ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"17" січня 2007 р.
Справа №  4/439

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянувши справу № 4/ 439

за позовом:  приватного  підприємства “АПС-Центр” м.Кіровоград

до відповідача:  товариства з  обмеженою  відповідальністю  “ Нива” с.Липняжка  Добровеличківського  району  Кіровоградської  області

про  стягнення    4530 грн.  72 коп.

Представники сторін:

від позивача - Ковалішина І.М. , довіреність № 128  від 13.09.06 ;

від відповідача – участі  не  брали. Про  час  та місце  розгляду  справи  відповідач  належним  чином повідомлений  у  відповідності  до вимог  Інструкції  з  діловодства  в  господарських судах  України. Вручення    поштових  відправлень  підтверджується    повідомленням №1062309 від  26.12.2006  року -відповідачу  та  №1062317  28.12.2006 року -позивачу.

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення 4530  грн. 72  коп.  заборгованості  за  виконані   роботи  при наданні  послуг  по  вогнезахисній  обробці дерев'яних  конструкцій.,  з  яких  4240  грн. 20  коп. сума  основного  боргу, 237  грн. 20  коп. втрати  від  інфляції та  53  грн.32  коп  3%  річних.

В  судовому  засіданні   17.01.2007  року  представник   позивача  змінила  позовні  вимоги, оскільки після  звернення  до  суду  платіжним  дорученням  відповідача  на  розрахунковий  рахунок  позивача  перераховано кошти  в  розмірі  2116  грн.80  коп., яка  фактично  передбачена   умовами  договору  між  сторонами  для  проведення  оплати.  Позивач  клопоче про припинення   провадження  по справі   в частині  стягнення  основного  боргу через  відсутність   спору.

Відповідач відзив на позовну заяву не  надав,  однак  після  звернення   позивача  до  суду   10.01.2007 року  перерахував  на  розрахунковий  рахунок  позивача  2116  грн.80  коп. на  виконання  умов  спірного  договору.

Підстав  для  відкладення  розгляду  справи у  відповідності  до  ст.77 ГПК України  суд не вбачає.

Розглянувши справу за наявними в ній  матеріалами  у відповідності до ст.75  ГПК України ,  господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору  № 799 від  18.07.2006   року ( в  подальшому   Договір)  позивачем на  об'єкті  відповідача  розташованого  в с. Липняжка  Добровеличківського  району  Кіровоградської  області  виконано  роботи  по   вогнезахисній   обробці  дерев'яних  конструкцій на  загальну  суму  4240  грн. 20  коп., що  підтверджується   підписаним  представниками  сторін   без  зауважень  та  доповнень  актом приймання  виконаних  послуг №8/2006 від  26.07.2006  року (а.с.9). Таким чином  позивачем у  передбачений  п.4.1 Договору  строк  виконано  роботи  та   оформлено  відповідний акт   на  виконані  послуги.

Згідно до розділу  3  Договору   сума  Договору  складає  2116  грн. 80  коп. , в  тому  числі   ПДВ- 352  грн. 80  коп.  та складається  з   вартості  матеріалів  для  просочування  деревини, вартості підрядних  робіт з  просочування  деревини. Крім  того, згідно  до  п.3.3 Договору  замовник   сплачує виконавцю  аванс в розмірі  30% від  загальної  вартості  робіт, вказаної  в  п.3.1 Договору.

В  порушення  вказаних  умов  договору   відповідачем  не  проведено оплату  авансу в розмірі  30%  вартості  робіт, тобто   635 грн. 04  коп.

Умовами  Договору  сторони  не  визначили   строк  проведення   оплати  за   виконані  роботи, тому  господарський  суд  вважає, що  фактично   за  приписом  ст.530   Цивільного кодексу  України    позивач  має  право  вимагати  виконання  обов'язку  по оплаті  у будь-який  час. Позивачем   06.11.2006  року  за №282  відповідачу  заявлено  претензію про  стягнення  заборгованості  в  розмірі  4240  грн., яка  господарським  судом  розцінюється  як вимога  про  проведення  оплати.  У  відповідності  до  ст. 530Цивільного кодексу  України   боржник  повинен виконати  такий  обов'язок у семиденний  строк від  дня  пред'явлення  вимоги, якщо  обов'язок  негайного  виконання не  випливає  із  договору  або  актів  цивільного  законодавства.

Таким  чином,    починаючи  з  14.11.2006  року  відповідач  не виконує   взяті  на  себе  зобов'язання по  проведенню  оплати    наданих  послуг  в  розмірі   2116  грн.80 коп.

Господарський  суд  вважає, що  між  сторонами   виникли    правовідносини з  договору  про  надання  послуг, що  регулюються  главою  63  Цивільного  кодексу  України.

Аналізуючи  позовні  вимоги  про   стягнення  суми  основного  боргу,  господарський  суд вважає, що  вони  підлягають  до   повного  задоволення, оскільки  факт  виконання  робіт  повністю  підтверджено  матеріалами  справи, не   оспорюється  відповідачем.

Висновок  про  обґрунтованість  позовних  вимог   господарський  суд  робить  на  підставі аналізу    законодавства, що  регулює  спірні  правовідносини.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,901 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір  про  надання послуг.

Згідно до ст. 901 Цивільного кодексу  України за  договором про надання  послуг  одна сторона (виконавець) зобов'язується  за  плату і за рахунок другої сторони (замовника)  надати  послугу,  яка  споживається  в процесі вчинення  певної  дії або   здійснення  певної  діяльності, а  замовник  зобов'язується  оплатити  виконавцеві  зазначену  послугу,   якщо   інше  не  встановлено  договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач вимоги позивача  фактично визнав, оскільки  вжив  заходи  для  погашення  заборгованості,  але доказів належного виконання зобов’язання в  повному  обсязі суду не надав. Документів, що підтверджують повний розрахунок по договору з позивачем відповідач не представив.

Позивач   обґрунтовано  заявив  клопотання  про  припинення  провадження  у  справі   щодо стягнення  суми  основного  боргу.

Аналізуючи  позовні  вимоги  щодо  стягнення  з  відповідача  втрат  від інфляції  та  3 % річних  господарський  суд вважає, що   вимоги  підлягають  до  часткового    задоволення, оскільки   вимогу  про  оплату  було  направлено  відповідачу  лише   06.11.2006  року і  прострочення  по  проведенню  оплати   можливо  враховувати   лише  починаючи  з    14.11.2006  року, а  не  з липня по  жовтень 2006  року  як  визначено  позивачем у  проведеному  ним  розрахунку (а.с.12). Крім  того,  при  проведенні  розрахунку  втрат від  інфляції   та 3 %  річних   позивачем   безпідставно   визначено  суму  заборгованості  в  розмірі   4240  грн.20  коп. в  той  час, коли    вимога  про  проведення  оплати    направлялась  відповідачу  виходячи  з  розміру  заборгованості в  сумі  4240  грн. (а.с.10), а  фактично  встановлений  судом  розмір  заборгованості  складав   2116 грн.80  коп. в  період  з  14.11.2006  по  10.01.2007  року.

Таким  чином, на день розгляду заяви борг на користь позивача складає   3% річних в  розмірі  9  грн.74  коп. (2116 грн.80  коп.Х3% :365 Х56) та  втрати  від  інфляції за  грудень  2006  року в  розмірі  19 грн. 05 коп. При  цьому судом  враховано, що  згідно  до  повідомлення  Державного  комітету статистики від  05.01.2007  року  індекс споживчих  цін (індекс  інфляції) в  грудні 2006  року  становив 100,9 % порівняно з  листопадом  2006  року.

Позивачем  невірно  визначено  розмір   втрат  від  інфляції  на суму   118  грн. 41  коп. та 3%  річних  в  розмірі  26  грн.62  коп., тому   вказані  розрахунки  суд  не  приймає  до уваги. За висновком  суду з  відповідача  підлягає  до   стягнення  28  грн. 79   коп., з  яких  втрати  від інфляції  в розмірі   19  грн.05  коп. та  3%  річних  в  розмірі  9  грн.74  коп.

Провадження  по справі  в  частині  стягнення  2116  грн.80  коп.  заборгованості  за  виконанні    роботи  підлягає   припиненню, оскільки  після  звернення  до  суду,  відповідач   перерахував  на  розрахунковий  рахунок  позивача  вказану  суму   коштів, тобто   повністю   погасив  заборгованість.

Державне мито,  відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України та послуги за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

При  цьому  господарський  суд  вважає за  необхідне  використати  своє  право  та  покласти на  відповідача державне  мито та  відшкодування  витрат   на  інформаційно-технічне  забезпечення  судового  процесу,  оскільки  спір  виник   внаслідок  неправильних  дій  відповідача. Господарським  судом  приймається  до уваги, що  спір  виник  через  невиконання  відповідачем  своїх  зобов'язань   за   договором,  що  привело  до  необхідності  позивачу  звернутися  до  суду за  захистом  свого  законного  права і  він  поніс  додаткові  витрат,  пов'язані  зі  сплатою  державного  мита  та  витрат  на  інформаційно-технічне  забезпечення  судового  процесу. Такий  висновок  суду  ґрунтується   на  п.7 Роз'яснення   Вищого  Арбітражного   суду  України   №02-5/20 від  17.01.1995  року “Про  деякі  питання практики  вирішення   арбітражними  судами  спорів за  позовами  прокурорів” та  п.1 Роз'яснення від  04.03.1998  року  №02-05/78 “Про деякі  питання практики   застосування  розділу  V1 Арбітражного  процесуального  кодексу  України”.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,36,43,44,49, 80,82, 84,85,116 Господарського  процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з  обмеженою  відповідальністю  “ Нива” с.Липняжка  Добровеличківського  району  Кіровоградської  області  вул. К. Маркса  14 р/р 260062364 в Кіровоградській обласній дирекції АППБ "Аваль", МФО 323538, код 03756661 на  користь   приватного  підприємства “АПС-Центр” м.Кіровоград вул. Пермська  11-А р/р 6099 в ФАКБ "Імексбанк" в м. Кіровограді, МФО 323798, код 33962683 заборгованість в  розмірі  28  грн. 79   коп., з  яких  втрати  від інфляції  в розмірі   19  грн.05  коп. та  3%  річних  в  розмірі  9  грн.74  коп.,  суму  сплаченого  державного мита в  розмірі  102  грн..  та  витрат  на інформаційно-технічне  забезпечення  судового  процесу  в  розмірі  118  грн.

Наказ  видати.

В решті  позовних вимог  відмовити.

Провадження у  справі  стосовно  стягнення  суми   основного  боргу  в  розмірі  2116  грн. 80  коп.  припинити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

Ю. І. Хилько