ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.01.07                                                                                           Справа  № 5/2304-18/44А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Скочко Ю.,

з участю представників:

від скаржника (позивача) –       з”явився,

відповідача –  з”явився,

розглянув апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Гранд Фуд Сервіс», м.Львів

на постанову господарського суду Львівської області від 06.10.2006 року, суддя Мартинюк В.Я., в справі №5/2304-18/44А,

за позовом дочірнього підприємства «Гранд Фуд Сервіс», м.Львів

до відповідача державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, м.Львів

про    визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Львівської області від 06.10.2006 року відмовлено в позові дочірнього підприємства «Гранд Фуд Сервіс»до державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №/0 від 11.10.2005 року, яким за затримку на 62 календарні дні граничного строку узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1778 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 355 грн. 60 коп.

Постанова суду мотивована тим, що штраф, визначений п.п.17.1.7. п.17.1. ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», застосовується за порушення пов'язане з несплатою в установлені стороки податкового зобов'язання, що наявне в спірному випадку. При цьому суд зазначив, що датою погашення заборгованості слід вважати дату фактичного погашення заборгованості, а не заяву  платника податку про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку відповідно до Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, оскільки вказаним Порядком передбачено сукупність дій учасників проведення розрахунків, і лише за наявності виконання всіх передбачених  дій можна вважати заборгованість погашеною.

В апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи, апелюючи тим, що висновок податкового органу про несвоєчасність сплати позивачем узгодженого податкового зобов»язання є безпідставним, оскільки позивач своєчасно, до виникнення у нього зобов‘язання по сплаті податку на додану вартість повідомив про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку на додану вартість.

Скаржник покликається на  порушення податковим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки в ньому відсутні покликання на акт та норму Закону, якою визначено граничний термін сплати зобов»язання, а також оскаржуване рішення прийняте  не за встановленою  Додатком №3 до Порядку  формою для застосування таких штрафних санкцій.

Скаржник також покликається на пропущення податковим органом встановленого ст.250 ГК України річного строку  для застосування штрафних санкцій з дня виявлення порушення, який податковим органом пропущено в спірному випадку.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що датою  погашення заборгованості слід вважати дату фактичного погашення заборгованості, а не заяву  платника податку про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку відповідно до Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, оскільки вказаним Порядком передбачено сукупність дій учасників проведення розрахунків, і лише за наявності виконання всіх передбачених  дій можна вважати заборгованість погашеною.

Щодо покликання скаржника на встановлений ст.250 ГК України річний строк  для застосування штрафних санкцій з дня виявлення порушення, то позивач зазначає, що ГК України не регулює фінансові відносини за участю  суб»єктів господарювання, які виникають у процесі формуання та контролю  виконання бюджетів усіх рівнів, що передбачено ст.4 цього Кодексу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та  дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Підставою прийняття ДПІ у Галицькому районі м.Львова податкового повідомлення-рішення за №/0 від 11.10.2005 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 355 грн. 60 коп. на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є затримка сплати на 62 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання в розмірі 1778 грн.

Підпунктом 17.1.7. пункту 17.1. статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено (диференційовано) розміри штрафів, які повинен сплатити платник податків, якщо він не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом строків, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2003 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2003 року до ДПІ у Галицькому районі м.Львова, в розділі третьому, рядку 20 визначено суму 1778 грн. податку на додану вартість, що підлягає сплаті  до бюджету за підсумками поточного звітного періоду. До виникнення у нього зобов‘язання по сплаті податку на додану вартість позивач повідомив про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку на додану вартість.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1270 від 26.09.2001 року затверджено Порядок проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку, чинного на момент спірних правовідносин, відповідно до якого проводиться відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку.

На виконання вказаної Постанови, згідно Протокольного рішення (схема) за №13-136 від 30.09.2003 року про проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податків, погодженого з Державною податковою адміністрацією у Львівській області та Управлінням Державного казначейства у Львівській області, підприємство-кредитор (ДП „Гранд Фуд Сервіс”), яке має заборгованість з платежів до державного бюджету у сумі 49906 гривень на підставі довідки від 22.09.2003 року за №49 ДПІ у Галицькому районі м.Львова, перераховує протягом одного операційного дня отримані кошти на рахунок, визначений територіальним органом Державного казначейства, і відображає їх в обліку як погашення дебіторської заборгованості з платежів до державного бюджету.

Як передбачено підп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,  платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації (що має місце в даному випадку), крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), -протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених п.п. "г" п.п. 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року. Для цілей п.п.- 4.1.4 цього пункту під терміном "базовий податковий період" слід розуміти податковий період, визначений відповідним законом з питань оподаткування.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” самостійно узгоджене податкове зобов'язання - це зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з положень п.п. 5.3.1 п. 5.3 с. 5 зазначеного Закону, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

За таких обставин, позивач до 30 липня 2003 року (20 липня 2003 року останній день граничного строку подання декларації) включно зобов‘язаний був самостійно сплатити суму податкового зобов‘язання, визначену в податковій декларації, що ним зроблено не було.

У підпункті 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків такої суми; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків такої суми; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків такої суми. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у п.п. 17.1.1-17.1.6 цього пункту, чи ні.

З наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій, передбачених вищевказаною нормою, за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов»язання, є правомірним.

Покликання скаржника на те, що він своєчасно, тобто до виникнення у нього зобов‘язання по сплаті податку на додану вартість повідомив про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку на додану вартість, є безпідставним, оскільки відповідно до Порядку проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку передбачено сукупність дій учасників проведення розрахунків, і лише за наявності виконання всіх передбачених  дій можна вважати заборгованість погашеною. З наведеного, датою  погашення заборгованості слід вважати дату фактичного погашення заборгованості, а не заяву  платника податку про проведення взаємозарахування зобов‘язань з податку відповідно до вказаного Порядку.

Таким чином, враховуючи погодження Протокольного рішення (схема) №13-136 з Управлінням Державного казначейства у Львівській області та Державною податковою адміністрацією лише 30.09.2003 року –поза межами строку сплати податкового зобов‘язання, платник податків не сплатив узгоджену суму податкового зобов‘язання протягом визначених законодавством граничних строків сплати.

Покликання скаржника на встановлений ст.250 ГК України річний строк  для застосування штрафних санкцій з дня виявлення порушення є безпідставним, оскільки ГК України не регулює фінансові відносини за участю  суб»єктів господарювання, які виникають у процесі формуання та контролю  виконання бюджетів усіх рівнів, що передбачено ст.4 вказаного Кодексу.

Щодо покликання скаржника на порушення органом державної податкової служби при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, то вони судом до уваги не беруться, оскільки, не пов‘язуються з порушенням прав платника податку.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що податковим органом правомірно застосовано штрафну санкцію передбачену п.п.17.1.7. п.17.1. ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у розмірі 20%, за несвоєчасну сплату позивачем узгодженого податкового зобов'язання, а тому підстави для визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №/0 від 11.10.2005 року відсутні.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 205, 206 КАС України, суд,

ухвалив:

постанову господарського суду Львівської області від 06.10.2006 року в справі за номером 5/2304-18/44А залишити без змін, а апеляційну скаргу  дочірнього підприємства «Гранд Фуд Сервіс» –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко