КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007                                                                                           № 37/251

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Абрамян В.В. (довіреність б/н від 08.10.2007);

від відповідача - Біленко Р.І. ( довіреність № УР-02/876 від 21.12.2006);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валентин - інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.05.2007

у справі № 37/251

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Валентин - інвест"

до                                                   Державної акціонерної компанії "Укрресурси"

про                                                  стягнення 18 353,77 грн

Ухвалою Голови Київського апеляційного господарського суду від17.09.2007 відповідно до ст. ст. 69, 99 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги продовжений за заявою сторін.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від31.05.2007 у справі №37/251 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу та пояснення до апеляційної скарги, в яких просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому заявник зазначає, що посилання господарського суду першої інстанції в рішенні на те, що відповідач повинен був виконати свої зобов’язання до 17.03.2004 протирічать договору № 118 від 05.02.2004, в якому сторонами не визначено конкретного строку передачі відповідачем продукції (строку поставки). Згідно із п. 3.2. договору № 118 від 05.02.2004 при умові повної оплати вартості продукції покупець, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання остаточного платежу, отримує лише наряд на відпуск продукції з мобілізаційного резерву, що у правовому розумінні ст. 664 ЦК України не є тотожним передачі продукції або надання її у розпорядження. Заявник вважає, що оскільки відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 15.02.2004 до договору № 118 до 05.05.2004 строк дії договору було встановлено сторонами до 05.05.2004, фактичну передачу (поставку) продукції за нарядом відповідач мав здійснити протягом періоду, що відповідає терміну дії договору, тобто, до 05.05.2004. Отже, право позивача вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати виникло не 18.03.2004, як вказано у спірному рішенні, а 06.05.2004. У такому випадку, згідно з ст. 257, ст.258 та п. 5 ст. 261 ЦК України позовна давність спливла 05.05.2007, а тому, на думку заявника, при винесені спірного рішення, господарський суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що позивачем були пропущені строки позовної давності.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу та пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому відповідач зазначає, що у п. 4.3.1. договору № 118 до 05.05.2004 сторонами було встановлено, що момент виконання продавцем обов’язку передати товар виникає з моменту отримання позивачем від відповідача наряду та довіреності. Пунктом 3.2. договору № 118 до 05.05.2004 визначено, що позивач отримує наряд на відпуск продукції протягом п’яти банківських днів з дати отримання остаточного платежу. Таким чином, після здійснення позивачем 10.03.2004 останнього платежу, у відповідача з 11.03.2004 виникло зобов’язання видати наряд та довіреність протягом 5-ти банківських днів, тобто до 17.03.2004 включно. Отже, господарський суд першої інстанції зробив правильні висновки щодо моменту виникнення у позивача права на позов з 18.03.2004, а також правильно встановив відсутність поважних причин для відновлення позивачу пропущеного ним строку позовної давності, який позивач навіть не просив поновити.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач подав до господарського суду першої інстанції позов про стягнення з відповідача 18 353,77 грн. попередньої оплати продукції за договором № 118 від 05.02.2004.

Господарським судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що позивач звернувся з позовом до суду після спливу позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України для пред’явлення вимоги про повернення суми попередньої оплати.

Апеляційний господарський суд із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, справи 05.02.2004 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 118 (далі договір) за результатами конкурсу на право закупівлі продукції (протокол № 14 від 04.02.2004), за умовами якого відповідач, як продавець, продав, а позивач, як покупець, купив продукцію, найменування, перелік та вартість якої зазначені у специфікації (додаток № 1), яка є невід’ємною частиною договору.

Повна вартість продукції, що постачається, складає 497 904,30 грн., у тому числі ПДВ – 82 984,05 грн. (п. 2.1. договору).

Розрахунки згідно із даним договором здійснюються позивачем повністю або частинами на умовах 100% передоплати протягом 10-ти календарних днів з дати оформлення та реєстрації договору в ДАК ”Укрресурси” (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору позивач зобов’язаний протягом 2-х днів з дати підписання та реєстрації даного договору в ДАК ”Укрресурси” проплатити завдаток у забезпечення виконання договору щодо реалізації матеріальних цінностей з мобілізаційного резерву, що становить 5% вартості продукції, в даному випадку 24 895,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору продукція відпускається з підприємств відповідального зберігання мобілізаційного резерву на умовах „франко-склад” згідно з Правилами „Інкотермс-2000”, при цьому витрати за транспортні послуги та послуги при відвантаженні продукції несе покупець.

Відповідно до п. 3.2. договору при умові повної оплати вартості продукції позивач отримує наряд на відпуск продукції з мобілізаційного резерву протягом 5-ти банківських днів з дати отримання остаточного платежу, що надійшов від покупця на розрахунковий рахунок відповідача.

Згідно із п. 1.1. договору відповідач, як продавець, продав, а позивач, як покупець, купив продукцію, визначену сторонами в специфікації (а. с. 11).

В додатковій угоді № 1 від 15.02.2004 до договору сторони визначили термін дії договору до 05.05.2004.

Як свідчать матеріали справи, а саме: платіжні доручення № 53 від 06.02.2004, № 54 від 09.02.2004, № 92 від 10.03.2004 (а. с. 12-14) позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 322 821,66 грн.

Додатковою угодою до договору (а. с. 9) сторони визначили, що суму передплати за договором № 350 від 05.06.2003 у розмірі 175 082,64 грн. зарахувати в рахунок передплати, згідно із п. 2.3. договору № 118 від 05.02.2004.

Отже, загалом позивач перерахував на рахунок відповідача 497 904,30 грн. (322 821,66 грн. + 175 082,64 грн.).

Згідно із наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РЕ-0000061 від 11.02.2004 та № РЕ-0000176 від 22.03.2004 відповідач передав позивачу продукцію на загальну суму 479 550,53 грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивач свої зобов’язання за договором щодо здійснення 100% передоплати вартості продукції виконав належним чином. Натомість відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов’язання за договором щодо поставки продукції виконав не у повному обсязі, а саме: не передав позивачу продукцію на суму передоплати в розмірі 18 353,77 грн.

У статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В договорі № 118 від 05.02.2004 конкретний строк передачи відповідачем продукції сторонами не визначений.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України господарські зобов’язання сторін, що виникли на основі договору існують впродовж строку дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідач впродовж строку дії договору (до 05.05.2004) у повному обсязі не передав позивачу продукцію, то у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати в розмірі 18 353,77 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до п.2 ст. ст. 693 ЦК України та п.2 ст.530 ЦК України направив відповідачу 11.01.2007 лист за №02 з вимогою повернути 18 353,77 грн. попередньої оплати за договором № 118 від 05.02.2004 ( докази направлення листа наявні в матеріалах справи). Крім того, 25.01.2007 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій також просив відповідача повернути суму попередньої оплати в розмірі 18 353,77 грн.

Згідно із ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний термін від дня пред’явлення вимоги.

Відповідач, у семиденний термін від дня пред’явлення вимоги позивача, суму передоплати в розмірі 18 353,77 грн. не повернув.

Таким чином, оскільки згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач має право вимагати повернення суми попередньої оплати, то відповідно у відповідача є обов’язок щодо повернення позивачу перерахованої останнім передоплати за договором в розмірі 18 353,77 грн., проти існування якого відповідач не заперечує, апеляційний господарський суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми передоплати в розмірі 18 353,77 грн.

Апеляційний господарський суд не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача передоплати в розмірі 18 353,77 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання.

Як встановлено вище, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 18 353,77 грн. попередньої оплати, що були перераховані позивачем за договором № 118 від 05.02.2004 і на яку відповідачем не була передана продукція позивачу.

Оскільки, право пред’явити вимогу про повернення суми попередньої оплати на яку відповідачем не була передана продукція відповідно до приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України у позивача виникло після закінчення строку дії договору № 118 від 05.02.2004 (після 05.05.2004), то відповідно до п.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності на вимогу про повернення суми попередньої оплати почався з 06.05.2004. Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 18 353,77 грн. попередньої оплати 17.04.2007, тобто в межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від31.05.2007 у справі №37/251 скасувати.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної акціонерної компанії ”Укрресурси” (01601, м. Київ, Музейний провулок, 10, п/р 94 у ЗАТ ”Український кредитний банк” м. Київ, , МФО 321701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Валентин – Інвест” (83092, м. Донецьк, вул. Полоцька, 1а, п/р 7812 в філії ПУМБ м. Донецька, 5, МФО 335537) 18 353 (вісімнадцять тисяч триста п’ятдесят три) грн. 77 коп. передоплати, 183 (сто вісімдесят три) грн. 54 коп. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Державної акціонерної компанії ”Укрресурси” (01601, м. Київ, Музейний провулок, 10, п/р 94 у ЗАТ ”Український кредитний банк” м. Київ, , МФО 321701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Валентин – Інвест” (83092, м. Донецьк, вул. Полоцька, 1а, п/р 7812 в філії ПУМБ м. Донецька, 5, МФО 335537) 91,77 грн. державного мита, сплаченого за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 37/251 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

16.11.07 (відправлено)