СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.11.07                                                                                 Справа № 18/479н-ад.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом закритого акціонерного товариства «Антрацитівський завод збірних теплиць», м. Антрацит, смт. Кріпенський Луганської області

до Луганської митниці, м. Луганськ

про скасування податкових повідомлень

при секретарі Варакута Р.В.

за участю представників:

від позивача:           Магденко В.С. за дов. від 09.01.2007;

від відповідача:          Малютіна О.В. за дов. від 04.09.2007;

Яблоновська І.В. за дов. від 05.03.2007;

Свідовська І.І. за дов. від 05.11.2007;

від прокуратури:          Кострицька М.В., посвідчення від 20.12.2006 № 167;

за заявою заступника прокурора Луганської області від 21.09.2007 прокурор здійснює представництво інтересів держави в даній справі.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про скасування:

-          податкового повідомлення відповідача форми «Р»від 01.08.2007 № 12 якими позивачу визнано суму податкового зобов’язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 206698,10 (з урахуванням штрафних санкцій);

-          податкового повідомлення відповідача форми «Р»від 01.08.2007 № 13 якими позивачу визнано суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 364525,44 грн. (з урахуванням штрафних санкцій).

Клопотанням від 09.11.2007 № 0911-5 позивач заявив додаткові вимоги:

-          про визнання протиправними дій відповідача по складенню акту перевірки від 19.07.2007 № 0008/7/702000000/00860257, на підставі якого прийняті вищевказані оспорювані податкові повідомлення;

-          про визнання протиправними вказаних податкових повідомлень.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорювані податкові повідомлення є незаконними, так як мито та ПДВ не повинні були нараховуватися на майно, яке було ввезено в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що ввезене позивачем в Україну майно не внесено іноземним інвестором до статутного фонду позивача, і тому, воно підлягає обкладенню митом та на нього нараховується ПДВ.

Прокурор (який здійснює представництво інтересів держави в даній справі) проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін та прокурора, суд

В С Т А Н О В И В:

В липні 2007 року відповідачем, у межах своїх повноважень, була проведена планова виїзна перевірка стану дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи за період: з 01.01.2006 по 31.03.2007.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем ч. 1 ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування», зокрема, про відсутність внеску іноземного інвестора (виробничого обладнання, ввезеного в Україну в період: 24.02.2005 –15.09.2005 та яке перебуває на її митній території до теперішнього часу) до статутного фонду позивача, про що було складено акт від 19.07.2007 № 0008/7/702000000/00860257.

За результатами перевірки, на підставі акту перевірки від 19.07.2007 № 0008/7/702000000/00860257 відповідачем винесені та направлені відповідачу два податкових повідомлення форми «Р»від 01.08.2007 № 12 та № 13, якими відповідачу визнано суми податкових зобов’язань: з мита на товари, що ввозяться на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 206698,10 (з урахуванням штрафних санкцій) та з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 364525,44 грн. (з урахуванням штрафних санкцій).

Позивачем заявлено вимоги про скасування:

-          податкового повідомлення відповідача форми «Р»від 01.08.2007 № 12 якими позивачу визнано суму податкового зобов’язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 206698,10 (з урахуванням штрафних санкцій);

-          податкового повідомлення відповідача форми «Р»від 01.08.2007 № 13 якими позивачу визнано суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб’єктами підприємницької діяльності, у розмірі 364525,44 грн. (з урахуванням штрафних санкцій).

Клопотанням від 09.11.2007 № 0911-5 позивач заявив додаткові вимоги:

-          про визнання протиправними дій відповідача по складенню акту перевірки від 19.07.2007 № 0008/7/702000000/00860257, на підставі якого прийняті вищевказані оспорювані податкові повідомлення;

-          про визнання протиправними вказаних податкових повідомлень.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорювані податкові повідомлення є незаконними, так як мито та ПДВ не повинні були нараховуватися на майно, яке було ввезено в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями, а також тим, що позивачем порушено порядок проведення перевірки (в акті перевірки не вказано на підставі якого наказу проведено перевірку; перевірявся період більший ніж вказано в акті).

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що ввезено позивачем в Україну майно не внесено іноземним інвестором до статутного фонду позивача, і тому, воно підлягає обкладенню митом та на нього нараховується ПДВ.

Прокурор (який здійснює представництво інтересів держави в даній справі) проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, прокурора, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування»майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом.

Відповідно, якщо майно, яке ввозиться в Україну іноземним інвестором не вноситься до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями, воно підлягає обкладенню митом.

Майно (виробниче обладнання), про яке йдеться в акті перевірки відповідача від 19.07.2007 № 0008/7/702000000/00860257, було ввезено в Україну ще в 2005 році (в період: 24.02.2005 –15.09.2005) як внесок іноземного інвестора до статутного фонду позивача, однак, на момент винесення оспорюваних податкових повідомлень та на день розгляду справи судом, вказане майно до статутного фонду позивача не внесено.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про господарські товариства»збільшення статутного капіталу акціонерного товариства здійснюється в порядку, встановленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, шляхом випуску нових акцій або збільшення номінальної вартості акцій.

Положенням про порядок збільшення (зменшення) розміру статутного капіталу акціонерного товариства, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.02.2007 № 387 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2007 за № 280/13547, встановлено, що збільшення розміру статутного капіталу акціонерного товариства за рахунок додаткових внесків передбачає реєстрацію в реєструвальному органі випуску акцій, проспекту емісії акцій та видача товариству тимчасового свідоцтва про реєстрацію випуску акцій.

Однак, на дату прийняття відповідачем оспорюваних податкових повідомлень та на день розгляду справи судом, додатковий випуск акцій позивача в реєструвальному органі не зареєстровано.

Таким чином, фактично, збільшення розміру статутного капіталу позивача не відбулося.

Відповідно, ввезене в Україну майно не внесено до статутного фонду позивача.

Враховуючи, що звільняється від обкладення митом та ПДВ лише те майно, що вноситься до статутного фонду, вказане позивачем майно (виробниче обладнання) підлягало обкладенню митом та податком на додану вартість в загальному порядку.

Внесення змін до статуту (в частині збільшення статутного капіталу) є формальною ознакою, яка не підтверджує дійсного збільшення розміру статутного капіталу позивача за рахунок ввезеного в Україну майна.

Таким чином, суд не вбачає законних підстав для скасування податкових повідомлень відповідача.

Відсутність посилання в акті перевірки на наказ, на підставі якого проводилася перевірка не є підставою для визнання податкових повідомлень протиправними.

За таких обставин, в позові слід відмовити в зв’язку з його безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати (витрати на державне мито) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

12 листопада 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 30 листопада 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторонами по справі протягом десяти днів з 30 листопада 2007 р. може бути подана заява про апеляційне оскарження даної постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                              В.В. Корнієнко