ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.10.07                                                                                           Справа № 20/7

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Івано-Франківськгаз»від 30.07.2007р. № 05/18-1289а

на рішення           Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2007р.

у справі           № 20/7

за позовом           Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ, від імені якої діє філія «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз»(далі ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»від імені якої діє філія УМГ «Прикарпаттрансгаз»), м. Івано-Франківськ

до          ВАТ «Івано-Франківськгаз», м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи на стороні позивача ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ

про           стягнення 85576,14 грн. за надані послуги по транспортуванню природного газу

за участю представників:

від позивача –Яцишин І.В. - юрисконсульт;

від відповідача –не з’явився;

від третьої особи –не з’явився.

Представнику позивача права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які є в матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2007р., суддя Кобецька С.М., позов задоволено, стягнуто з з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз», вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ (код 03361046) на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз»в особі філії УМГ «Прикарпаттрансгаз», м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 48 (код 00153133) - вартість наданих послуг по транспортування природного газу в сумі 85576,12 грн., 855,76 держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також зокрема тим, що з матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Івано-Франківськгаз»для потреб ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»у грудні 2001 року отримав на ГРС від УМГ «Прикарпатрансгаз»ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України» у загальному потоці природний газ в обсязі 27 096, 126 тис.м.куб., але фактично передав ДМП „Івано-Франківськтеплокомуненерго»23 779, 222 тис. м. куб.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ «Івано-Франківськгаз», відповідач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2007р. у справі № 20/7 та прийняти рішення, яким у позові УМГ «Прикарпаттрансгаз»відмовити.

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення Господарського суду Львівської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, неправомірно застосовано ст.35 ГПК України, оскільки у даному спорі беруть участь інші сторони, ніж у тому спорі, на рішення по якому посилається суд першої інстанції.

ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»від імені якої діє філія УМГ «Прикарпаттрансгаз», позивач у справі, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2007р. у справі № 20/7 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача –без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на:

-          договір №1/ІФ-Т, укладений 21.03.2000р. між ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі директора УМГ «Прикарпаттрансгаз»та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»на транспортування природного газу, згідно з яким до обов’язків позивача входило передати газ відповідачу в загальному потоці газу в обсягах, передбачених договором;

-          додаткову угоду №1 від 18.06.2001р., якою пролонгований договір №1/ІФ-Т та діє в частині транспортування газу до 31.12.2001р., а в частині проведення розрахунків за послуги-до їх повного здійснення;

-          технічну угоду №1 про умови прийому - передачі природного газу на ГРС, укладену 28.03.2000р. між сторонами, предметом якої було зобов’язання позивача пердати газ на ГРС відповідачу в кількості та якості;

-          акт від 03.01.2002р. та акт реалізації природного газу ОКПП і ТКЧ за грудень 2001 року відповідно до якого позивач транспортував для потреб ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»до ГРС та передав позивачу в загальному потоці природний газ в обсязі 27096,126 тис.м.куб.;

-          рішення Господарського суду м.Києва від 09.06.2003р. у справі № 35/161, що набрало законної сили, яким підтверджується факт отримання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»у грудні 2001 року природного газу в кількості 23779,222 тис.м.куб.;

-          ч.1 ст.1212 ЦК України, з огляду на яку особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути це майно;

-          ч.2 ст.1213 ЦК України, яка передбачає відшкодування вартості безпідставно набутого майна, у разі неможливості повернення його в натурі.

Відповідач, заперечуючи вимоги позову та обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на:

-          договір №3-27 від 09.01.2001р. на транспортування природного газу для потреб населення, укладений між ВАТ «Івано-Франківськгаз»та ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України», відповідно до якого всі розрахунки здійснено в повному обсязі;

-          акт звірки взаємних розрахунків між сторонами від 31.12.2002р., та лист № 275/11-07 від 14.01.2003, якими підтверджується уступка права вимоги боргу, наголошуючи таким чином про погашення зобов’язання ВАТ «Івано-Франківськгаз»перед ДК «Укртрансгаз».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»від імені якої діє філія УМГ «Прикарпаттрансгаз», звернулося до господарського суду з позовом до ВАТ «Івано-Франківськгаз»про стягнення з нього 85576,14 грн. за надані послуги по транспортуванню природного газу.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 21.03.2000р. між ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі УМГ «Прикарпаттрансгаз»та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»було укладено Договір № 1/ІФ-Т на транспортування природного газу. Додатковою угодою №1 від 18.06.2001 року термін дії договору № 1/ІФ-Т від 21.03.2000 року пролонгований (п.4 «додаткова угода набирає чинності з 01.01.2001 року і діє в частині транспортування природного газу до 31 грудня 2001 року, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення»).

Вказані послуги Позивачем надавались на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом в 2000 році»№ 2184 від 28.11.1999 р.

На виконання вимог вищезгаданої постанови Кабінету Міністрів України та враховуючи, що між позивачем та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»було укладено Договір № 1/ІФ-Т на транспортування природного газу, УМГ «Прикарпатрансгаз»протранспортувало для потреб ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” (третя особа) та передало ВАТ “Івано-Франківськгаз” (відповідач) на ГРС в загальному потоці природний газ в обсязі 27 096, 126 тис. м. куб. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи - актом від 03.01.2002 р. (а.с.22) та актом реалізації природного газу ОКПП і ТКЕ за грудень місяць 2001 р. (а.с. 23).

Відповідно до п.4.6 договору (на транспортування природного газу) фактична кількість поданого газу Замовнику визначається контрольно-вимірювальними приладами Замовника по показниках або запису головного (основного) контрольно-вимірювального комерційного приладу, встановленого у Замовника з введенням необхідних поправок, передбачених Держстандартом України. Показники цих приладів є обов'язковими як для Трансгазу та Облгазу так і для Замовника, і є відправними для складання актів прийому-передачі газу.

Фактична кількість отриманого природного газу ДМП “Івано-Франківськтеплокомун- енерго” у грудні 2001року, визначена його контрольно-вимірювальними приладами, становила 23 779, 222 тис.м.куб.

За даними відповідача ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго в грудня 2001 року спожило газ в обсягах 27096,12 тис. куб м., що підтверджується актом прийому-передачі від 03.01.2002 року та актом реалізації природного газу за ОКПП і ТКЕ за грудень 2001 року.

Однак, величина об'єму спожитого та протранспортованого природного газу ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” була оскаржена, і рішенням Господарського суду м.Києва від 09.06.2003 року, яке залишене постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2003 року у справі № 35/161 без змін (судові рішення набрали законної сили) (а.с.а.с.24-39), встановлено, що у грудні 2001 році підприємство спожило 23779,22 куб м. та зобов'язано підписати акт прийому-передачі газу в цьому обсязі. Суб'єктами підписання вказаного акту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.1999р. № 2184 та Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженого Наказом НАК “Нафтогаз України” від 26.03.2001 року № 79, є газотранспортні, газорозподільні організації, споживачі та постачальники природного газу.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову під час вирішення інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У вищезгаданих судових рішеннях встановлено факти, які мають значення для правильного вирішення спору цій справі, зокрема, щодо кількості спожитого газу у грудні 2001 року.

З наведеного вбачається, що ВАТ “Івано-Франківськгаз” для потреб ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” у грудні 2001 року отримав на ГРС від УМГ “Прикарпатрансгаз” ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в загальному потоці природний газ в обсязі 27 096, 126 тис.м.куб., але фактично передав ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” 23 779, 222 тис. м. куб.

Таким чином, утворилась різниця в об'ємах протранспортованого газу на ГРС і від ГРС до споживача у розмірі 3316,904 тис. куб. м., яку відповідач не повернув позивачеві, і правомірність такого неповернення між ними не погоджувалась .

Згідно ст. 1212 ЦК України особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого ) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно ), зобов'язана повернути потерпілому це майно .Вона зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ця норма застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

З огляду на викладене необґрунтованим є посилання скаржника на відсутність правових підстав для покладання на нього (відповідача) відповідальності за надані позивачем і не оплачені споживачем послуги з транспортування природного газу відповідно до ст.1212 ЦК України, оскільки, боргових зобов’язань перед позивачем у нього (відповідача) немає.

Також, скаржником не подано належних та допустимих доказів у розумінні ст.34 ГПК України, які б спростовували той факт, що обсяги природного газу, протранспортованого ним у період - грудень 2001 року (на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.1999р. № 2184 та враховуючи, що між позивачем та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»було укладено Договір № 1/ІФ-Т на транспортування природного газу) для ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” і прийняті відповідачем на межі розмежування у належні йому розподільчі газопроводи, передані споживачу (ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго”) не у повному обсязі.

Відповідно до ч.2. ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути потерпілому безпідставно набуте майно , відшкодовується його вартість.

УМГ “Прикарпаттрансгаз” здійснює господарську діяльність з надання послуг по транспортування природного газу. Оплата за транспортування газу здійснюється пропорційно обсягу протранспортованого газу за тарифною ставкою, встановленою НКРЕ. Вартість послуг з транспортування природного газу, прийнятого відповідачем і не переданого споживачу, становить 85576,12 грн. Доказів, які б підтверджували наявність обставин про право відповідача на зазначену суму, ним (відповідачем) суду не подано.

Позивачем 05.01.2007 року направлено відповідачу Претензію № 06-05/ЮР/44, яка залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2007 року у справі № 20/7 без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Івано-Франківськгаз” - без задоволення.

2.          Судові витрати за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку

Постанова оформлена і підписана 17.03.2008р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.