ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"23" березня 2007 р.

Справа  № 22/52-07-1259А

о 10 год. 30 хв.

господарський суд Одеської області
у складі судді Торчинської Л.О.

при секретарі судового засідання
Кіріяк Н.В.,

за участю представників від
позивача: ОСОБА_1 -за довіреністю від 14.12.2006р.

від відповідача: Неклеса Ю.В.
-представник за довіреністю № 1/17 від 15.01.2007 р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань № 5 господарського суду Одеської області в м.
Одесі адміністративну справу № 22/52-07-1259 А за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2  до відповідача Головного Одеського обласного
управління у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з
питань технічного регулювання споживчої політики про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

позивач -Суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_2, звернувся до Господарського суду Одеської
області з адміністративним позовом до Відповідача -Головного Одеського
обласного управління у справах захисту прав споживачів про скасування Постанови
№ 1418 від 30.10.2006 р. про накладення на Позивача стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»у вигляді штрафу у
розмірі 1 785,00 грн., що була прийнята Відповідачем на підставі матеріалів
перевірки дотримання Позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів,
яка відбувалася 11.10.2006 р.

Зміст позовних вимог та позиції Відповідача:

Позовні вимоги, заявлені Позивачем
у адміністративній позовній заяві, обґрунтовані тим, що оскаржувана Постанова
прийнята Відповідачем з порушенням норм діючого законодавства та прав Позивача,
з тих підстав, що у порушення Положення про порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого
Постановою КМ України № 1177 від 17.08.2002 р., питання про накладення штрафу
було розглянуто Відповідачем без участі Позивача, незважаючи на те, що його не
було сповіщено про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, Позивач стверджує, що
Відповідачем було порушено вимоги Указу Президента України «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької діяльності»оскільки на момент перевірки Позивача
від споживачів, за скаргами яких проводилась ця перевірка, надійшли документами
про те, що вони не мають претензій до Позивача, що на його думку свідчить про
неправомірні та незаконні дії посадових осіб Відповідача в частині проведення
перевірки.

Додатково Позивач вважає, що
Відповідач, приймаючи оскаржувану Постанову щодо накладення штрафу за
відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про
товар у місці його продажу, не надав доказів того, коли та як Позивач порушив
права споживачів по наданню необхідної і достовірної інформації. При цьому,
накладаючи також стягнення за невиконання припису посадових осіб, Відповідач не
зазначив який припис не виконав Позивач та у чому він полягав.

Позивач також стверджує, що
відповідачем було невірно розраховано суму накладеного на нього стягнення,
оскільки з матеріалів перевірки та оскаржуваної постанови неможливо з'ясувати у
зв'язку з чим стягнення накладено саме у розмірі 1 785,00 грн.

У судовому засіданні 23.03.2007 р.
представником Позивача підтримав раніше заявлені позовні вимоги, а також доводи
на яких вони ґрунтувалися, та надав до суду письмові пояснення у яких просив
визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову з тих підстав, що на
Позивача безпідставно було накладено стягнення за п. 2

ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів», оскільки його продукція відповідає вимогам нормативних
документів.

Також, Позивач зазначив, що оскільки
Відповідач не вилучив зразки маркування з відсутністю необхідної, доступної,
своєчасної та достовірної інформації про товар згідно із п.п. 1, 3 Положення
про порядок вилучення неякісних товарів, документів та інших предметів, що
свідчать про порушення прав споживачів, затвердженого Постановою ВР України №
26/95-ВР від 26.01.2005 р., то факт порушення Позивачем вимог законодавства про
захист прав споживачів не є доведеним, а тому вважається не встановленим.

У доповнення Позивач вважає, що
його неправомірно були притягнуто до відповідальності за п. 9 ч.1 ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»за невиконання припису керівнику
господарюючого суб'єкта, який був складений разом з актом перевірки серія  НОМЕР_1, в частині ненадання інформації про
вжиті заходи, зазначені у акті перевірки, а також прибуткових документів на
товар, зазначений у акті.

Крім того, Позивач надав до суду
копію Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2007 р., якою
було скасовано Постанову Відповідача № 1823 від 30.10.2006 р. у справі про
адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_2 була притягнута до
адміністративної відповідальності на підставі матеріалів перевірки.

Представник Відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов не визнав та надав до суду письмові
заперечення у яких просив відмовити у задоволенні цього адміністративного
позову у зв'язку з його необґрунтованістю, а також невідповідністю доводів
Позивача фактичним обставинам справи.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення

представників
сторін, суд встановив:

11.10.2006 р. уповноваженими
посадовими особами Головного Одеського обласного управління у справах захисту
прав споживачів (далі «Головне управління») Власовою В.М. та Станкевич Ю.В. на
підставі заяв споживачів ОСОБА_3  від
НОМЕР_2 та ОСОБА_4  від НОМЕР_3  було проведено перевірку дотримання
законодавства про захист прав споживачів у магазині ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщеному
за адресою: АДРЕСА_1 , де торгівельну діяльність здійснює ОСОБА_2,
зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа (свідоцтво
про державну реєстрацію, видане Іллічівською райадміністрацією 15.11.2006 р.)
платник єдиного податку за видом діяльності «роздрібна торгівля
меблями»(свідоцтво про сплату єдиного податку серія

НОМЕР_4 , видане СДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 01.01.2006 р.).

Розпорядження на проведення
перевірки СПД ОСОБА_2 було видано начальником Головного управління №
НОМЕР_5  від 10.10.2006 р.

За наслідками перевірки
перевіряючими було складено акт серія НОМЕР_1

Перевіркою було встановлено, що у
порушення ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 1.6.,
1.10., 1.16., 2.7.2. Правил роздрібної торгівлями непродовольчими товарами,
затвердженими Наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України
№ 98 від 11.03.2004 р., п.п. 12, 17, 21 Порядку провадження торгівельної
діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затверджених
Постановою КМ України від 15.06.2006 р. № 833 СПД ОСОБА_2 допустила у продаж
меблі, що не відповідають вимогам нормативних документів ГОСТ 16371-93 та ГОСТ
19917 за маркуванням, у зв'язку з відсутністю у маркуванні найменування
виробника товару, його адреси, товарного знаку, артикулу, дати виготовлення
(товар зазначений у п.п. 1, 4, 5, 7-19 таблиці 1 акту перевірки серія ОЗ

№ НОМЕР_6  від 11.10.2006 р.), а також відмовила
споживачам у наданні необхідної, доступної, достовірної та своєчасної
інформації про гарантійні зобов'язання, про безпечне використання товару у
формі висновків державної санітарної-гігієнічної експертизи.

За наслідками розгляду матеріалів
перевірки Відповідачем 30.10.2006 р. було прийнято оскаржувану Постанову № 1418
від згідно з якою Позивача було притягнуто до відповідальності шляхом
накладення стягнень, передбачених пунктами 2, 7, 9 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів», у вигляді штрафу у розмірі

1 785,00 грн.

Крім того, ОСОБА_2  було також притягнуто Відповідачем до
адміністративної відповідальності за ст. ст. 155 ч.3, 156 1 ч. 1,
ст. 168, 188 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
про що начальником Головного управління було винесено постанову № 1823 від
30.10.2006 р. Однак, ОСОБА_2 з зазначеною постановою не погодилася та
звернулося до Приморського районного суду з відповідною скаргою.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 05.03.2007 р. було скасовано вищевказану постанову  № 1823 від 30.10.2006 р. у зв'язку з
відсутністю складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі про
адміністративне правопорушення -закрито.

Вивчивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на нижчевикладене.

Як вбачається з акту перевірки
дотримання законодавства про захист прав споживачів серія НОМЕР_1, ОСОБА_2
відмовилася від його підписання, про що у акті було зроблено відповідний запис,
засвідчений підписами посадових осіб, що проводили перевірку.

Втім, другий примірник акту
перевірки, а також повідомлення про необхідність прибути до Головного
управління для розгляду матеріалів перевірки 23.10.2006 р. або 30.10.2006 р. о
10.00 були надіслані ОСОБА_2  листом
НОМЕР_7, який було отримано нею 20.10.2006 р., що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення цього листа, копії яких були надані до суду
представником Відповідача у судовому засіданні 02.03.2007 р.

Відповідно до абзацу 2 п. 4
Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою КМ України №
1177 від 17.08.2002 р., питання про накладення штрафу розглядається за участю
представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу
може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про місце і час розгляду справи від нього не
надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, Відповідач правомірно
розглянув питання про накладення стягнення, передбаченого ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів»за відсутності Позивача, оскільки останній
незважаючи на його своєчасне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи,
що підтверджується вищевказаним листом від НОМЕР_7 та поштовим повідомленням
про вручення цього листа 20.10.2006 р. Позивачеві, участі у розгляді справи не
приймав.

Позивачем також безпідставно
оспорюються підстави проведення перевірки з посиланням на норми Указу
Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької
діяльності»від 23.07.1998 р. N 817/98, оскільки зазначена перевірка була
позаплановою, так як проводилася на підставі скарг споживачів ОСОБА_3 від
НОМЕР_2 та ОСОБА_4 від НОМЕР_3, у відповідності до вимог цього Указу, п. 10
якого встановлено, що державні органи у справах захисту прав споживачів
здійснюють позапланову перевірку діяльності суб'єктів підприємницької
діяльності виключно на підставі отриманих від споживачів скарг про порушення
такими суб'єктами вимог законодавства про захист прав споживачів.

При цьому, Позивач не точно
наводить норми вищезгаданого Указу Президента України, що зазначаються ним у
адміністративному позові в обґрунтування його правової позиції.

Так, Позивач, посилаючись на п.п.
д) п. 3 цього Указу зазначає: «У відповідальності з п.п. д) п. 3 цього Указу
Президента України від 23.07.1998 року

№ 817/98, державні органи у справах
захисту прав споживачів здійснюють позапланову перевірку діяльності суб'єктів
підприємницької діяльності у разі виникнення потреби у перевірці відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові відносини з суб'єктом підприємницької
діяльності, якщо суб'єкт підприємницької діяльності не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого
органу».

Разом з тим, п.п. д) п. 3 Указу
викладений у наступному вигляді: «3. Позаплановою виїзною перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена в планах роботи контролюючого органу і
проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин: д) у разі виникнення
потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини
з суб'єктом підприємницької діяльності, якщо суб'єкт підприємницької діяльності
не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу протягом трьох робочих днів від дня
отримання запиту».

Таким чином, зазначена у п.п. д)
обставина є однією з підстав для проведення контролюючим органом позапланової
перевірки поряд з іншими обставинами, що викладені у п.п. а), б), в), г), е)
пункту 3 цього Указу.

При цьому, контролюючими органами
згідно положень п. 1 Указу є органи виконавчої влади, уповноважені від імені
держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів
підприємницької діяльності. При цьому, контролюючими органами, які мають право
проводити планові та позапланові виїзні перевірки фінансово-господарської
діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, є органи, що визначені у п.п.
а), б) та в) пункту 5 Указу, а саме: органи державної податкової служби, митні
органи, органи державного казначейства та органи державної
контрольно-ревізійної служби.

Таким чином, п.п. д) п. 3 Указу є
однією з обставин, що свідчить про наявність підстав для проведення
позапланової перевірки суб'єктів підприємницької діяльності саме контролюючими
органами, що уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської
діяльності.

Разом з тим, п. 10 Указу встановлює
окрему та єдину підставу для проведення державними органами у справах захисту
прав споживачів позапланових перевірок суб'єктів підприємницької діяльності у
вигляді отриманих від споживачів скарг про порушення такими суб'єктами вимог
законодавства про захист прав споживачів.

Як було встановлено у судовому
засіданні перевірка Позивача 30.10.2006 р. проводилася підставі скарг
споживачів ОСОБА_3 від НОМЕР_2 та ОСОБА_4 від НОМЕР_3, копії яких були
досліджені у судовому засіданні.

При цьому, доводи Позивача з
приводу того, що «на день прибуття представників Головного Одеського обласного
управління по захисту прав споживачів, товар покупцем уже був відвантажений,
від них надійшли письмове документи про те, що вони претензій не мають», не
відповідають дійсності, оскільки фактичні обставини справи спростовують
зазначені твердження.

Так, з пояснень ОСОБА_2, що були
надані цією особою на ім'я начальника Головного управління від 11.10.2006 р.
(отримані 18.10.2006 р.), випливає, що вимоги споживача ОСОБА_4  були задоволені Позивачем 13.10.2006 р., а
вимоги споживача

ОСОБА_3 -12.10.2006 р., тобто після
перевірки Скаржника посадовими особами Головного управління, що мала місце
11.10.2006 р.

Отже, порушення Позивачем прав
споживачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3  були
усунуті ним тільки після перевірки, що таким чином, свідчить про правомірність
заперечень Відповідача щодо необґрунтованості заяви Позивача про «відсутність
яких-небудь порушень»з його боку.

Позивач, оспорюючи законність
притягнення його до відповідальності за відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації про товар, посилається на ст. 700 ЦК
України та стверджує, що ця стаття встановлює коли та як порушуються права
споживача по наданню необхідної і достовірної інформації. Крім того, на його
думку, Відповідач не надав доказів того коли та як Позивач порушив права
споживачів.

Однак, при цьому Позивач не
враховує, що стаття 700 ЦК України встановлює лише загальні вимоги щодо
обов'язку продавця надати споживачеві інформацію про товар, що пропонується до
продажу та не регулює порядок надання цієї інформації, а також вимоги яким вона
повинна відповідати, закріплюючи лише, що інформація має відповідати вимогам
закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.

Таким чином, зазначена норма ЦК
України є відсилочною за своєю правовою природою, оскільки безпосередньо не
регулює це питання, а встановлює що, його вирішення здійснюється відповідно до
вимог інших нормативно-правових актів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.
698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю
покупця -фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується
законодавство про захист прав споживачів.

Питання щодо прав споживачів на
необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію
регулюється Законом України «Про захист прав споживачів»статтею 15 якого
передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її
свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до п. п. 3, 9, 12 ч. 2
ст. 15 Закону інформація про продукцію повинна містити:

дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими
категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний
продукт;

гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця);

найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо
прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне
обслуговування.

Як вбачається, з акту перевірки
Позивач допустив у реалізацію меблі без зазначення інформації, що поширюється
цей продукт відповідно до п. 2.7.2. Правил роздрібної торгівлі непродовольчими
товарами, згідно якого кожний меблевий виріб повинен мати маркування, яке
наноситься на приклеєний до виробу паперовий ярлик, виготовлений типографським
способом. Маркування, відповідно до абзацу другого

п. 2.7.2., передбачає наявність
інформації про найменування підприємства-виробника, його адресу, товарний
(фірмовий) знак, назву виробу, артикул, дату виготовлення, позначення
нормативного документа. Втім, зазначена інформація була відсутня на продукції,
що реалізовувалася Скаржником, як і інформація про гарантійні зобов'язання
виробника цієї продукції.

Як випливає з положень п. 7 ч. 1
ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»відповідальність за цією
нормою настає саме за відсутність необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Таким чином, зазначена норма є
засобом державного впливу на суб'єктів господарювання, що порушують вимоги
законодавства у сфері інформації про продукцію, з метою запобігання порушень
прав споживачів у цій частині.

Отже, Відповідач цілком правомірно
притягнув Позивача до відповідальності за вказаною вище нормою Закону України
«Про захист прав споживачів».

Доводи Позивача, щодо того, що
Відповідач не вилучив зразки маркування з відсутністю необхідної, доступної,
своєчасної та достовірної інформації про товар згідно із п.п. 1, 3 Положення
про порядок вилучення неякісних товарів, документів та інших предметів, що
свідчать про порушення прав споживачів, затвердженого Постановою ВР України №
26/95-ВР від 26.01.2005 р., у зв'язку з чим факт порушення Позивачем вимог
законодавства про захист прав споживачів не є доведеним, а тому вважається не
встановленим, спростовуються виходячи з наступного:

Закон України «Про захист прав
споживачів» був викладений у новій редакції Законом України від 01.12.2005 року
N 3161-IV, яка є чинною і на момент прийняття судового рішення у цій справі.

Статтею 26 цього Закону передбачено
виключний перелік повноважень спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у сфері захисту прав та інтересів споживачів та його
територіальних органів.

Головне Одеське обласне управління
у справах захисту прав споживачів є територіальним органом спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав та
інтересів споживачів, тому у своїй діяльності керується нормами вказаного
закону.

Статус зазначеного органу на момент
перевірки визначався Положенням про Головне управління у справах захисту прав
споживачів в Автономній Республіці Крим, головні обласні, обласні,
Севастопольське міське управління у справах захисту прав споживачів та
Департамент у справах захисту прав споживачів у місті Києві, затвердженим
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та
споживчої політики № 169 від 09.10.2003 р.

Стаття 26 Закону України «Про
захист прав споживачів»не передбачає повноважень територіальних органів
державної влади у справах захисту прав споживачів,  щодо вилучення документів, що свідчать про
порушення прав споживачів.

Разом з тим, такі повноваження
передбачено Постановою Верховної Ради України від 25.01.1995 р. N 26/95-ВР.

Однак, п. 2 Прикінцевих положень
Закону України «Про захист прав споживачів»визначає, що до приведення у
відповідність із цим Законом інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, положення викладені в
Постанові Верховної Ради України від 25.01.1995 р. N 26/95-ВР, в частині
повноважень територіальних органів державної влади у справах захисту прав
споживачів вилучати документи, що свідчать про порушення прав споживачів не
підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку з тим, що зазначені
повноваження не передбачені ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України, а отже посилання Позивача на
вказану вище Постанову Верховної Ради України N 26/95-ВР від 25.01.1995 р. не
обґрунтованими з точки зору діючого матеріального права.

Крім того, у судовому засіданні
Позивач не надав доказів, що спростовували б доводи Відповідача щодо
відсутності належного маркування на продукції, зазначеній у акті перевірки
серія НОМЕР_1

Посилання Позивача на те, що
відомості акту перевірки щодо відсутності необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про гарантійні зобов'язання на продукцію, що перебуває у
продажу, не відповідають дійсності, так як під час здійснення купівлі меблевих
виробів окрім товарного чеку оформлюється також відповідне замовлення, яке і
містить інформацію про гарантійні зобов'язання, не можуть прийматися як
обґрунтовані, оскільки за змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів»інформація (у тому числі і про гарантійні зобов'язання) повинна бути
надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Отже, зазначена інформація повинна
надаватися споживачеві до придбання ним продукцію з метою забезпечення
можливості її свідомого вибору, у зв'язку з чим надання  Позивачем цієї інформації тільки після
продажу товару суперечить, наведеному положенню Закону України «Про захист прав
споживачів».

Доводи Позивача з приводу того, що
він не зобов'язаний надавати висновки державної санітарно-гігієнічної
експертизи, не спростовують правомірність оскаржуваної Постанови так як не
стосуються предмета доказування у справі, оскільки як вбачається з
мотивувальної частини Постанови Відповідача, на Позивача не накладалося
стягнення за ненадання чи відсутність висновків державної санітарно-гігієнічної
експертизи на продукцію.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, Позивача було притягнуто до адміністративно-господарської
відповідальності у шляхом накладення стягнень, передбачених пунктами 2, 7, 9 ч.
1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»у вигляді штрафу у розмірі
1 785,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону у
разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного
господарства, несуть відповідальність за:

п. 2 - виготовлення або реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і
витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Штраф за цією позицією було
розраховано Відповідачем виходячи з передбаченого законодавством мінімального
розміру -10 н.м.д.г., що дорівнює 170 грн., оскільки, згідно пояснень
Відповідача, Позивачем не були надані документи, що підтверджують вартість
одержаної для реалізації партії товару, а саме столу журнального К-6 (ю), що
був реалізований Позивачем під час перевірки правильності розрахунків за
реалізовані товари без належного маркування, передбаченого нормативними
документами для цього виду продукції.

Факт реалізації вказаного товару за
цією позицію підтверджується актом контрольної перевірки правильності
розрахунків до ату перевірки серія НОМЕР_1 та доданим до нього розрахунковим
документом.

Пункт 7 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність за - у розмірі
тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності
не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Актом перевірки були зафіксовані
порушення щодо 15 партій товару в частині відсутності необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації про цю продукцію, однак, як пояснив
Відповідач, у зв'язку з тим, що документи про вартість кожної партії товару,
отриманого для реалізації не були надані Позивачем, штраф було розраховано
виходячи з мінімального розміру санкції, встановленої п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону у
розмірі 5 н.м.д.г., що дорівнює 85 грн. по кожній партії.

Таким чином, розмір штрафу за всіма
вказаними позиціями складає

15 х 85 = 1 275,00 грн.

Приписом акту перевірки від
11.10.2006 р. Позивача було зобов'язано усунути недоліки, зазначені у акті,
пояснення згідно заяв споживачів, прибуткові документи на товар, що знаходився
у продажу, а також документи про його якість та безпеку, письмову інформацію
про вжиті заходи.

Однак, Позивачем інформація про
вжиті заходи згідно акту перевірки надана не була, за що його було притягнуто
до відповідальності за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону, що вбачається з мотивувальної
частини оскаржуваної постанови, який встановлює відповідальність за  невиконання або несвоєчасне виконання припису
посадових осіб спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері
захисту прав споживачів про усунення порушень прав споживачів - у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 грн.

Отже, загальна сума штрафу,
накладеного на Позивача, складається з усіх перелічених вище позицій та
дорівнює: 170 + 1 275 + 340 = 1 785,00 грн., що свідчить про правильність
розрахунку розміру стягнення, визначеного оскаржуваною постановою та
безпідставність доводів Позивача, наведених ним з цього приводу.

Надана Позивачем постанова
Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2007 р., якою було скасовано
Постанову Відповідача № 1823 від 30.10.2006 р. у справі про адміністративне
правопорушення, згідно з якою ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної
відповідальності на підставі матеріалів перевірки, розцінюється судом як така,
що не має доказового значення у справі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС
України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Тобто факти, встановлені вироком
суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний
проступок є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій
особи, щодо якої відбувся вирок суду або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, лише з двох питань: чи мали місце дії та чи вчинені
вони даною особою.

Крім того, зазначеною постановою
ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності за ст. ст. 155 ч. 3, 156 1 ч.
1, ст. 168, 188 2 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, ознаки складу яких не співпадають з ознаками правопорушень,
передбачених п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на вищевикладене,
керуючись ст. ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні адміністративного
позову СПД ОСОБА_2 до Головного Одеського обласного управління у справа захисту
прав споживачів про скасування  постанови
про накладення стягнень № 1418 від 30.10.2006 р.  -відмовити повністю.

Сторонам
надано право ст.185 КАС України подати апеляційну заяву на постанову
господарського суду Одеської області протягом 10 днів з дня її складання в
повному обсязі.

Згідно п.1
ст.254 КАС України постанова суду набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого п. 3 ст. 186 КАС
України.

Постанову
складено в повному обсязі та підписано 27.03.07р.

Суддя
Торчинська Л.О.