ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2007 р.                                                 Справа №  11/760/06

м. Миколаїв

За позовом:  Державного підприємства “Дельта-лоцман”

(54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, 27)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Морське агентство “Гідротранс”

(54038, м.Миколаїв, вул.Генерала Карпенка, 40)

Ш особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на боці відповідача:

Державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт”

(юр.адреса: 54054, м. Миколаїв, пл.. Заводська, 1)

(поштова адреса: 54001, м. Миколаїв, вул.. Ні кольська, 54)

Суддя  Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Питомець Г.П.. –дов. №9 від 27.11.2006р.,  Кошева А.В. –дов. № 87 від 24.11.2006р.

Від  відповідача: Панченко С.В. –дов. № 24/01 від 24.01.2007р.

Від Ш особи: Зінченко Ю.В. –дов. від 19.01.2007р.

Суть спору:  стягнення 130479,56 дол. США по договору №746/П-05 від 30.12.2005р., з яких 114775,28 дол. США основного боргу, 8034,27 дол. США штрафу та 7670,01 дол. США пені

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те що канальний збір є платою за послугу, що надається судновласнику; при цьому ця послуга полягає у забезпеченні безпечного проходу судном того чи іншого каналу. Право на отримання плати за ту чи іншу послугу наділений виконавець, тобто та особа, яка таку послугу надає. Прийняття Міністерством транспорту та зв’язку України наказу про ліквідацію ДП „Дельта-Лоцман” зумовило прийняття КМУ 10.07.2006р. постанови №953, якою були внесені зміни до п.2 постанови КМУ від 30.12.1998р. №2098, згідно яких утримувати Бузько-Дніпровсько-Лиманський канал (надалі БДЛК) та Херсонський морський канал (надалі ХМК) за рахунок канального збору мало вже не ДП „Дельта –Лоцман”, а державні підприємства, що належать до сфери управління Мінтрансзв’язку,  до яких відноситься і ДП „Дніпро–Бузький морський торгівельний порт”. Саме цьому підприємству було передано на баланс БДЛК та ХМК і воно правомірно  виставляло рахунки за надані послуги, та отримувало платню.

Державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт” вважає, що воно правомірно отримувало плату канального портового збору в період знаходження каналів на його балансу та повному господарському віданні, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, представника Ш особи, вивчивши матеріали  справи,  суд, –

в с т а н о в и в:

30 грудня 2005 року між державним підприємством „Дельта-лоцман” та товариством з обмеженою відповідальністю „ Морське агентство „Гідротранс”  було укладено договір №746/П-05, за умовами якого позивач взяв на себе зобов’язання  за заявками відповідача забезпечити безпечне проходження суден по Бузько-Дніпровсько-Лиманському та Херсонському морському каналах і трасі ГСХ Дунай-Чорне море, а відповідач зобов’язався прийняти і оплатити надані послуги (канальний збір).

При цьому, як погодили сторони за договором, споживачем послуг позивача є „судновласник” (судновласник, оператор, фрахтувальник, вантажовідправник, вантажоодержувач або інший платник зборів, за дорученням якого діє відповідач).

Пунктом. 2.1.1 спірного  договору, його учасники записали обов’язок позивача  надавати відповідачу рахунки для сплати зборів і платежів  за користування зазначеними послугами, які оформлені на підставі встановлених цін і державних тарифів, а також вимог договору які відповідач зобов’язаний був  сплачувати у терміни, визначені договором – не пізніше 10 днів з дня проходження каналом, судновим ходом (п.3.2.3).

Між сторонами відсутній спір щодо розміру канального збору.

Відповідно до п.4.3 договору агент несе повну матеріальну відповідальність перед підприємством за повноту і своєчасність оплати наданих послуг, як у національній валюті, так і в доларах США.

Як записано в  пункті 3.1 договору порядок стягнення і розмір канального збору визначається відповідно до нормативно-правових актів, в тому числі постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2000р. №1544 „Про портові збори”. Витрати за перерахування коштів відносяться на рахунок відповідача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 №1544 „Про портові збори” регулюється порядок та розміри стягнення канальних зборів. Пунктом 18 цієї Постанови встановлено, що нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном  в один кінець і за кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за 1 кубічний метр об’єму судна за встановленими ставками. Відповідно до приміток до п.18 Постанови за проходження Бузько-Дніпровсько-Лиманського і Херсонського морського каналу з заходженням суден у порти Дніпро-Бузький, Миколаїв (морський), Херсон (морський), Очаків, Октябрський та причал заводу „Океан”, а також без заходження в морські порти (причали), канальний збір сплачується суднами за визначеними ставками державному підприємству "Дельта-лоцман".

В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 09.09.2006р. по 19.09.2006р. ДП „Дельта-лоцман” забезпечило безпечне проходження іноземних суден під агентуванням відповідача,  по Бузько-Дніпровсько-Лиманському каналу за що нараховано суму канального збору у розмірі 114775,28 дол. США.

Виставлені відповідачу рахунки на сплаті наданих послуг -  нарахований канальний збір на суму 114775,28 дол. США останнім не сплачено.

Окрім суми боргу позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 7670,01 дол. США та штраф у розмірі 8034,27 дол. США.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

Статтею 84 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що канальний збір належить до цільових портових зборів, розмір якого встановлюється Кабінетом Міністрів України, а використання допускається виключно за його цільовим призначенням.

Згідно п.2.4. Порядку обліку та використання коштів від портових зборів, який затверджено наказом Міністерства транспорту України №783 від 25.08.2004р. кошти від канального збору використовуються на утримання, обслуговування,  ремонт та забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах загальнодержавного значення і підхідних каналах портів, очищення їх від наносів і підтримку їхніх габаритів у межах паспортних значень, на днопоглиблювальні роботи, на утримання, обслуговування та ремонт засобів навігаційного обладнання на каналах, на будівництво, модернізацію, реконструкцію каналів, на утримання персоналу, що здійснює технічний нагляд за експлуатацією каналів.

Тобто, канальний збір є платою за фактично надані послуги. При цьому, надання цих послуг та їх фактична оплата не  є одночасною.

12 квітня 2006 року міністерство транспорту та зв’язку України видало наказ №336 „Про реорганізацію державного підприємства «Дельта –Лоцман»шляхом приєднання його до державного підприємства „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”, яке є правонаступником прав та обов'язків ДП „Дельта - Лоцман”.

Цим же наказом було створено комісію з реорганізації ДП „Дельта –Лоцман”.

Згідно пункту 4.1 цього наказу, ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” було зобов’язано прийняти на баланс майно ДП «Дельта –Лоцман»згідно з затвердженим передавальним актом.

3 травня 2006 року Міністерством транспорту та зв’язку України було видано наказ №422 «Про передачу гідротехнічних споруд ДП «Дельта - Лоцман», яким  зобов’язувало останнє передати з балансу, а ДП Дніпро-Бузький морський торговельний порт” прийняти на баланс Бузько-Дніпровський-лиманський канал та Херсонський морський канал, закріпивши їх за підприємством на праві господарського відання.

4 травня 2006 року Державний департамент морського і річкового транспорту видав наказ №69 „Про створення комісії щодо передачі гідротехнічних споруд ДП „Дельта –Лоцман”.

4 травня 2006 року було складено акт приймання –передачі гідротехнічних споруд від ДП „Дельта –Лоцман” до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”.

Згідно наказу по ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” №32-П від 11 травня 2006 року до підприємства, в порядку переводу з ДП „Дельта –Лоцман”, були прийняті на роботу працівники, що задіяні на роботах  з нагляду та технічною експлуатацією каналів.

Таким чином, ДП „Дельта –Лоцман” фактично було позбавлено можливості надання послуг з безпечного проведення суден по Бузько-Дніпровсько-лиманському і Херсонському морському каналах.

Окрім сказаного, постановою КМУ №953 від 10.07.2006р. були внесені зміни до п.2 постанови КМУ №2098 від 30.12.1998р., якою було виключено покладення функції з регулювання руху суден та утримання судноплавних шляхів за рахунок відповідних канальних зборів на Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах на ДП „Дельта –Лоцман” та покладено ці функції на державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України.

Відповідно до приписів ч.3 ст.59 Господарського кодексу України, у разі приєднання одного або кількох суб’єктів господарювання до іншого суб’єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов’язки  приєднаних суб’єктів господарювання.

Отже, з викладено вище слідує, що на дату надання послуг відповідачеві, до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”  перейшли всі права та обов’язки які були у ДП «Дельта –Лоцман»за договором  №746/П-05 від 30.12.2005р., укладеному ним та ТОВ “Морське агентство “Гідротранс”.

Таким чином, відповідальність  за якість наданих послуг за проходження судном каналів, в разі настання такої, повинно було нести те підприємство, в господарському віданні якого знаходяться ці канали, оскільки саме на нього було покладено обов’язок надання цих послуг.

Враховуючи, що ці послуги включають в себе утримання, обслуговування,  ремонт та забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах загальнодержавного значення і підхідних каналах портів, очищення їх від наносів і підтримку їхніх габаритів у межах паспортних значень, днопоглиблювальні роботи,  утримання, обслуговування та ремонт засобів навігаційного обладнання на каналах,  будівництво, модернізацію, реконструкцію каналів,  утримання персоналу, що здійснює технічний нагляд за експлуатацією каналів то беззаперечним є факт того, що надання цих послуг потребує значних фінансових коштів.

Беручи до уваги що ці послуги мають безперервний характер, то і фінансування їх повинно мати постійний характер.

Відповідно до положень ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином, відповідно до вимог закону, інших правових актів, договору.

Як передбачено п.2.1.1. договору, позивач повинен надати відповідачу рахунок для сплати послуг канального збору, який відповідач, відповідно до п.3.2.3. договору, повинен сплатити на протязі 10-ти банківських днів з дня проходження каналом, судновим ходом.

Але позивач відправив відповідачу рахунки на сплату послуг 06.10.2006р. та 17.10.2006р., тобто тоді, коли судна вже покинули порт.

Виставлені портом рахунки на надані послуги корабельного збору були сплачені відповідачем, що визнається цими сторонами.

В вересні 2006 року ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” та відповідачем було складено акти прийому-здачі робіт (послуг) по кожному з суден, що пройшли каналами, що є підтвердженням факту надання послуг саме морським портом.

Діючим законодавством не передбачено подвійної оплати послуг канального збору.

Що стосується стягнення вартості послуг по рахунку №2649 від 19.09.2006р. по т/х SERVER  на суму 32119,60 дол. США, то відповідачем не визнається сам факт отримання ним цього рахунку, а відповідно і підстав для сплати вартості наданих послуг.

На обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано до суду, в якості доказів, оригінал рахунку за цією ж датою, за надані послуги по цьому ж теплоходу, але на суму 16059,80 дол. США, який був ним сплачений позивачу по платіжному дорученню №748 від 09.11.2006р.

Окрім названого вище рахунку, відповідачем надано до суду його копію яка була ним отримана після отримання оригіналу цього рахунку.

Оскільки підставою для сплати наданих послуг повинен бути оригінал рахунку, то цей рахунок ним не оплачувався.

При цьому відповідач не заперечує наявності заборгованості за надані послуги по цьому теплоходу, але тільки в суму 16059,80 дол. США і готовий їх сплатити після отримання відповідного рахунку.

Отже, враховуючи, що підставою для сплати наданих послуг, відповідно до умов договору, є рахунок, то позивач не довів належними засобами доказування факту виставлення рахунку за надані послуги по т/х SERVER на суму вартості наданих послуг, а додана до позовної заяви копія рахунку №2649 від 19.09.2006р. на суму 32119,60 дол. США не була направлена відповідачу, оскільки в такому разі відповідач повинен був би сплатити по отриманим рахункам суму більшу ніж було б потрібно.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки у відповідача не виникло обов’язку по сплаті вказаного рахунку.

Питання  щодо визначення отримувача коштів за цей збір вирішується КМУ, який постановою №953 від 10.07.2006р. поклав ці функції на державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України.

Таким чином, дії, як ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”, так і ТОВ „Морське агентство „Гідротранс” повністю узгоджувались з положеннями діючого законодавства  та  відповідали прийнятим Міністерством транспорту та зв’язку України рішенням.

Законність дій порту також підтверджується  подальшими діями Міністерства транспорту та зв’язку України, а саме: наказом №183 від 06.11.2006р. про створення комісії для врегулювання ситуації, що склалась зі сплатою канального збору за проходження суден по Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах; висновками цієї комісії, що викладені в акті від 15.11.2006р., в яких не встановлено фактів неправомірного отримання  та використання коштів  від канального збору з боку ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”.

18 вересня 2006 року Міністерство транспорту та зв’язку України видало наказ №945 „Щодо удосконалення функціонування державної системи забезпечення безпеки судноплавства” яким було скасовано дію наказів №336 від 12.04.2006р. „Про реорганізацію державного підприємства „Дельта –Лоцман” та № 442 від 03.05.2006р. „Про передачу гідротехнічних споруд ДП „Дельта –Лоцман”.

20 вересня 2006 року директор ДП „Дельта – Лоцман” направив на адресу т.в.о. начальника порту ДП  „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” листа за №1590, в якому просив останнього проінформувати субагентів, що утримувачем канального збору з судноплавних шляхів на Бузько-Дніпровсько-лиманському і Херсонському морському каналах є ДП „Дельта –Лоцман”.

Одночасно в листі висловлювалось прохання надати  інформацію щодо отриманих ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” коштів від канального збору з 03.05.2006р. та перерахувати їх ДП „Дельта –Лоцман”.

25 вересня 2006 року Державний департамент морського і річкового транспорту видав наказ №157 „Про створення комісії щодо передачі гідротехнічних споруд ДП „Дельта –Лоцман”.

2 жовтня 2006 року було складено акт приймання –передачі гідротехнічних споруд від ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” до ДП „Дельта –Лоцман”.

Спільним листом ДП „Дельта –Лоцман” та ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” від 08.11.2006р. повідомили керівників підприємств, які є платниками канального збору, про те, що агентські компанії (судновласники, тощо), які станом на 07.11.2006р. не сплатили канальний збір за проходження суден Бузько-Дніпровсько-лиманським і Херсонським морським каналами, повинні сплатити його  ДП „Дельта –Лоцман”.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ДП  „Дельта –Лоцман”, ДП „ Дніпро-Бузький морський торговельний порт”, ТОВ „Морське агентство „Гідротранс” та інші морські агенти стали заручниками ситуації, що виникла на підставі прийнятих рішень Міністерством транспорту та зв’язку України –наказу № 336 „Про реорганізацію державного підприємства «Дельта –Лоцман»та інших, які вказані вище.

Зокрема це найшло своє відображення в листі заступника міністра транспорту та зв’язку України від 19.10.2006р.направленому на адресу державних підприємств «Дельта –Лоцман»та «Дніпро-Бузький морський торговельний порт»,  в я кому говорилось про необхідність керівникам згаданих підприємств надати Департаменту морського і річкового транспорту звіт щодо отриманих ДП „ Дніпро-Бузький морський торговельний порт” за період з 03.05.2006р. грошових коштів від канального збору за проходження суден БДЛК та ХМК; звіт та копії підтверджуючих документів щодо фактичних витрат на утримання каналів за рахунок отриманих грошових коштів.

Пунктом 1.2 пропонувалось у тижневий термін перерахувати ДП „Дельта –Лоцман” кошти в національній грошовій одиниці України, отримані від канального збору за проходження суден БДЛК та ХМК за винятком цільових фактичних витрат на утримання каналів.

Цим листом також пропонувалось підприємствам провести звірку отриманих грошових коштів та внести корективи у бухгалтерський облік.

Твердження позивача про безпідставність  визначення канального збору, як плати за надані послуги, оскільки підставою оплати канального збору є сам факт проходження судна каналом, не приймається судом до уваги, оскільки проходження судна каналом є вже фактом отримання послуг щодо забезпечення безпеки мореплавства, яка в свою чергу, реалізується  шляхом безперервного  виконання робіт, перелік яких дано в наказі Міністерства транспорту України №783 від 25.08.2004р.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших нормативних актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя                                                        К.Л.Василяка