ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.12.2007
Справа  № 5/260

За позовом:
ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” с.Концово,

Ужгородського району

До відповідача: ПП ОСОБА_1 с.Холмок,

Ужгородського району

За участі 3-ї особи на стороні відповідача без самостійних вимог:

ОСОБА_2 м.Ужгород

Про визнання недійсним господарського зобов'язання щодо передачі
майна та про визнання недійсним договору купівлі-продажу

Суддя
О.С.Йосипчук

за участю представників сторін:

позивача:       Колотуха О.М. представник

відповідача:   ОСОБА_3 -представник, ОСОБА_1 - підприємець

від 3-ї особи: представник не з'явився

Розглянувши матеріали
справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства „Птахофабрика „Ужгородська”
с.Концово, Ужгородського району до Приватного підприємця ОСОБА_1 с.Концово
Ужгородського району про визнання недійсним господарського зобов”язання щодо
передачі майна та про визнання недійсним договору купівлі-продажу від
21.10.2004р.,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного позову є вимога позивача визнати недійсним
договір купівлі-продажу, укладений між ним та приватним підприємцем ОСОБА_1
21.10.2004р., згідно з яким продавець (позивач у справі) передає, а відповідач
приймає у власність будівлю пилорами (літера Д), внутрішньою площею 455,3
кв.м., площею забудови 511,5 кв.м. та об'ємом 2251 куб.м., навіс, обладнання
пилорами, відповідно до звіту про експерту оцінку.

Даний договір погоджено із регіональним відділенням Фонду
державного майна по Закарпатській області 21.10.2004р. та затверджено комітетом
кредиторів ВАТ (без вказівки на номер та дату протоколу засідання комітету
кредиторів).

Як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу від
21.10.2004р., на визнанні недійсним якого наполягає позивач, у відповідності до
ст..657 ЦК України не було нотаріально посвідчено у десятиденний термін з дня
його укладення. Його було визнано дійсним в порядку п.2 ст..220 ЦК України,
внаслідок набрання чинності Рішенням господарського суду Закарпатської області від
19.05.2005р.

Вимагаючи визнати недійсним даний договір, позивач посилається на
те, що у період його укладення на предмет продажу було накладено заборони на
відчуження, а це робить оскаржуваний правочин таким, що суперечить п.2 ст.203
ЦК України.

Далі, з огляду на недійсність договору купівлі-продажу від
21.10.2004р., позивач просить визнати недійсним господарське зобов'язання про
передачу майна, передбачене п.3 оспореного договору.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзивах
на позовну заяву.

Зокрема стверджує, що вимоги позивача є безпідставними в силу
того, що договір купівлі-продажу від 21.10.2004р. визнано дійсним Рішенням
господарського суду Закарпатської області від 19.05.2005р. у справі №6/76, а
відсутність заборон на відчуження спірного об'єкту було встановлено у процесі
судового розгляду справи №6/76. На думку відповідача, про відсутність заборони
на відчуження спірного майна, свідчить також і Рішення господарського суду
Закарпатської області від 16.05.2006р. по справі №6/72, яким КП „Ужгородське
районне бюро технічної інвентаризації” було зобов'язано провести державне
реєстрацію права власності придбаного за спірним договором майна за ПП ОСОБА_1
на підставі п.3 ст.334 ЦК України.

Окрім того, відповідач стверджує, що спірний договір було укладено
на підставі рішень комітету кредиторів ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” від
18.08.2004р. та від 08.09.2008р., а Голова правління ВАТ „Птахофабрика
„Ужгородська” отримав достатній обсяг цивільної дієздатності на вчинення
юридичної дії, направленої на відчуження майна товариства.

Інші контраргументи відповідача зводяться до тверджень про те, що
майно, яке складає предмет продажу за спірним договором, взагалі не було
обтяжене у повному складі.

За клопотанням відповідача у засідання суду, для надання пояснень
були викликані Драпайло М.В. -голова комітету кредиторів ВАТ „Птахофабрика
„Ужгородська”, ОСОБА_4 -арбітражний керуючий, та Андрусь В.В. -начальник
регіонального відділення ФДМ України по Закарпатській області.

Викликані у судове засідання згадані вище особи надали суду
пояснення щодо обставин відчуження спірного нерухомого майна. Згідно із даними
поясненнями, між РВ ФДМУ по Закарпатській області та головою правління ВАТ
„Птахофабрика „Ужгородська” було укладено контракт від 26.03.2001р. №125,
термін якого сплинув 21.03.2005р., а зобов'язання про відчуження спірного майна
ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” виникло внаслідок винесення господарським судом
Закарпатської області 24.06.2004р. Ухвали по справі №10/216-6/116. Окрім того,
із даних пояснень вбачається, що підставою для укладення оспореного договору
стали рішення комітету кредиторів ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” від
18.08.2004р. та від 08.09.2008р.

Повний текст рішення складено та підписано за погодженням із
сторонами 11.01.2008р.

Заслухавши пояснення
представників сторін, проаналізувавши подані по справі доказові матеріали, щодо
спірного питання,

Суд задовільняє позов, виходячи з
наступного:

Судовим розглядом справи встановлено і сторонами не заперечується
факт належного виконання відповідачем власних зобов'язань за спірним договором
купівлі-продажу. Крім того, оскільки рішення господарського суду Закарпатської
області від 19.05.2005р. по справі №6/76 набрало чинності, достовірним та
встановленим слід також визнати факт виникнення у відповідача права власності
на майно, яке становило предмет продажу за спірним договором.

Однак, суд зважає на правила ст..204 ЦК України, якою встановлено
презумпцію правомірності правочину доки його не буде визнано судом не дійсним.
З огляду на таке, правовий аналіз ст.ст.204, 657, 220 та 334 ЦК України у
сукупності дає підстави для висновку про те, що визнаючи договір
купівлі-продажу від 21.10.2004р. дійсним, господарським суд, вирішуючи спір по
справі №6/76, діяв виключно у межах ст..ст.208,209,220 ЦК України. Даний
висновок підтверджується також і тим, що, як вбачається зі змісту рішення
господарського суду Закарпатської області від 19.05.2005р. №6/76, підставою
для визнання правочину дійсним став, виключно, факт ухилення одним із контрагентів
оспореного позивачем правочину від його нотаріального посвідчення.

Тому, договір купівлі-продажу від 21.10.2004р. може бути предметом
судового дослідження на достовірність та відповідність вимогам чинного
законодавства.

Згідно з ст..657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого
майна укладається в письмовій формі, нотаріально посвідчується та підлягає
державній реєстрації. Такий договір вважається укладеним з моменту його
державної реєстрації (п.3 ст.640 ЦК України).

Однак, у випадку, коли відбулося повне чи часткове виконання
договору, а одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд,
відповідно до п.2 ст.220 ЦК України, може визнати такий договір дійсним, після
чого, нотаріальне посвідчення не вимагається.

Судовим розглядом справи встановлено, що оспорений позивачем
договір купівлі-продажу було підписано 21.10.2004р. Однак, як свідчать
встановлені господарським судом, при розгляді справи №6/76, обставини, ВАТ
„Птахофабрика „Ужгородська” ухилилося від нотаріального посвідчення договору, з
огляду на що, рішенням господарського суду від 19.05.2005р. по справі №6/76
спірний договір було визнано дійсним, із настанням наслідків, передбачених
другим реченням п.2 ст.220 ЦК України. За таких обставин, з огляду на правила
п.3 ст. 640, п.2 ст.220 та п.3 ст.334 ЦК України, моментом укладення спірного
договору слід вважати 30.05.2005р. - момент набрання чинності рішенням
господарського суду від 19.05.2005р. по справі 6/76.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із Листа ПП ОСОБА_1 від
12.01.2006р., Листів Ужгородської міжрайонної прокуратури №07/97вих06 від
16.01.2006р., №07/96вих06 від 16.01.2006р. №07/98вих06 від 16.01.2007р. та
Довідки Ужгородської державної нотаріальної контори (нотаріус Куликов М.В.)
№366 від 08.08.2007р., на момент визнання спірного договору дійсним, майно, яке
було об'єктом продажу, перебувало під арештом, накладеним старшим слідчим
Ужгородської міжрайонної прокуратури 15 квітня 2005року та знятим 16 січня
2006р.

Крім того, відповідно до довідки Ужгородської державної
нотаріальної контори (нотаріус Куликов М.В.) №366 від 08.08.2007р., обтяження
спірного майна у вигляді заборон на відчуження існувало у на момент підписання
оспореного правочину, тобто станом на 21.10.2004р.

Достовірних доказів на спростування даних обставин відповідачем не
подано (ст..33 ГПК України).

Далі, як вбачається із Рішення господарського суду Закарпатської
області від 16.05.2006р. по справі №6/72, відповідачу, який звернувся до КП
„Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації” м.Ужгород із вимогою
провести державну реєстрацію спірного майна, було відмовлено з огляду на
відсутність даних про те, що це майно є вільним від обтяження, згідно з
правилами п.2.1. та п.2.2. Тимчасового положення про державну реєстрацію прав
власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України
від 07.02.2002р. №7/5.

У відповідності до ст..92 ЦК України, цивільна дієздатність
юридичної особи підпорядкована встановленими нею уповноваженнями особи на
представлення її інтересів у цивільно-господарських відносинах. Тому,
повноваження керівних органів ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” є вирішальними
при дослідженні цивільної дієздатності цієї особи у спірній ситуації.

У відповідності до ч.2 п.8.3.5. Статуту ВАТ „Птахофабрика
„Ужгородська”, в редакції 2002р., повноваження Голови правління визначаються у
контракті, що укладається із таким головою правління.

Досліджуючи повноваження керівника ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська”
(Біндас Е.О.), підписом якого скріплено спірний договір купівлі продажу, судом
піддано аналізу контракт з Головою правління від 26.03.2001р. №125.

Згідно з довідкою РВ ФДМ України від 14.12.2007р. №09-10/5451
Біндас Е.О. виконував обов'язки Голови правління ВАТ „Птахофабрика
„Ужгородська” на підставі контракту з Головою правління від 26.03.2001р. №125,
у якому і було викладено його повноваження і який діяв до 21.03.2005р.

Однак, відповідно до вступної частини та п.7.1. контракту від
26.03.2001р. №125, Біндас Едуард Олександрович призначений на посаду голови
правління підприємства позивача на строк до 26 березня 2002р.

Згідно з п.п.”а” п.6.2. означеного вище правочину, дія контракту
від 26.03.2001р. №125 припиняється після закінчення строку його дії. При цьому,
дію контракту від 26.03.2001р. №125 можу бути продовжено за згодою сторін, або
переукладено за 2 місяці до закінчення строку його дії (п.6.6. контракту).

Ні докази, подані відповідачем, ні пояснення та докази, подані РВ
ФДМ України по Закарпатській області не містять підтвердження факту продовження
дії контракту від 26.03.2001р. №125 чи інших доказів продовження права Біндас
Е.О. представляти ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” у цивільно правових
відносинах із третіми особами після 26.03.2002р. та на дату його підписання
(ст..89 ГК України).

За таких обставин, слід визнати недоведеним твердження відповідача
щодо уповноваження Біндас Е.О. представляти ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” при
укладанні оспореного договору (ст..33 ГПК України).

У відповідності до ч.2 п.2 ст.207 ЦК України, правочин, який
вчиняє юридична особа, повинен бути підписаний особою, яка уповноважена на це
установчими документами, довіреністю, Законом та іншими актами. Підпис такої
особи скріплюється печаткою.

Отже, за відсутності достатніх та достовірних доказів
уповноваження Біндас Е.О. на підписання договору купівлі-продажу, слід визнати
недотриманим, при укладені договору купівлі-продажу від 21.10.2004р., вимог
ст..207 ЦК України.

Посилання відповідача на винесення господарським судом
Закарпатської області Ухвали від 24.06.2004р. по справі №10/216-6/116 не
підтверджує права Біндас Е.О. діяти від імені товариства, оскільки резолютивна
частина даної ухвали не містить ні даних про уповноваження особи, ні вимог про
продаж власну спірного майна.

Згідно із ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, а особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Недотримання цих правил, ставить такий правочин за межу
законності, відповідно до п.1 ст.215 ЦК України.

Тому, наявність заборони на відчуження майна, в момент підписання
спірного правочину та перебування майна під арештом в момент укладення
договору, з огляду на недоведеність повноважень Біндас Е.О. є підставою для
висновку про недодержання в момент вчинення договору купівлі-продажу від
21.10.2004р., який визнано дійсним в порядку ст..220 ЦК України 19.05.2005р.,
вимог частини першої та другої ст..203 ЦК України.

Окрім того, вирішуючи спір по суті, із урахування встановлених
судовим розглядом справи обставин, суд керується також тим, що у відповідності
до п.3 ст.209 ЦК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті
лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст..203
ЦК України, а це є неможливим з огляду на пояснення учасників процесу та подані
сторонами докази.

Посилання відповідача на протоколи засідань комітету кредиторів
ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” не приймаються судом до уваги, оскільки не
підтверджують факту відсутності заборони на продаж спірного майна в момент
укладення спірного правочину та не підтверджують цивільну дієздатність
товариства у спірній ситуації (ст..92 ЦК України).

Інші докази, подані відповідачем в якості додатку до Листа
Ужгородського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації
від 27.11.2007р. №1132/01-15, не заслуговують на увагу суду, оскільки не
підтверджують відповідність чинному законодавству спірного договору, а вказують
на підстави та обставини реєстрації предмету продажу за новим власником. За цих
же обставин не приймається до уваги і аргументи відповідача з приводу зміни
адреси проданого за спірним договором майна, позаяк предметом судового
дослідження у даній справі є не правовий режим майна (факт належності майна
позивачу на момент укладення договору є встановленим), а чинність договору
купівлі-продажу.

З огляду на дату підписання спірного договору (21.10.2004р.) та
дату його укладення (30.05.2005р.), не приймається до уваги також і посилання
відповідача на факт винесення господарським судом ухвали від 25.10.2004р. у
справі №10/216-6/116 про оголошення позивача банкрутом та відкриття процедури
ліквідації, оскільки ухвалу винесено після підписання договору, а арешт,
накладений Ужгородською міжрайонною прокуратурою -після її винесення. Крім
того, даною ухвалою не спростовується факт існування заборон та арештів на
майно ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” в момент підписання та укладення спірного
правочину. Додатково дане підтверджується і необхідністю звернення відповідача
до суду із позовом про спонукання орган технічної інвентаризації провести
державну реєстрації права власності (рішення від 16.05.2006р. у справі №6/72).

Також, матеріалами справи, зокрема зверненням до Ужгородської
міжрайонної прокуратури із Заявою від 12.01.2006р. та Листами Ужгородської
міжрайонної прокуратури від 16.01.2006р., спростовується твердження відповідача
про накладення заборони (арешту) не на все майно, що склало предмет продажу за
спірним договором.

Інші контраргументи відповідача не приймаються судом до уваги,
оскільки спростовуються наявними у справі матеріалами та власними поясненнями
відповідача, викладеними у п.5 відзиву на позовну заяву від 27.08.2007р.

Згідно з ст..173 ГК України, господарське зобов'язання -це
зобов'язання в силу якого один суб'єкт повинен вчинити на користь іншого певну
дію. При цьому, у спірній ситуації господарське зобов”язання щодо передачі
спірного майна у власність відповідача виникає з господарського договору, як це
передбачено ст..174 ГК України.

При цьому, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону може бути визнано недійсним у судовому порядку (ст..207 ГК України).

За таких обставин, зважаючи на викладені вище обставини, що
встановлені судом на підставі пояснень учасників процесу та наявних у справі
доказів, вимоги позивача щодо визнання недійсним господарського зобов'язання
щодо передачі будівлі пилорами літ.”Д”, навісу та обладнання пилорами, яке
виникло на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2004р., слід визнати
такими, що підлягають задоволенню.

Отже, на підставі викладеного, та керуючись ст.ст.22,33,34,49,
82-85, 87 ГПК України,

СУД ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між ВАТ
„Птахофабрика „Ужгородська” та приватним підприємцем ОСОБА_1 21.10.2004р.
недійсним.

2.Визнати недійсним господарське зобов'язання щодо передачі
будівлі пилорами літ.”Д”, навісу та обладнання пилорами, яке виникло на
підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2004р.

3.Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1)
на користь ВАТ „Птахофабрика „Ужгородська” (с.Концово, Ужгородського району,
без номеру код 00845660) суму 85 грн. витрат на держмито та суму 118 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя
О.С.Йосипчук