ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 р.
№ 10/3751

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Рибака В.В.,

розглянувши          касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” на постанову Київського  міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006р.

у  справі                   №10/3751  господарського суду Черкаської області

за позовом               Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до відповідача        Уманського комунального підприємства “Уманьтеплокомуненерго”

про                            стягнення 768 851,35грн.

за участю представників:

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” –Матвєєва В.А,;

Уманського комунального підприємства “Уманьтеплокомуненерго” –Чорний С.Г.

в с т а н о в и л а :

Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулася до господарського суду Черкаської області з позовом та просила суд стягнути з відповідача –Уманського комунального підприємства “Уманьтеплокомуненерго” 768 851,35грн., у т.ч. 556 609,21грн. основної заборгованості, 52 035,17грн. пені за період з 09.01.2006р. по 11.07.2006р., 125 873,88грн. збитків від інфляції, 34 333,09грн. в рахунок трьох відсотків річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору від 31.12.2003р. №06/03-3660 ТЕ-37  щодо оплати переданого протягом січня-грудня 2004р. природного газу (а.с.2-9).

Відповідач у справі – Уманське комунальне підприємство “Уманьтеплокомуненерго” у відзиві просить провадження у справі припинити, посилаючись на відсутність між сторонами спору. Вимоги відзиву обґрунтовані тим, що відповідно до договору №150/705 від 04.07.2006р., укладеного між Управлінням Державного казначейства України в Черкаській області, Черкаською обласною державною адміністрацією в особі Головного фінансового управління, Уманською міською радою в особі фінансового управління, УКП “Уманьтеплокомуненерго”, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, НАК “Нафтогаз України”  зобов’язання з оплати природного газу припинені внаслідок проведення між сторонами взаєморозрахунків згідно з цим договором (а.с.50-51).

Також відповідачем заявлено про застосування судом позовної давності до вимог в частині стягнення пені та невірне обрахування позивачем збитків від інфляції (а.с.60).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.08.2006р. позов задоволено частково. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 0,21грн. основної заборгованості; в іншій частині позову відмовлено (а.с.66).

Прийняте судом рішення мотивовано тим, що:

- відповідачем проведено розрахунок за поставлений природний газ у 2004р. згідно умов договору №06/03-3660-ТЕ-37 від 31.12.2003р. у розмірі 556609грн. до звернення з цим позовом, у зв’язку з чим заявлені у цій частині вимоги необґрунтовані;

-з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 0,21грн. основної заборгованості за поставлений природний газ, враховуючи не виконання взятих на себе зобов’язань в установлений договором строк в частині оплати природного газу;

-сторонами відповідно до договору №1850/705 від 04.07.2006р. змінено порядок та строки здійснення розрахунків, у зв’язку з чим необґрунтовані вимоги щодо стягнення пені, збитків від інфляції та процентів.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. рішення господарського суду Черкаської області від 22.08.2006р. змінено, його резолютивна частина викладена у новій редакції. Відповідно до постанови апеляційної інстанції провадження у справі в частині стягнення 556 609грн. основної заборгованості припинено; позов в частині стягнення 0,21грн. основної заборгованості –задоволено, а в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.114-118).

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення 556 609грн.  основної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предмет спору між сторонами у цій частині відсутній, оскільки заборгованість погашена після звернення з позовом до суду.

Доводи апеляційної інстанції в частині задоволення позову щодо стягнення основної заборгованості у сумі 0,21грн., відмови у позові в частині стягнення збитків від інфляції та трьох процентів річних аналогічні доводам суду першої інстанції.

Не погоджуючись з  прийнятими у справі судовими актами щодо пені, процентів та збитків від інфляції, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить судові акти у цій частині скасувати, а заявлені вимоги задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”  такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду спору у суді першої інстанції та перегляді прийнятого рішення в апеляційному порядку встановлено, що 31.12.2003р. між сторонами у справі –ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” та УКП “Уманьтеплокомуненерго” укладено договір №06/03-3660ТЕ-37 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій. У подальшому до вказаного договору за взаємною згодою сторін вносились зміни і доповнення шляхом укладення додаткових угод.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

Отже, укладений сторонами договір є підставою виникнення у його сторін певних прав та обов’язків, визначених ним.

Так, за умовами договору, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” взяло на себе зобов’язання передати відповідачу –УКП “Уманьтеплокомуненерго” у 2004р. природний газ, а відповідач –прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п.1.1).

Приймання-передача газу, поставленого відповідачу, оформлюється щомісячними актами приймання-передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків (пп.3.3, 3.4)

Як встановлено апеляційною інстанцією, протягом січня-грудня 2004р. відповідачу поставлено за цим договором природний газ в обсязі 22959,066тис.куб.м. на загальну  суму 4 821 403,86грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань в частині оплати переданого природного газу.

Судами встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ; заборгованість становила 556 609,21грн.

Разом з тим, до прийняття рішення у даній справі, 27.07.2006р. УКП “Уманьтеплокомуненерго” відповідно до платіжного доручення №1002 перерахувало відповідачу 556 609грн. в рахунок оплати переданого за цим договором природного газу.

В силу п.11 ч.1 ст.80 ГПК України,  господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що частина заборгованості погашена відповідачем після звернення позивача до суду з  даним позовом та до прийняття рішення у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що провадження у даній справі в частині стягнення 556 609грн. основної заборгованості підлягає припиненню. При цьому, апеляційною інстанцією обґрунтовано визнано невірним висновок суду першої інстанції про відмову у позові з посиланням на безпідставність позовних вимог у цій частині.

Так, такого висновку суд першої інстанції дійшов встановивши, що 04.07.2006р. між Управлінням Державного казначейства України в Черкаській області, Черкаською облдержадміністрацією  в особі Головного фінансового управління, Уманською міською радою в особі фінансового управління, УКП “Уманьтеплокомуненерго”, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, НАК “Нафтогаз України” укладено договір №150/705 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2006р. №705.

Згідно вказаного договору відповідач перераховує позивачу, зокрема, за природний газ, переданий у 2004р. за договором від 31.12.2003р. №06/03-3660, 556 609грн. за рахунок наданих субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах (без податку на додану вартість) на теплову енергію.

Встановивши, що такий договір підписано до звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог в частині стягнення основної заборгованості. Разом з тим, фактичне погашення заборгованості відбулось, як встановлено апеляцією, вже після подання позову, отже, зобов’язання у цій частині припинились відповідно до ст.599 ЦК України після звернення з позовом,  у зв’язку з чим є правильним висновок суду апеляційної інстанції про необхідність припинення провадження у справі у відповідній частині.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з правильністю висновку судів щодо задоволення заявлених вимог в частині стягнення 0,21грн. основної заборгованості, враховуючи не виконання відповідачем в установлений договором строк взятих на себе зобов’язань в частині оплати поставленого природного газу.

За таких обставин, постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. в частині основної заборгованості (припинення провадження щодо стягнення 556 609грн. та задоволення заявлених вимог у сумі 0,21грн.) підлягає залишенню в силі.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог щодо пені, процентів та збитків від інфляції, суди обох інстанцій виходили з того, що договором №150/705 від 04.07.2006р. змінено порядок, спосіб і строки розрахунків за природний газ, отриманий за договором №06/03-3660ТЕ-37 від 31.12.2003р.

Однак, такого висновку суди обох інстанцій дійшли без врахування положень наступних норм матеріального права та аналізу правової природи договору №150/705 від 04.07.2006р.

В силу ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так,  відповідно до ст.604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін, зокрема, про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). При цьому, згідно ч.4 цієї норми, новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже,  для припинення зобов’язання, відповідно до п.2 ст.604 ЦК України, необхідно укладення угоди, якою сторони попередньої угоди вказують про припинення первісного зобов’язання та домовляються про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Таким чином, судам необхідно було з’ясувати чи замінено зобов’язання відповідача оплатити поставлену електроенергію на будь-яке інше зобов’язання; чи домовились сторони про припинення первісного зобов’язання. При цьому, зміна порядку виконання такого зобов’язання або зміна строку його виконання, встановлення порядку погашення заборгованості не може, за змістом ст.604 ЦК України, вважатись новацією.

Крім того, враховуючи те, що відповідач, відхиляючи заявлені вимоги, оспорював також розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, посилаючись на не врахування здійснених ним оплат, суди повинні були витребувати та дослідити відповідні платіжні документи для встановлення розміру та часу  здійсненої оплати.

Неповне встановлення обставин, що мають значення для справи судами, є порушенням вимог: ст.47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи; ст.38 ГПК України, яка зобов’язує суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Допущені порушення норм процесуального права, що призвели до неповного з’ясування обставин справи, які не усунуті апеляційною інстанцією, не можуть бути виправлені судом касаційної інстанції.

Так, відповідно до ст.111 7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вказане, прийняті у цій справі судові акти в частині вимог про стягнення пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних підлягають скасуванню, а справа у цій частині передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” задовольнити частково.

2.          Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. у справі №10/3751 господарського суду Черкаської області в частині стягнення з Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” на користь Уманського комунального підприємства “Уманьтеплокомуненерго” 0,21грн. та в частині припинення провадження у справі щодо вимог про стягнення 556 609грн. основної заборгованості залишити в силі.

3.          Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. та рішення господарського суду Черкаської області від 22.08.2006р. щодо вимог про стягнення пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних скасувати.

4.          Справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                Васищак І.М.

Рибак В.В.