ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.12.07р.

Справа № А33/414-07

За позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради"Дніпродзержинськводоканал", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 134 251 грн. 31 коп.

Суддя  Рудовська І.А.

Представники сторін:

Від позивача: Григорук О.О. (провідний спеціаліст), довіреність № 03-06/0994  від 08.08.07 року

Від відповідача: Осипова Є.М. (представник), довіреність № 34 від 26.01.2007 року

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ    звернулось з позовом  до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення  з комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськводоканал", м. Дніпродзержинськ адміністративно-господарських  санкцій  та пені у розмірі 134 251 грн. 31 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача  проти позову заперечує та просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що  підприємство здійснило всі можливі заходи щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування про це службу зайнятості та Фонду  соціального захисту інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно звіту відповідача „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” середньооблікова чисельність працюючих чоловік на підприємстві склала 977 осіб; фонд оплати праці –12 887 000  грн. 00 коп.; середньорічна заробітна плата штатного працівника –13 190 грн. 38 коп., кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу 39  осіб, кількість працевлаштованих інвалідів -29.

Відповідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2006р. (далі - Закон), для  підприємств,  установ,  організацій, у тому

числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону  за  рахунок  прибутку, який  залишається  в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Також відповідно до п.10 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів,  які  бажають  працювати і спроможні реалізувати свої  здібності  та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обов'язок працевлаштування інвалідів покладений на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Також, п. 11 Положення встановлено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації і щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей. Отже, державна служба зайнятості повинна мати відомості щодо інвалідів, які потребують працевлаштування, і безпосередньо сприяти їх працевлаштуванню.

Як йдеться з матеріалів справи, та зазначено вище, на протязі 2006 р. на підприємстві відповідача відповідно встановленому нормативу працювали 29  інваліди і ним здійснені заходи щодо працевлаштування інших осіб інвалідів:  відповідно  до довідки   Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської міської ради м.Дніпродзержинська № 1358 від 21.05.2007 р. та Дніпродзержинського міського  центру зайнятості  № 1763 від 15.05.2007р. підприємством відповідача - комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськводоканал",  звіти про наявність вільних місць (звіт форми №3-ПН) на яких може використовуватися праця інвалідів

надавалися щомісяця. В 2006 році за направленням центру зайнятості було працевлаштовані дев’ять осіб. Випадки безпідставної відмови у прийняті інвалідів не мали місце.

Згідно з ст.ст. 216, 217, 218, 238 ГК України, підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій, тобто для застосування певного виду відповідальності має бути конкретне правопорушення з певним його складом, визначеним чинним законодавством, якого суд не вбачає у діях відповідача.

Посилання позивача  на невиконання відповідачем   Порядку  надання підприємствами , установами , організаціями, фізичними особами, що використовують найману правцю, звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації , необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007року № 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні”  суд не приймає оскільки позов пред’явлено за не створення робочих місць у 2006 році, а  постанова № 70 була прийнята 31.01.2007р.. тому її дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

За таких підстав суд вважає, що відповідач належним чином повідомляв  органи працевлаштування про потребу в працівниках інвалідах, доказів що відповідач відмовив інвалідам у працевлаштуванні позивач не надав, отже відсутня вина відповідача у невиконанні вимог статей 19, 20  Закону України " Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів”, ст.ст. 69-71, 158-163, 167  186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних   вимог  відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.А. Рудовська