство "Ремсервіс" прийняло на себе зобов’язання поставити, а покупець –Севастопольська філія акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" прийняти та оплатити запчастини в асортименті на загальну суму 19408,85 грн.  (т. 1, арк. с. 6).

Пунктом 3.1 спірного договору передбачено, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом десяти днів з моменту її отримання.

Севастопольська філія акціонерного товариства закритого типу "Крим-Лада" заперечує проти  позову  та вказує, що договір є договором  поставки, в якому повинно бути вказано істотні умови цього договору, але цього зроблено не було. Таким чином, між сторонами не досягнути  та не узгоджені всі умови договору.

На думку судової колегії, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на пункт 4.1 договору, в  якому передбачено, що  він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31 грудня 2002 року, враховуючи на те, що дата укладання цього договору  - 30 червня 2003 року.

У відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1-3 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що зазначеним вище договором сторони домовлялись про виникнення між ними правовідносин щодо поставки товару та його сплаті.

Як доказ поставки товару за договором, позивач надав суду першої інстанції акт звірки взаєморозрахунків від 01.04.2004, укладений між  Севастопольською філією закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" та приватним підприємством "Ремсервіс" (том 1, а.с.10), накладну № 107 від 30.06.2003 (том 1, а.с.7) та  накладну № 108 від 30.06.2003 (том 1, а.с.9) та  товарно-транспортну накладну (том 1 а.с.39).

Відповідно до вимог статті 95 Цивільного кодексу України філії та  представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи,  що їх створила,  і  діють  на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Як встановлено судом,  на час укладення вищевказаного договору діяльність філії та її взаємовідносини з відповідачем визначались Положенням про Севастопольську філію ЗАТ “Крим-Лада”, яке затверджено у 1996 та відповідно до якого філіал, створений акціонерним товариством „Крим-Лада”, правами юридичної особи наділений не був, керівництво філіалом здійснювалось директором філіалу, який призначався правлінням акціонерного товариства „Крим-Лада”. Директор філіалу діяв на підставі довіреності, виданої правлінням акціонерного товариства „Крим-Лада”.

Відповідач, виступивши стороною у договорі поставки № 20/06-03 від 30.06.2003, зважаючи на відсутність довіреності, на укладення спірного договору, даних про схвалення даного договору юридичною особою або наявності повноважень від імені юридичної особи суду не надав.

Таким чином, враховуючи твердження позивача щодо передачі відповідачу певного майна, ним був відвантажений товар за накладною № 107, 108 від 30.06.2003 особі без повноважень одержувача, що є порушенням наказу Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 „Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”, відповідно до вимог пункту 2 якої, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива,  інструмент,  товари,  основні  засоби  та  інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за  довіреністю одержувачів.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції призначалась судово-бухгалтерська експертиза, згідно з висновком якої  № 13 від 25.07.2006 експерт  не може  відповісти - чи існує заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 20/06-03 від 30.06.2003, у сумі 19408,85 грн., оскільки відповідачем на дослідження експерту не надано первинних бухгалтерських документів.

Оскільки вказані висновки носять характер припущення, що не відповідає вимогам статті 42 Господарського процесуального кодексу України, і не є підтвердженням факту здійснення поставки та отримання товару. Крім того,  ухвалою господарського суду  від 16.05.2005 господарський суд зобов'язував позивача надати докази отримання  товару відповідачем, погодження угоди відповідачем, які надані не були.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність відповідних обставин. При цьому такі дані встановлюються різними засобами доказування, до числа яких належить не тільки висновки судових експертів але й інші засоби.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься довідка відповідача щодо відсутності на підприємстві прибуткових документів на отримання товару від позивача і відсутність відображення отримання товару на підставі  договору            №  20/06-03 від 30.06.2003.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно недоведеності позивачем того, що запчастини в асортименті, які передавалися відповідно до накладної, поставлялись саме на виконання умов договору                    № 20/06-03 від 30.06.2003, оскільки накладна не містить посилань на цей договір.

Відсутність у договорі та документах, які повинні бути його невід’ємною частиною, таких відомостей, позбавляє господарський суд можливості встановити як наявність зобов’язань між сторонами, так й їх виконання сторонами, і як наслідок цього, міру відповідальності за їх невиконання.

Враховуючи те, що факт поставки саме відповідачу або отримання його уповноваженою особою матеріальних цінностей, визначених у накладних суду не доведено, підстав для виникнення у відповідача зобов’язань, визначених договором № 20/06-03 від 30.06.2003,  судова колегія не вбачає. У зв’язку з чим,  суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки, судовою колегією при розгляді справи встановлена безпідставність позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за договором поставки, позовні вимоги відносно стягнення з відповідача суми пені та інфляційних втрат задоволенню також не підлягають.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом правомірно встановлені права та обов'язки сторін, вірно застосовано законодавство, що регулює спірні правовідносини, у зв’язку з чим підстав для скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2006 року у справі № 2-19/1401-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Н.П. Горошко

Судді                                                                                В.І. Гонтар

В.В.Сотула