ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2007 р. Справа № 10/169-06

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Гулової А.Г.

Щепанської Г.А.

при секретарі Жарській І.В. ,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1", м.Вінниця

на рішення господарського суду Вінницької області

від "21" лютого 2007 р. у справі № 10/169-06 (суддя Даценко М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1", м.Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудмонтаж ВВС", м.Вінниця

про визнання недійсним п.2.1 договору №20 від 01.01.2004 р. на технічне обслуговування, ремонт ліфтів, п.2.1 договору №90 від 01.01.2003 р. на технічне

обслуговування, ремонт ліфтів та п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р.

до договору №20 від 01.01.2004р. на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (згідно із заявою про уточнення позовних вимог),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 21.02.2007р. у справі №10/169-06 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1" (м. Вінниця) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудмонтаж ВВС" (м.Вінниця) про визнання недійсним п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р. на технічне обслуговування, ремонт ліфтів, п.2.1 договору №90 від 01.01.2003р. на технічне обслуговування, ремонт ліфтів та п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (згідно із заявою про уточнення позовних вимог) відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати з підстав, наведених у скарзі, та прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, зокрема:

- на думку позивача, згідно чинного законодавства всі роботи, що виконуються по обслуговуванню ліфтів, повинні передбачатись в кошторисах, складові якого є обов'язковими для сторін, а ціна кошторису повинна закладатись в договір підряду;

- при прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, посилаючись на ст.837 ЦК України, згідно якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на власний ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити роботу, не надав належної правової оцінки тому, що п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р., п.2.1 договору №90 від 01.01.2003р. та п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. суперечать вимогам, зокрема, ст.ст.ст.48,334,342 ЦК УРСР, ст.ст.203,215,844 ЦК України, Порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов'язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №214 від 03.09.1999р., Тимчасових методичних рекомендацій щодо визначення вартості ремонту і модернізації пасажирських та вантажних ліфтів, які використовуються в будівлях житлового та цивільного призначення, схвалених рішенням НТР Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №12 від 09.12.2002р., Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України КДП-204/12 від 31.12.1991р., якими передбачене обов'язкове складання кошторису з визначенням робіт, що виконуються, їх обсягу та вартості;

- висновок суду першої інстанції про те, що договори №20 від 01.01.2004р. та №90 від 01.01.2003р. відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки згідно пунктів 1 та 2.1 спірних договорів замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об’єктах замовника відповідно з додатком А1, який є невід’ємною частиною договору, й щомісячна оплата робіт згідно з договором визначена узгодженням сторін на момент його укладення з урахуванням ПДВ, а відомість визначеної щомісячної суми оплати робіт наведена у додатку А2, який також є невід’ємною частиною договору, не узгоджується з дійсними обставинами справи в зв'язку з тим, що відомість визначеної щомісячної суми оплати робіт не містить визначення обсягів робіт за договорами, що суперечить вимогам Тимчасових методичних рекомендацій щодо визначення вартості ремонту і модернізації пасажирських та вантажних ліфтів, які використовуються в будівлях житлового та цивільного призначення, схвалених рішенням НТР Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №12 від 09.12.2002р., згідно яких в кошторисі договору підряду обов'язково мають бути передбачені наступні дані: прямі витрати, загально-виробничі витрати, витрати на зведення та розбирання титульних тимчасових будівель та споруд, додаткові витрати при виконанні ремонтних робіт у зимовий період, додаткові витрати при виконанні ремонтних робіт у літній період, визначення кошторисного прибутку, адміністративні витрати;

- місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що ТОВ "Бокуд-1" є виконавцем послуг по обслуговуванню житла та відповідно до Порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов'язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, затвердженого наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України №214 від 03.09.1999р., Порядку формування тарифів на послуги з утриманням будинків, споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ №560 від 12.07.2005р., ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язане включити суму на обслуговування ліфтів, яка повинна бути визначена на основі кошторису по кожному ліфту окремо, до розрахунку економічно обґрунтованих витрат на обслуговування житла і прибудинкових територій і передати цей розрахунок на затвердження до міської ради, а тому відсутність таких кошторисів до договорів підряду на технічне обслуговування ліфтів не дає можливості позивачу передати на затвердження міської ради розрахунок економічно обґрунтованих витрат на обслуговування житла і прибудинкових територій та, відповідно, виконати державне замовлення щодо обслуговування житлового фонду.

Відповідач у відзиві №58 від 14.06.2007р. (т.4, а.с.10-13) на апеляційну скаргу проти доводів та вимог скарги заперечує, вважає рішення господарського суду Вінницької області від 21.02.2007р. у даній справі обґрунтованим та законним, в зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що:

- посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р., п.2.1 договору №90 від 01.01.2003р. та п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. було порушено вимоги Порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов'язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №214 від 03.09.1999р., Тимчасових методичних рекомендацій щодо визначення вартості ремонту і модернізації пасажирських та вантажних ліфтів, які використовуються в будівлях житлового та цивільного призначення, схвалених рішенням НТР Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №12 від 09.12.2002р., Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України КДП-204/12 від 31.12.1991р. не заслуговують на увагу, оскільки зазначеними нормативно-правовими актами регулюється визначення вартості ремонту та модернізації ліфтів, вартості утримання будинків і прибудинкових територій, вартості технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України, а не технічного обслуговування та ремонту ліфтів, що було предметом спірних договорів; крім того вищевказані Тимчасові методичні рекомендації були лише схвалені рішенням НТР Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №12 від 09.12.2002р., однак не введені в дію в установленому законом порядку - не затверджені відповідним органом та не зареєстровані в Міністерстві юстиції України;

- судом першої інстанції вірно визначено, що ціна виконуваних за договорами №20 від 01.01.2004р. та №90 від 01.01.2003р. робіт визначена пунктами 2.1 договорів, узгоджена і розрахована на підставі зазначеної площі будинків, та відображена в додатках до договорів, а ст.844 ЦК України лише закріплює право сторін визначити у кошторисі вартість робіт (послуг), більш того, ст.334 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення підрядного договору №90 від 01.01.2003р., на думку відповідача, ототожнює поняття вартість робіт та кошторис;

- скаржником не надано доказів в обґрунтування доводів позовної заяви та апеляційної скарги про те, що п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р., п.2.1 договору №90 від 01.01.2003р. та п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. суперечать приписам ст.48 ЦК УРСР та ст.ст.203,215 ЦК України й тому мають бути визнані недійсними;

- посилання скаржника в апеляційній скарзі на невідповідність п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р. приписам ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2004р. не заслуговують на увагу, поскільки зазначений Закон набрав чинності з 30.07.2004р. (частини четверта, п'ята, сьома і восьма статті 31 цього Закону - з 01.01.2005р.), тому його положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин;

- твердження скаржника про те, що п.1 розділу 2 додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. суперечить наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004р. "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд" не відповідає дійсності, оскільки вказаний наказ лише містить примірний перелік послуг з утримання житла, поточного ремонту та капітального ремонту, а не встановлює обов'язок складення кошторису та інших обов'язкових дій.

Представники сторін в засідання суду не з'явились.

Враховуючи, що сторони своєчасно та належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду апеляційної скарги (ухвалу Житомирського апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. про призначення засідання суду на 04.12.2007р. надіслано на адреси сторін рекомендованою кореспонденцією 20.09.2007р., про що свідчить реєстр відправки рекомендованої кореспонденції канцелярії Житомирського апеляційного господарського суду за відповідну дату, т.4, а.с.24), а також зважаючи на приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін, неявка яких цьому не перешкоджає.

Судова колегія, розглянувши та обговоривши доводи, зазначені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

01.01.2003р. між Виробничо-комерційним підприємством (ТОВ) "Бокуд-1" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим впроваджувальним підприємством "Рембудмонтаж" (підрядником) було укладено підрядний договір №90 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (т.1, а.с.9-10), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об’єктах замовника відповідно з додатком, який є невід’ємною частиною договору.

Згідно п.2.1 договору щомісячна оплата робіт згідно з договором визначена узгодженням сторін на момент його укладення з урахуванням ПДВ і складає 4866,35 грн. в місяць.

Відомість визначеної щомісячної суми оплати робіт наведена у додатку до договору.

В пункті 7.1 сторони погодили, що договір діє з 01.01.2003р. по 31.12.2003р.

В додатку №1 до договору №90 від 01.01.2003р. - відомість обсягів робіт по технічному обслуговуванню і ремонту ліфтів (т.1, а.с.11-12) сторони погодили дислокацію об'єктів, їх площу та плату за виконану роботу в сумі 4866,35 грн. в місяць (з врахуванням ПДВ).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів приймання виконаних робіт за січень-грудень 2003р. (т.2, а.с.36-41) Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим впроваджувальним підприємством "Рембудмонтаж" щомісяця виконувалось робіт по технічному обслуговуванню ліфтів на обумовлену підрядним договором №90 від 01.01.2003р. суму - 4866,35 грн. й недоліків при виконанні робіт не виявлено.

01.01.2004р. між Виробничо-комерційним підприємством (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) "Бокуд-1" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим впроваджувальним підприємством "Рембудмонтаж" (підрядником) було укладено договір №20 на технічне обслуговування, ремонт ліфтів (т.1, а.с.14-16), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт з технічного обслуговування, ремонту ліфтів житлових будинків замовника.

Згідно п.2.1 щомісячна оплата згідно з договором визначена в розмірі 4854,91 грн. (з врахуванням ПДВ).

Додатковою угодою №1 від 01.09.2006р. (т.2, а.с.88) сторонами було внесено зміни щодо розрахунків, а саме п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р. викладено в такій редакції: "з 01.09.2006р. щомісячна оплата згідно з додатковою угодою визначена в розмірі 17911,97 грн. в тому числі ПДВ - 2985,33 грн., без ПДВ - 14926,64 грн.

Цією ж додатковою угодою договір №20 від 01.01.2004р. було доповнено пунктами 6.10, 6.11 та 6.12, й згідно останнього дана угода діє до 15.01.2007р.

В додатку №1 до додаткової угоди №1 від 01.09.2006р.(т.2, 89-90) сторони погодили обсяги робіт по технічному обслуговуванню і ремонту ліфтів та вартість виконаних робіт в сумі 17911,97 грн. в місяць (з врахуванням ПДВ).

Наявними в матеріалах справи актами прийому виконаних в січні 2004 р. - вересні 2006р. робіт (т.3, а.с.2-19) стверджується, що відступів від умов договору №20 та додаткової угоди від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004 р. не виявлено.

17.10.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудмонтаж ВВС" про визнання недійсним п.2.1 договору №20 від 01.01.2004р. на технічне обслуговування, ремонт ліфтів, п.2.1 договору №90 від 01.01.2003р. на технічне обслуговування, ремонт ліфтів і додаткової угоди №1 від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (т.1, а.с.2-4).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово змінював і уточнював підстави й предмет позову та згідно заяви №1229 від 25.12.2006р. (зміни №3 до позовної заяви №397, т.2, а.с.13-20) просив визнати недійсним п.2.1 договору №20 від 01.01.2004 року на технічне обслуговування, ремонт ліфтів, п.2.1 договору №90 від 01.01.2003 року на технічне обслуговування, ремонт ліфтів і розділ 2 п.1 додаткової угоди від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р.

Мотивуючи позов, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1", зокрема, посилалось на відсутність кошторису до договорів й додаткової угоди, неправильне визначення суми щомісячної оплати, що суперечить приписам ст.334 ЦК УРСР (1963 року) та ст.ст.844, 215, 203 ЦК України, Порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов’язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, Тимчасовим методичним рекомендаціям щодо визначення вартості ремонту і модернізації пасажирських та вантажних ліфтів, які використовуються в будинках житлового та цивільного призначення, оскільки до розрахунку вартості робіт мають включатись й встановлені чинним законодавством податки, збори, обов'язкові платежі, не враховані складовими вартості робіт, і підрядній організації на обслуговування ліфтів слід перераховувати суму за мінусом як ПДВ так і рентабельності, яка, зокрема, має залишатися у замовника - ТОВ "Бокуд-1".

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 21.02.2007р. (т.3, а.с.161-163) в позові було відмовлено, з чим також погоджується судова колегія апеляційного господарського суду, враховуючи таке.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 цього ж Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на власний ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити роботу.

Згідно ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частина 1 ст.844 ЦК України передбачає, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Отже, як вбачається зі змісту наведеної статті 844 ЦК України, діючим законодавством України передбачено право, а не обов'язок сторін визначати ціну робіт за договором підряду у кошторисі.

Крім того, наявні у справі додатки до договорів (т.1, а.с.11-12, т.2, а.с.89-90) містять відомості про місцезнаходження будинків, обладнаних ліфтами (дислокація), тариф, площу, вартість робіт в місяць.

Отже, сторони в спірних договорах та додатковій угоді погодили ціну робіт, яку останні не позбавлені права за наявності достатніх підстав змінити у встановленому чинним законодавством порядку.

Також слід відмітити, що наявність чи відсутність кошторису могла б з'ясовуватись в разі, коли б ставились питання про неукладеність договорів, а не про їх недійсність.

А тому посилання позивача на недійсність договорів №20 від 01.01.2004р., №90 від 01.01.2003р. та додаткової угоди від 01.09.2006р. до договору №20 від 01.01.2004р. в зв'язку з відсутністю кошторисів до них не заслуговують на увагу.

До того ж, відповідно до ст.853 ЦК України замовник зобов’язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Аналогічні положення були закріплені в ст.332,334,342 ЦК УРСР, який діяв на час укладення між сторонами підрядного договору №90 01.01.2003р.

Як вже зазначалось вище, сторони вчиняли дії по виконанню договорів та додаткової угоди, про що свідчать погоджені щомісячні акти виконаних робіт з визначенням їх вартості без посилань на будь-які недоліки.

Також відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивач не навів аргументів, з якими законодавство пов'язує визнання правочинів недійсними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 21.02.2007р. у справі №10/169-06 є обґрунтованим та законним, а тому його слід залишити без змін.

Доводи ж апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1" спростовуються вищенаведеним та наявними в матеріалах справи доказами, а тому не є підставою для скасування рішення суду від 21.02.2007р.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 21.02.2007р. у справі №10/169-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуд-1" (м.Вінниця) - без задоволення.

2. Справу №10/169-06 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Пасічник С.С.

судді:

Гулова А.Г.

Щепанська Г.А.

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2,3 - сторонам,

4 - в наряд