ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.
№ 9/81-1200

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги
Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та Одеської залізниці

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р.

у справі
№ 9/81-1200

господарського суду
Тернопільської області

за позовом
Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”

до
Одеської залізниці

про
визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги № ОД/НФ-04-1329а-НЮ від 16.08.2004 р.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
Ротар І.В., дов. № 403 від 05.09.2005 р.;

В С Т А Н О В И В:

У березні 2006 р. Дочірнє підприємство “Тернопільський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” (далі –Підприємство) звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою, у якій просило визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № ОД/НФ-0401329а-НЮ від 16.08.2004 р. (далі –Договір від 16.08.2004 р.), укладений між ним та Одеською залізницею (далі –Залізниця).

Позовні вимоги Підприємство обґрунтовувало тим, що окремі пункти Договору від 16.08.2004 р. не відповідають ст. 1 ГПК України, ст. ст. 15, 16 та 617 ЦК України, ст. 218 ГК України, а мета та предмет вказаного договору не відповідає меті та предмету діяльності, визначеним у його статуті, у зв’язку з чим зазначений договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203 та 215 ЦК України.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.05.2006 р. (суддя Кропивна Л.В.) позовні вимоги Підприємства задоволено частково та визнано недійсним п. 7.3 Договору від 16.08.2004 р., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано тим, що  п. 7.3 Договору від 16.08.2004 р. суперечить загальним засадам цивільного законодавства, проте його недійсність не впливає на дійсність всього договору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. (колегія суддів: Городечна М.І., Юркевич М.В., Кузь В.Л.) рішення господарського суду Тернопільської області від 15.05.2006 р. скасовано, а справу направлено за підсудністю до господарського суду Одеської області. Постанова мотивована тим, що зобов’язаною особою за Договором від 16.08.2004 р. є Залізниця, яка зобов’язувалась надати Підприємству безповоротну фінансову допомогу, а тому, виходячи з частини першої ст. 15 ГПК України, даний спір має розглядатись за місцезнаходженням Залізниці, тобто господарським судом Одеської області.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Підприємство обґрунтовує тим, що заявлений ним позов підсудний господарському суду Тернопільської області як суду першої інстанції і Львівському апеляційному господарському суду –як суду другої інстанції, та прийнятий з додержанням правил підсудності, передбачених нормами ГПК України.

Залізниця також звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. та залишити в силі рішення господарського суду Тернопільської області від 15.05.2006 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Залізниця обґрунтовує тим, що господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував ст. ст. 15, 103 та 104 ГПК України.

Підприємство та Залізниця не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційні скарги один одного до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових актів, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги Залізниці і Підприємства підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Залізниця платіжним дорученням № 6450 від 16.08.2004 р. перерахувала Підприємству на виконання Договору від 16.08.2004 р. 3 800 000,00 грн.

Таким чином, на момент звернення Підприємства з позовною заявою до господарського суду Тернопільської області зобов’язаною стороною за Договором від 16.08.2004 р. була не Залізниця, яка своє зобов’язання за ним виконала, а Підприємство, яке було зобов’язано повернути суму фінансової допомоги, одержану за вказаним договором.

Згідно з частиною першою ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов’язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що дана справа має розглядатись за місцезнаходженням Підприємства, тобто господарським судом Тернопільської області, що і було ним зроблено. Відповідно, висновок господарського суду другої інстанції про те, що дана справа підсудна господарському суду Одеської області, є необґрунтованим.

У зв’язку з цим постанова Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням частини першої ст. 15 ГПК України.

При цьому колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що оскільки апеляційний  господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції, фактично не здійснив повторного розгляду справи, як того вимагає частина перша ст. 101 ГПК України, справа підлягає направленню на повторний розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та Одеської залізниці задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. у справі № 9/81-1200 господарського суду Тернопільської області скасувати.

Справу передати на повторний розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало