ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"10" квітня 2007 р.
справа № 20-3/116-7/008

За позовом:          Товариства з обмеженою відповідальністю „Антей”

(97540, Сімферопольський район, с. Родникове, вул. 40 років Перемоги, 6)

до відповідача:          Севастопольське державне підприємство „Атлантика”

(99014, м. Севастополь, вул. Правди, 10)

про          виділення майна - 1/2  частки бази відпочинку „Ізумруд”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м. Севастополя, в натурі із часткової власності,

Суддя  Ілюхіна Г.П.

Представники:

Від позивача –не з’явився;

Від відповідача –Абалмасова Н.С., представник, довіреність № 085, від 23.03.2007;

Суть спору:

05.05.2004 року позивач звернувся з позовом до відповідача про виділення майна - 1/2  частки бази відпочинку „Ізумруд”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м. Севастополя, в натурі із часткової власності.

Ухвалою господарського суду м. Севастополя від 11.05.2004 р., суддею Гоголем Ю.М. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження по справі. 08.09.2003 г.

Суддею Гоголем Ю.М. заявлений самовідвід від участі в розгляді справи на тих підставах, що він не може брати участь у розгляді справи № 20-3/116 у зв’язку з тим, що справа № 20-4/481-3-070 з тим же предметом позову розглядалось ним і рішення по справі скасовано Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2004р.

Ухвалою голови господарського суду  м. Севастополя від 19.01.2005 р. справа № 20-3/116  передана судді Ілюхіній Г.П. у зв’язку із задоволенням самовідводу судді Гоголя Ю.М. (арк с. 33).

20.01.2005 справа прийнята до провадження суддею Г.П. Ілюхіною, справі присвоєний № 20-3/116-7/008. (арк. с. 35).

Від відповідача надійшло клопотання (вх. № 2936), в порядку ст. 22, частини першої ст.79 ГПК України про зупинення провадження у справі у в зв’язку з находженням у провадженні судді Антонової І.В. справи № 20-4/481-3/070-5/325, пов’язаної з даною справою. (арк. с. 39).

Аналогічне клопотання (вх. № 3060) надійшло від позивача (арк. с. 40).

В зв’язку з тим, що вирішити даний спір до розгляду пов’язаного з ним спору було неможливо, підстави позовних вимог пов'язані з предметом спору по справі № 20-4/481-3/070-5/325, ухвалою суду від 14.02.2005 провадження по справі № 20-3/116-7/008  зупинено до розгляду пов’язаного з нею справи № 20-4/481-3/070-5/325 (арк.с.57).

05.03.2007 на адресу суду надійшло клопотання відповідача (вх.№ 7227) про поновлення провадження у справі у зв’язку з набранням законної сили рішенням господарського суду м. Севастополя по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338-5/133, надавши ухвалу Верховного Суду України від 15.02.2007, якою відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови ВГСУ від 12.12.2006 у зазначеній вище справі, та постанову Вищого господарського суду України від 12.12.2006, якою залишено без змін постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 (а.с.96-102).

Ухвалою суду від 12.03.2007 провадження по справі поновлено (а.с.103-104).

Відповідач в відзиві на позов (вх.№ 9348) позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в ньому, основні з яких полягають в тому, що Постановою Верховного Суду України від 15.02.2007 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду Постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2006, яким  залишено без змін Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338-5/133, якою в позові ТОВ „Антей” про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” сумісною дольовою власністю з розміром часток по 50% - відмовлено; у зв’язку з тим, що ТОВ „Антей” не є співвласником будь-якого майна бази відпочинку „Ізумруд”, у позивача відсутні правові підстави вимагати в судовому порядку виділення майна –Ѕ бази відпочинку „Ізумруд”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м . Севастополя, в натурі з дольової власності; просить в задоволенні позову відмовити (арк.с.105).

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач явку уповноважених представників в судові засідання 14.02.2005, 21.03.2007, 10.04.2007 не забезпечив, вимоги ухвали суду від 11.05.2004, 17.12.2004, 12.03.2007, 21.03.2007 не виконав, витребуваних документів та доказів не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутність представників позивача не перешкоджає розгляду спору по суті, матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд, -

в с т а н о в и в:

З'ясовані наступні обставини:

01.09.1995 між Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю “Роднікове” та Севастопольським державним підприємством “Атлантика” укладено договір №100 про дольову участь радгоспу “Роднікове” Сімферопольського району в реконструкції та розширенні бази відпочинку “Ізумруд-2” в селищі Ласпи Севастопольського виробничого об’єднання рибної промисловості “Атлантика” (далі - Договір).

Відповідно до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Договору сторонами було встановлено обов’язок Севастопольського державного підприємства “Атлантика” надати радгоспу “Роднікове”, правонаступником якого є Агропромислове товариство з обмеженою відповідальністю “Роднікове”, для реконструкції та розширення незавершений будівництвом спальний корпус на 15 номерів.

Радгосп в свою чергу взяв на себе зобов’язання закінчити незавершене будівництво спального корпусу на 15 номерів та ввести його в експлуатацію у строк до 25.05.1996 року (підпункт 2.2.1. пункту 2.2. Договору).

В пункті 3.2. Договору сторони передбачили, що  Севастопольське державне підприємство “Атлантика” в продовж трьох діб після здачі в експлуатацію спального корпусу на 15 місць виділяє радгоспу “Роднікове” у безстрокове користування Ѕ номерів та після здачі спального корпусу до експлуатації перераховує на розрахунковий рахунок останнього Ѕ  затрат.

26.06.2003 Рішенням господарського суду м. Севастополя по справі № 20-4/481-3/070 визнано спальний корпус на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м. Севастополя, загальною дольовою власністю ТОВ „Антей” та СДП „Атлантика” з розміром часток по 50 % (арк.с.12-13).

11.11.2003 Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду по справі № 20-4/481-3/070 , зазначене вище рішення залишено без змін (арк.с.14-16).

15.06.2004 постановою Вищого господарського суду України по справі № 20-4/481-3/070 рішення господарського суду м. Севастополя від 26.06.2003 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.11.2003 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

06.12.2005 рішенням господарського суду м. Севастополя в задоволенні позову Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю „Роднікове” про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” загальною дольовою власністю з розміром часток по 50 % відмовлено; позов ТОВ Антей про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” загальною дольовою власністю з розміром часток по 50 %  також відмовлено повністю.

14.02.2006 Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338 , зазначене рішення господарського суду м. Севастополя від 06.12.2005 по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338 залишено без змін (арк.с.14-16).

27.04.2006 Постановою Вищого господарського суду України по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338 Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.02.2006 та рішення господарського суду м. Севастополя від 06.12.2005 скасовано справу направлено на новий розгляд (арк.с.66-67).

14.08.2006 рішенням господарського суду м. Севастополя по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338-5/133 в задоволенні позову Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю „Рудникове” про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” загальною дольовою власністю з розміром часток по 50 % відмовлено; позов ТОВ Антей про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” загальною дольовою власністю з розміром часток по 50 % задоволено повністю (арк.с.68-70).

23.10.2006 постановою Севастопольського апеляційного господарського суду по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338-5/133 пункт 1 рішення господарського суду м. Севастополя від 14.08.2006 в частині відмови Агропромисловому товариству з обмеженою відповідальністю „Рудникове” в задоволенні позову про визнання спального корпусу на 15 номерів бази відпочинку „Ізумруд-2” СДП „Атлантика” загальною дольовою власністю з розміром часток по 50 %; пункти 2, 3, 4 рішення скасовані, у позові Товариству з обмеженою відповідальністю „Антей” відмовлено (арк.с.73-83).

12.12.2006 постановою Вищого господарського суду України по справі № 20-4/481-3/070-5/325-12/338-5/133 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 залишено без змін (арк.с.87-92).

Спір виник у зв’язку з тим, що рішенням суду від 26.06.2003 визнано власником Ѕ частки спального корпусу бази відпочинку „Ізумруд-2”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м. Севастополя визнано ТОВ „Антей”, яке було скасовано в процесі розгляду справи і в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Правовідносини сторін регулюються статтями 11, 182, 317, 319, 326, 334 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 21, 26, 49 Закону України „Про власність”.

З 1 січня 2004 року набрав чинності  Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 16 січня 2003 року № 435-IV із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 19 червня 2003 року №  980-IV і Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV, що вступив в дію в 1 січня 2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До правовідносин сторін застосовуються обидва кодекси.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення   літературних,   художніх   творів,   винаходів   та   інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Статтею 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі статтею 4 Закону України „Про власність” (далі –Закон), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

При здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержувати моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 20 Закону, суб’єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян  і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод (стаття 21 Закону).

Згідно статті 26 Закону об’єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

Статтею 49 Закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Зазначені норми у якості підстав виникнення права власності встановлюють, зокрема, цивільно-правові угоди (договори та інші правочини).

Враховуючи вимоги вказаних вище норм ТОВ “Антей” не надано до матеріалів справи правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності на спірні номери бази відпочинку “Ізумруд-2” Севастопольського державного підприємства “Атлантика”.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи спірне майно зареєстровано 03.11.2005 року за СДП “Атлантика” з видачею відповідного свідоцтва на право власності.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Все вищеперелічене дає суду право для висновку, що у ТОВ “Антей” відсутні правові підстави вимагати виділити майно - 1/2  частку бази відпочинку „Ізумруд”, розташованої в п. Ласпи Орлинівської селищної Ради м. Севастополя, в натурі із часткової власності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 182, 317, 319, 326, 334 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 21, 26, 49 Закону України „Про власність”, статтями 20, 22, 33, 34, 35, 69, 77, 79, 82-84 ГПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                                                                                     Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

16.04.2007