ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.2007
Справа  № 12/264

Суддя господарського суду Тисянчин
В. М., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного
підприємця ОСОБА_1,             м.
Мукачево

до товариства
з обмеженою відповідальністю „Кооімекс -Україна”,                    м. Мукачево

про
стягнення суми  7 065,00 грн. -основного
боргу та 1 560,07 грн. -пені.

Суддя    Тисянчин
В. М.

Представники:

Від позивача -
ОСОБА_1, приватний підприємець, ОСОБА_2, (представник за довіреністю від
24.04.2006 року)

Від відповідача -не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Мукачево до товариства з
обмеженою відповідальністю „Кооімекс - Україна”, м. Мукачево про стягнення суми
7 065,00 грн. -основного боргу та 1 560,07 грн. -пені.

Позивачу та його представнику
роз'яснено права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Позивач та його представник (з
огляду на тривалі господарсько - партнерські стосунки з відповідачем)
відмовились від позовних вимог в частині нарахованої до стягнення моральної
шкоди в сумі 2 000,00 грн. та підтримує решту позовних вимог, посилаючись на їх
обгрунтованість матеріалами справи.

На вимогу суду відповідач
письмового відзиву на позов не подав, свого уповноваженого представника для
участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст.
75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Повідомлення № НОМЕР_1 підтверджує
вручення відповідачу 05.01.2007 року ухвали від 28.12.2006 року про порушення
провадження у справі, де вказано про
місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію
Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 7 065,00 грн. -основного боргу щодо оплати за поставлені
запасні частини до автомобіля, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-          актом звірки взаєморозрахунків станом
на 28.12.2006 року;

-
розрахунком позову, а за
таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № НОМЕР_2) про добровільне погашення
боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України
(чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених ГК України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
поставка запасних частини до автомобіля (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість поставлених запасних частини до автомобіля є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відповідно до вимог п.7 ст. 193 ГК
України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання
або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім цього, за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, відповідачу нарахована до сплати пеня в розмірі
1 560,07 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст.
258 ЦК України; ст. ст. 216 -218, 220 ГК України; Положень Закону України від
22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань”, судом визнано не обґрунтованими позовні вимоги в цій частині і
такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога погашена спеціальним
строком позовної давності.

Відповідно до ст. 44 ГПК України
судові витрати пов'язані з наданням юридичних послуг (відповідно квитанції до
прибуткового касового ордеру № НОМЕР_3 про сплату 500,00 грн. за надання
юридичних послуг) підлягають відшкодуванню відповідачем.

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, обставини, що впливають на неможливість
виконання відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних
прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем переважно
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування
судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини
у виникненні спору та не реагування на вимоги ухвал суду.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 77; 82 - 84, 115; 116; Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  частково.

2. Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю „Кооімекс -Україна” (м.
Мукачево,  вул. Пряшівська, 9; код
20456742) на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код
НОМЕР_4)  суму  7 065,00 (сім тисяч шістдесят п'ять грн.)
-основного боргу; 500,00 (п'ятьсот грн.) - у відшкодування витрат по оплаті за
надані юридичні послуги  та  121 (сто двадцять одну грн.) - у
відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування
витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В частині задоволення решти позову -
відмовити.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин
В. М.