ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" березня 2007 р.                                                                              Справа  № 5/96

За позовом Закрите акціонерне товариство "Ярівський гранкар'єр"

до відповідача Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерноготовариства "ДАК "Автомобільні дороги України"

про визнання договорів частково недійсними

Суддя

Представники:

Від позивача  : представник  Франко О.П. -  керуючий санацією.

Від відповідача : представник Чучалін В.І.

В судовому засіданні 16.03.2007 року оголошувалась перерва до 20.03.2007 року.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання недійсними:

- пункту 1.8 Договору підряду б/н від 01.12.2003 року, укладеного між ЗАТ "Ярівський гранкар'єр" та філією "Рокитнівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України";

- пункту 1.8 Договору підряду б/н від 01.01.2005 року, укладеного між ЗАТ "Ярівський гранкар'єр" та філією "Рокитнівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України";

- договору зберігання від 02.01.2005 року, укладеного між ЗАТ "Ярівський гранкар'єр" та філією "Рокитнівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Вимоги обгрунтовує тим, що згідно укладених між сторонами договорів підряду відповідач надав позивачу комплекс технологічного дробарного обладнання та інших основних засобів, а позивач зобов'язувався на свій ризик виконати роботу по видобуванню гірничої маси та виробництву для замовника щебеневої продукції на Ярівському гранітному кар'єрі. При цьому відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити виконану роботу за цінами та в порядку, обумовленому договорами.

Пунктами 1.8 спірних договорів підряду передбачено, що видобута підрядником щебенева продукція внаслідок виконання даного договору є власністю замовника.

Позивач зазначає, що дана умова договору не відповідає чинному законодавству, суперечить п. 3.4 Статуту позивача, ст.ст. 4, 24 Кодексу про надра, оскільки законодавство України не передбачає набуття права власності на видобуті корисні копалини іншим особам, ніж користувачам надр, які отримали спеціальний дозвіл.

Договір зберігання від 02.01.2005 року не відповідає вимогам законодавства оскільки основною умовою договору є  прийняття на зберігання продукції на підставі п. 1.8 договору підряду від 01.01.2005 року.

В судовому засіданні вимоги, відповідно до права, наданого ст. 22 ГПК України, підтвердив.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи тим, що наведені у позовній заяві  обгрунтування для визнання недійсними договорів не можуть бути підставою для визнання їх недійсними.

Твердження позивача, що видобута щебенева продукція, надана замовником підряднику  у відповідності до ст. 850 ЦК України та умов договору підряду, повинна належати позивачу на праві власності, спростовуються ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше  прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір визначив суб‘єкта права власності- відповідача з моменту виготовлення щебеневої продукції, що жодним чином не суперечить вимогам норм, які регулюють підрядні відносини.

Укладючи договір підряду на виробництво щебеневої продукції позивач заздалегідь розпорядився цією продукцією, зазначивши, що вироблена щебенева продукція є власністю замовника /відповідача/, що не суперечить ст.ст. 328, 329, 331 ЦК України та ст.24 Кодексу “Про надра”.  Посилання позивача на те , що перехід права власності повинен відбуватися лише на підставі товаросупровідних документів не грунтується на діючих нормах законодавства та суперечить вимогам Закону України  “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивачу в позові слід відмовити.

Суд виходив з такого.

01 грудня 2003 року та 01 січня 2005 року між ЗАТ "Ярівський гранкар'єр" та філією "Рокитнівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" укладено договори підряду б/н, за умовами яких позивач (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати роботи по видобуванню гірничої маси та виробництву для замовника (відповідач у справі) щебеневої продукції на Ярівському гранітному кар'єрі, що відведений підряднику у встановленому законом порядку для розробки (видобування) корисних копалин (а зокрема щебеневої продукції) по завданню замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу за цінами та в порядку, обумовленому в договорі.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 29.12.2003 р. до договору підряду від 01.12.2003 р. внесено зміни до п. 1.8, а саме: підрядник виготовляє щомісяця щебеневої продукції не менше 6,5 тис. м.куб., яка є власністю замовника, решта виготовленої продукції використовується підрядником на свій розсуд для покриття власних витрат та здійснення фінансово-господарської діяльності.

За умовами п.п. 1.1, 1.8, 1.9 Договору підряду від 01.01.2005 року, кількість виготовленої щебеневої продукції щомісяця повинна становити не менше 6,5 тис. м.куб. Видобута підрядником внаслідок виконання даного договору щебенева продукція є власністю замовника. Замовник щомісячно доводить підряднику в письмовій формі обсяги виробництва щебеню, виконання яких підрядник підтверджує. Продукцією, випущеною підрядником понад план, він розпоряджається на власний розсуд.

Господарські правовідносини було встановлено між сторонами по справі на підставі відповідних норм положення про підряд.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Позивач вважає, що встановлена договорами підряду норма (пункти 1.8) набуття права власності на виготовлену продукцію суперечить чинному законодавству.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правила щодо набуття права власності на новостворене майно встановлені ст. 331 ЦК України, згідно якої право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

За умовами договорів підряду позивач (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати роботи по видобуванню гірничої маси та виробництву для замовника щебеневої продукції на Ярівському гранітному кар'єрі, що відведений підряднику у встановленому законом порядку для розробки (видобування) корисних копалин (а зокрема щебеневої продукції). Згідно п. 1.2 договорів підрядник гарантує замовнику, що він наділений на момент укладення та виконання чинного договору дозволом (ліцензією) № 2958 від 18.04.2003 року на користування надрами, шляхом видобування гранодіориту в якості сировини для виробництва щебеню та бутового каменю.

Видобування гірничої маси та виробництво щебеню за умовами договору здійснюється з допомогою засобів та обладнання, переданих замовником підряднику.

Тобто власником матеріалу - гранодіориту, що є сировиною для виробництва щебеню являється ЗАТ "Ярівський гранкар'єр". Відповідно позивач являється власником виробленого щебеню.

Поряд з цим необхідно зазначити, що ст. 331 ЦК України є диспозитивною і дозволяє набути право власності на річ, яка виготовлена за договором іншій особі.

За умовами ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто відповідно до закону чи умов договору перехід права власності може відбуватися як до передачі майна, так і вже після того як вона відбулася. Принцип свободи укладення договору закріплений ст. 3 ЦК України, що означає, що сторони вправі укладати будь-які договори, що не суперечить актам цивільного законодавства.

Договорами підряду від 01.12.2003 року та 01.01.2005 року визначено перехід права власності замовнику до передачі майна (щебеневої продукції).

Посилання позивача на те, що перехід права власності повинен відбуватися лише на підставі товаросупровідних документів не грунтується на діючих нормах законодавства та суперечить вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що включення до умов договорів підряду пункту 1.8, за яким право власності на вироблену щебеневу продукцію внаслідок виконання договору переходить до замовника, не суперечить нормам закону. Окрім цього слід зазначити, що договори підряду визначають тільки певну кількість продукції на яку переходить право власності замовника, а саме - 6.5 тис. м.куб. щебеню. Вся інша кількість виробленої продукції є власністю підрядника (позивача), якою останній має право розпоряджатися на власний розсуд.

За таких обставин посилання позивача на положення ст. 203 ЦК України, а саме, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, не грунтується на діючих нормах законодавства.

Таким чином договір зберігання від 02.01.2005 року, який є наслідком укладених договорів підряду, з урахуванням викладеного є правомірним.

Зважаючи, що однією з умов дійсності правочину встановлених ст. 203 ЦК України зокрема є те, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, судом перевірено обсяг повноважень філії "Рокитнівський райавтодор" на укладення договорів. Так, відповідно до наданого Положення про філію "Рокитнівський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", філія може від імені і за дорученням директора підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності підприємства. Згідно наданих генеральних доручень (№ 6/989 від 15.08.2002 р., № 6/1500 від 15.08.2003 р., № 6/610 від 08.04.2004 р.) начальнику філії "Рокитнівський райавтодор" надається право підпису при укладенні господарських та цивільно-правових угод у ході господарської діяльності підлеглої йому філії, а також право на представництво інтересів філії "Рокитнівський райавтодор" в судах всіх інстанцій.

З урахуванням вищевикладеного позивачу в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Витрати по сплаті держмита та витрати по оплаті інформаційно-технічних послуг по забезпеченню судового процесу, у разі такої сплати, на підставі ст.49 ГПК України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 811, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в десятиденний термін з дня його підписання.

Суддя

Повний текст рішення підписано "16" квітня 2007 р.