ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

04.04.07                                                                                           Справа  № 1/1067-20/233А

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Краєвської М.В.

при секретарі судового засідання                  Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради, м. Львів, вих. №1.7-10059 1104/92 від 26.01.2007 року

на постанову Господарського суду Львівської області від 12.12.2006 року

у справі № 1/1067-20/233А, суддя Манюк П.Т.,

за позовом Військової частини  9507, м. Львів

до Відповідача Львівської міської ради, м. Львів

про  визнання права постійного користування земельною ділянкою та визнання права державної власності на нерухоме майно

за участю представників сторін:

від Позивача –Максимонько Л.В. - представник;

від Відповідача –не з’явились.

Постановою Господарського суду Львівської області від 12.12.2006 року у справі № 1/1067-20/233А позов Військової частини 9507, м. Львів –задоволено. Визнано право постійного користування Військовою частиною 9507 Державної прикордонної служби України земельною ділянкою площею 7, 5062 га на вул. Володимира Великого, 10 у місті Львові.

Дана постанова місцевого господарського суду мотивована тим, зокрема, що Позивач є установою державної форми власності, а тому наділений переважним правом отримання земельної ділянки в постійне користування.

Не погодившись з даною поставою місцевого господарського суду, Львівська міська рада звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Львівської області від 12.12.2006 року у даній справі мотивуючи свої доводи тим, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови  порушено норми матеріального та процесуального права, висновки, викладені в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2007 року Скаржника зобов’язано уточнити вимоги апеляційної скарги, Позивача –подати заперечення на апеляційну скаргу.

Скаржник вимог ухвали суду не виконав, участі уповноваженого представника в судовому засіданні –не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги (повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

Військова частина 9507 (далі ВЧ 9507) вимог ухвали суду в частині подання заперечення на апеляційну скаргу не виконала, проте її представник в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, покликаючись на те, зокрема, що він є користувачем земельної ділянки, яка згідно рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 4-8 грудня 1951 року № 1/068/283 «Об отводе в передаче земельных участков Львовскому ВСО МГБ по ул.Артема /бывшая Закладовая/», була передана для ВСО МДБ (прикордонні війська входили до складу Міністерства державної безпеки) у розмірі 8,0 га для влаштування бази. У 2000 році Управління земельних ресурсів Львівської міської ради підтвердило ту обставину, що земельна ділянка площею 7,5 га, що розташована у м. Львові на вул. В.Великого, 10 залишена в постійному користуванні за Військовою частиною 9507 Прикордонних військ України (згідно Рішення Львівської обласної ради народних депутатів № 97 від 20.03.1996 року). Просить оскаржувану постанову місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу Львівської міської ради –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника Позивача, судова колегія дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржувану постанову місцевого господарського суду –залишити без змін, виходячи з наступного.

Позов заявлено ВЧ 9507 про визнання права постійного користування земельною ділянкою ВЧ 9507 Державної прикордонної служби України на вул. Володимира Великого, 10 у місті Львові та про визнання права державної власності на нерухоме майно, яке знаходиться в оперативному управлінні ВЧ 9507 Державних прикордонних військ України.

Відповідно до матеріалів справи, 24.11.2006 року Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, розташованої на вул. Володимира Великого, 10 у місті Львові.

Як встановлено місцевим господарським судом, згідно рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 4-8 грудня 1951 року за № 1/068/283 «Об отводе в передаче земельных участков Львовскому ВСО МГБ по ул.Артема/бывшая Закладовая/», земельна ділянка у розмірі 8,0 га  була передана для ВСО МДБ (прикордонні війська входили до складу Міністерства державної безпеки) для влаштування бази.

З метою оформлення землекористування, Позивачем було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, що розташована на вул. Володимира Великого, 10 у м. Львові.

Згідно матеріалів справи, Позивач неодноразово звертався із заявами (а. с.11-13), в яких просив прийняти рішення про передачу в користування ВЧ 9507 земельну ділянку, що розташована на вул. Володимира Великого, 10 у м. Львові, однак рішення Львівською міською радою прийнято не було

У своїх відповідях на заяви, Відповідач посилався на те, що 03.11.2005 року Львівська міська рада на пленарному засіданні розглядала проект ухвали «Про користування земельною ділянкою ВЧ 9507 Державної прикордонної служби України на вул. Володимира Великого, 10»відхиливши його, а тому вважає недоцільним повторно виносити на розгляд ради відхилене голосуванням питання.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на ту обставину, що в силу вимог ст. 377 Цивільного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Оскільки Позивачем не подано суду доказів, які б засвідчували право власності на споруди, зазначені в позовній заяві, то і підстави для передачі спірної земельної ділянки у користування –відсутні.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в таких наявна інвентаризаційна технічна документація  на будівлі, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. В.Великого, 10, а саме: висновки про приналежність, технічний стан та площу земельної ділянки, інвентарні картки та технічні паспорти, оформлені ЛОКБТІ та ЕО на дані об’єкти.

В силу ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради (ч.3 даної статті).

Стаття 12 ЗК України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради – сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Чинний Земельний кодекс України, прийнятий 25 жовтня 2001 року, визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина перша статті 92).

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об’єднання), установи та організації.

Позивач є установою, що належить до державної форми власності та наділений правом отримання земельної ділянки в постійне користування.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що згідно технічної документації на земельну ділянку, яка розташована по вул. Володимира Великого, 10 у м. Львові, погодженої державною землевпорядною експертизою (висновок від 13.07.2004 року № 1033), Позивачу підлягає передачі в постійне користування земельна ділянка площею 7, 5062 га для обслуговування військової частини.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»вирішення питань землекористування, в тому числі щодо продажу землі, належить до виключних повноважень міської ради.

Відповідно до вимог ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою товариством здійснюється за його заявою.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що відмова Львівської міської ради прийняти на пленарному засіданні 03.11.2006 року рішення про передачу позивачу вказаної земельної ділянки та відмова повторно виносити вказане питання на розгляд ради,  не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою (ч. 9 ст. 123 ЗК України).

На підставі наведеного, судова колегія дійшла висновку про те, що вимога Позивача про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою, розташованої на вул. Володимира Великого, 10 у місті Львові обґрунтована, підтверджена належними доказами і правомірна задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 159 КАС України, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В :

1.          Постанову Господарського суду Львівської області від 12.12.2006 року у справі № 1/1067-20/233А залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному                               порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                               Мурська Х.В.

Суддя                                                                                       Давид Л.Л.

Суддя                                                                                       Краєвська М.В.