ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" квітня 2007 р.
Справа  № 28/56-07-934

За позовом   Товариство з обмеженою відповідальністю "Новахім";

до відповідача   Товариство з обмеженою відповідальністю "Тера-фарма"  Товариство з обмеженою відповідальністю"Органіка"

3-тя особа відповідача: Перший відділ державної виконавчої служби Приморського районого управління юстиції м.Одеси;

про припинення договору та повернення товару

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

від позивача: Шереметьєва  Г.М. –за   дорученням.

від відповідача: Галушко Ю.О., Сидора І.Ю., –за дорученням;

ДВС: Ковальчук А.В. -  без належних  повноважень.

Суть спору: позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю „Новахім” звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів –Товариства з обмеженою відповідальністю  „Тера-Фарма” та Товариства  з обмеженою відповідальністю „Органіка”, про припинення договору  та повернення товару за договором  на відповідальне зберігання  за № 1 від  07  липня 2005 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, на задоволенні останніх наполягає.

Відповідач –Товариство з обмеженою відповідальністю  „Тера-Фарма” у судовому засіданні  16 березня 2007 року надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов  ТОВ „Новахім” визнає у повному обсязі та просить суд його  задовольнити.

Відповідач –Товариство з обмеженою відповідальністю „Органіка ” у судове засідання з’явився, просить суд припинити провадження по справі, оскільки вважає, що справа має розглядатися  за місцем знаходження майна –в порядку виключної підсудності   відповідно до ст. 16 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

07 липня 2005 року між  Товариством з обмеженою  відповідальністю „Новахім” та  Товариство з обмеженою відповідальністю „Тера-Фарма” було укладено договір  відповідального зберігання за №1.

Відповідно до умов договору  позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов’язання  відповідального зберігання на своєму складі матеріальних цінностей, а саме  фармацевтичну субстанцію бензил пеніцілінової калійної солі - опис товарів, які передані   на відповідальне зберігання  міститься в додатку до договору № 1 від 07 липня 2005 року.

Також, відповідно  до  п.   2.1. договору за зберігання товарів  позивач   зобов’язувався сплатити  відповідачу  плату у розмірі , встановленому  в специфікації  про надання послуги на зберігання.

На виконання умов договору позивач передав на відповідальне зберігання  відповідачу  вищевказаний товар, що підтверджується  актом № 1  прийому - передачі товарів на відповідальне зберігання від 07 липня 2005 року  та накладною  № 4  від 07 липня 2005 року.

У своїх позовних вимогах Товариство з обмеженою відповідальністю „Новахім” просить суд припинити  договір  та повернути товар за договором  на відповідальне зберігання  за № 1 від  07  липня 2005 року.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі наявні докази, що мають значення для справи,  заслухавши пояснення сторін,  всебічно та повно з’ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення,  оглянувши у судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що  позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як  встановлено ст. 938  Цивільного кодексу України  зберігач  зобов'язаний  зберігати  річ  протягом   строку, встановленого у договорі зберігання.  Якщо   строк   зберігання   у   договорі   зберігання   не  встановлений і не може  бути  визначений  виходячи  з  його  умов, зберігач  зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.  Якщо   строк   зберігання   речі    визначений    моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення,  зберігач має право зі спливом звичайного  за  цих  обставин  строку  зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Договір   відповідального зберігання  № 1 від 07 липня 2005 року був укладений сторонами на строк до  31  грудня 2005 року. Але у п. 9.2  цього договору вказано, якщо  жодна із сторін  у строк  30 днів до сплину строку дії  договору не заявить про намір  його розірвати, то він являється пролонгованим  строком на один рік на тих же умовах. У зв’язку з тим, що сторонами  не було виявлено наміру щодо розірвання договору, тому строк дії його автоматично продовжився до 31 грудня 2006 року.  Сторонами  за тридцять днів до    сплину  пролонгованого строку договору знову не  виявлено намір  про його розірвання, тому вказаний договір  автоматично являється пролонгованим  строком на один рік на тих же умовах, тобто до 31 грудня 2007 року.

У своїх позовних вимогах Товариство з обмеженою відповідальністю  „Новахім” просить суд   припинити договір  відповідального зберігання  на підставі ст.  607  ЦК України, тобто у зв’язку з неможливістю  виконання зобов’язання з обставиною, за  яку жодна із сторін  не відповідає.  Але при цьому не надає жодного доказу того, що  відповідач  не має можливості виконати  взяте на себе зобов’язання за вищевказаним договором.

Оскільки договір відповідального  зберігання  № 1 від 07 липня 2005 року являється діючим на момент подачі позивачем позову, тому припинення  зобов’язання на вимогу  однієї із сторін, як встановлено у ст. 598 ЦК України допускається лише у випадках, визначених договором або законом.

Договором, а саме  п. 8.2  встановлено, що сторона, яка вирішила   розірвати  договір, повинна направити повідомлення  про намір  його розірвати  іншій стороні не пізніше ніж за 20 днів до передбачуваного моменту  розірвання  цього договору, але жодних дій  щодо повідомлення про розірвання  договору  позивачем зроблено не було. Виходячи  з  цього суд  доходить висновку, що підстав припинення зобов’язання за даним договором не має, оскільки позивач не вимагав його припинення, у даному випадку розірвання.

Судом також встановлено, що  твердження позивача про те, що  товар який є предметом договору відповідального зберігання  № 1 від 07 липня 2005 року переданий   першим   відділом  ДВС Приморського управління юстиції м. Одеси на відповідальне зберігання  ТОВ „Органіка” є  безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що саме вказаний у специфікації до договору товар  був арештований, описаний та переданий на відповідальне зберігання  виконавчою службою ТОВ „Органіка”.

Суд  звільняє від відповідальності відповідача –ТОВ „Органіка”, оскільки останній не має жодного відношення до взятих сторонами зобов’язань за договором  відповідального зберігання  № 1 від 07 липня 2005 року укладеного   між  Товариством з обмеженою  відповідальністю „Новахім” та  Товариство з обмеженою відповідальністю „Тера-Фарма” і тому не може нести відповідальність як за припинення вказаних зобов’язань так і за повернення товару.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень,  чого в даному випадку зроблено не було.

Аналізуючи положення чинного законодавства, матеріали справи і викладене вище, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                       Гуляк Г.І.