КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.07 р.          № 25/206-28/187

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зубець Л.П.

суддів:                                         Лосєва А.М.

Мартюк А.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача - Сименюк І.Ю. (дов. №10133/9/10 від 27.12.2006 р.), Пузіно К.С. (дов. №362/9/10 від 05.02.07 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у Подільському районі м.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.12.2005

у справі № 25/206-28/187 (Шабунін С.В.)

за позовом                               Підприємства "Союз" Всеукраїнської громадької організації "Союз організацій інвалідів України"

до                                                   ДПІ у Подільському районі м.Києва

про                                                  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Підприємство “Союз” Всеукраїнської громадської організації “Союз інвалідів України” звернулось з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 05.04.2002 р. № 000350/3899/10/23-3, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 3924505,40 грн. (основний платіж – 3139604,32 грн. та штрафні (фінансові) санкції – 784901,08 грн.).

Заявою від 30.06.2004 р. позивач доповнив позовні вимоги та просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 05.04.2002 р. № 000350/3899/10/23-3, визнати недійсною першу податкову вимогу від 07.05.2002 р. №1/1775, визнати недійсною другу податкову вимогу від 12.06.2002 р. №2/2164.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.08.2004 р. №25/206 позов задоволено повністю, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 05.04.2002 р. № 000350/3899/10/23-3, першу податкову вимогу від 07.05.2002 р. №1/1775, визнано недійсною другу податкову вимогу від 12.06.2002 р. №2/2164.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2004 р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Постановою від 23.06.2005 р. Вищий господарський суд України постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2004 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2004 р. по справі №25/206 скасував та направив справу на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.06.2005 р. справу №25/206 прийнято до провадження та присвоєно їй №25/206-28/187.

Постановою Господарського суду м. Києва від 27.12.2005 р. у справі № 25/206-28/187 позов задоволено повністю; визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 05.04.2002 р. № 000350/3899/10/23-3; визнано недійсною першу податкову вимогу від 07.05.2002 р. №1/1775, визнано недійсною другу податкову вимогу від 12.06.2002 р. №2/2164; стягнуто з Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва на користь Підприємства “Союз” Всеукраїнської громадської організації “Союз інвалідів України” 373 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 27.12.2005 р. у справі № 25/206-28/187 та постановити нове рішення, яким відмовити Підприємству “Союз” Всеукраїнської громадської організації “Союз інвалідів України” в позові.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2006 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідачем було подано клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №25/206-28/187, в зв’язку з поданням ДПІ у Подільському районі м. Києва заяви про перегляд рішення від 14.04.2004 р. у справі №11/133 за нововиявленими обставинами до вирішення справи №11/133 по суті. Клопотання відповідача мотивовано тим, що розгляд справи №25/206-28/187 не можливий до вирішення справи №11/133, оскільки в постанові Господарського суду м. Києва від 27.12.2005 р. йде посилання на рішення Господарського суду м. Києва у справі №11/133 від 14.04.2004 р.

19.04.2006 р. ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційне провадження у справі №25/206-28/187 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням №11/133.

Постановою Господарського суду м. Києва від 16.05.2006 р. заяву ДПІ у Подільському районі м. Києва про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2004 р. у справі №11/133 за нововиявленими обставинами по справі за позовом Підприємства “Союз “Всеукраїнського громадського об’єднання “Союз організацій інвалідів України” до ДПІ у Подільському районі м. Києва про визнання недійсним акту ненормативного характеру задоволено, рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2004 р. у справі №11/133 скасовано; в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2007 р. поновлено апеляційне провадження у справі №25/206-28/187.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку постанови першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд посилався на те, що висновки викладені в акті перевірки Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 27.03.2002 р. №28/23-7/30114480 щодо безпідставного завищення позивачем бази оподаткування по податку на додану вартість в грудні 2000 р. на суму 11733,04 грн. та в липні 2001 р. на суму 3127871,28 грн. документально та нормативно не підтверджуються.

Проте, Київський апеляційний господарський суд не погоджується з позицією суду першої інстанції з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією у Подільському районі м. Києва була проведена документально-тематична перевірка Підприємства “Союз” Всеукраїнської громадської організації “Союз інвалідів України” з питань дотримання вимог податкового законодавства за грудень 2000 р., липень 2001 р., жовтень 2001 р., за результатами якої був складений Акт від 27.03.2002 р. за №28/23-7/30114480.

Згідно Акту від 27.03.2002 р. за №28/23-7/30114480 було виявлено порушення норм п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6, п.п.7.2.3. п.7.2 ст. 7, п.п.7.4.5 п.п.7.4.4. п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. №168/97-ВР, що призвело до завищення суми податкового кредиту по податку на додану вартість за грудень 2000 р. в сумі 11733,04 грн., за липень 2001 р. в сумі 3127871,28 грн. (всього Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” зависило податковий кредит на суму 3139604,32 грн.).

На підставі зазначеного акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Подільському районі м. Києва було прийнято спірне податкове повідомлення від 05.04.2004 р. № 000350/3899/10/23-3, яким визначено податкове зобов’язання позивачу з податку на додану вартість у розмірі 3924505,40 грн., основний платіж 3139604,32 грн. та штрафні санкції 784901,08 грн.

Зокрема, актом від 27.03.2002 р. за №28/23-7/30114480 встановлено наступне:

Основним постачальником Підприємством “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” в липні 2000 р. було підприємство ТОВ “Т.Т.- Мюзик”. В результаті зустрічної перевірки, встановлено, що ТОВ “ Т.Т.- Мюзик” реалізувало позивачу продукти харчування, промислові товари, меблі, хімтовари, обладнання згідно податкових накладних на суму 5768953,20, в т.ч. ПДВ - 961492,20 грн. (оплата за товар була здійснена векселями). Податкові накладні виписані ТОВ “Т.Т.- Мюзик”, а саме: податкова накладна № 911-а від 10.11.2000 на суму 12286,26 грн., № 833/1 від 10.11.2000 на суму 40 798,98 грн., в т.ч. ПДВ - 6 799,83 грн., № 870-3 від 28.11.2000 на суму 17 313,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2 885,50 грн. не були включені останнім до книги обліку продажу товарів та до податкового зобов'язання по ПДВ не включені. Відповідно до пп.7.2.3. п.7.2. ст.7 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 р. Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” безпідставно зависило у грудні 2000 р. податковий кредит на суму ПДВ - 11733,04 грн.

Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” в липні 2001 року було укладено договір з ТОВ “Кларіант” (Росія) №12-07-01 від 12.07.2001, згідно з п.1.1 якого Продавець - Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” продає та поставляє, а Покупець ТОВ “ Кларіант” купує та оплачує партію запчастин «Підшипники котіння роликові №804704» у кількості 39 000 шт., що підтверджується ВМД №55073 від 27.07.2002 та № 550749 від 30.07.2001. В ході перевірки було направлено запит від 05.03.2002 №2698/10/23-3 до “Держзовнішінформ” щодо можливих цін на підшипники артикулу 804704 у 2001 році на ринках України та СНД та отримано відповідь від 12.03.2002 № 242/07-01, згідно якої повідомлено, що ціна на підшипники вищенаведеного артикулу протягом 2001 року становила від 5-8 грн. Як вбачається з відповіді ДПА у Херсонської області від 13.03.02 № 258/7/23-116-2 підприємство «Державний підшипниковий завод» (м. Херсон) в Державних податкових інспекціях Херсонської області не зареєстровано, підшипники котіння роликового № 804704 для вантажних автомобілів підприємствами Херсонської області не виробляються. За інформацією ВАТ «Луцький підшипниковий завод» 85,7% (190757 шт.) вироблених підшипників у 2000 році та 87,3% (204780 шт.) у 2001 році були придбані ВАТ «Чернігівавтодеталь», які, в свою чергу, використали придбані підшипники для власних потреб. Таким чином підприємство в порушення пп. 6.2.1 п.6.2 ст.6. Закону України “Про податок на додану вартість” безпідставно віднесено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту по експортованим підшипникам у розмірі 2021675,59 грн.

У липні 2001 року основним постачальником позивача було ТОВ “Т.Т.- Мюзик” та ПП "Панда". Згідно акту зустрічної перевірки ТОВ “Т.Т.- Мюзик” встановлено, що податкові накладні №346/с від 21.03.2001 на суму 3223,52 грн., в т.ч. ПДВ - 5 ,8,14 грн., №856/с від 20.06.2001 на суму 81968,10 грн., в т.ч. ПДВ 3661,35 грн., №929 від 04.07.2001 на суму 1663,02 грн., в т.ч. ПДВ - 277,17 грн., №592 від 05.07.2001 на суму 418334,59 грн., в т.ч. ПДВ - 69722,43 грн., які ТОВ “Т.Т.- Мюзик” виписало на адресу позивача, але до книги обліку продажу товарів та до податкового зобов'язання в декларацію по ПДВ останнім не включено, тобто відповідно до пп.7.2.3. п.7.2. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” завищило податковий кредит на суму 84199,09грн.

В порушення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” зависило податковий кредит у липні 2001 р. на суму 110028,17грн., оскільки за результатами зустрічної перевірки ТОВ “Т.Т.- Мюзик” встановлено, що податкові накладні: № 237/с від 21.02.2001 на; суму 203975,00 грн., в т.ч. ПДВ -33995,83 грн., № 715/с від 07.06.2001 на сум, 78642,40 грн., в т.ч. ПДВ 13107,07 грн., № 170/с від 02.02.2001 на суму 18791,17 грн., в т.ч. ПДВ -- 3131,86 грн., № 403/с від 29.03.2001р. на суму 4308,88 грн., в т.ч. ПДВ -718,15 грн., № 19/с від 04.01.2001 на суму 25617,00 грн., в т.ч. ПДВ - 4278,50 грн., № 120/с від 29.01.2001 на суму 10867,76 грн., в т.ч. ПДВ - 1811,25 грн., № 378/с від 29.03.2001 на суму 1743,84 грн., в т.ч. ПДВ - 290,64 грн., № 274/с від 01.03.2001 на 74625,00 грн., в т.ч. ПДВ - 12437,50 грн., № 794/с від 14.06.2001 на суму 211054,43 грн., в т.ч. ПДВ - 35175,74 грн., № 631/с від 28.05.2001 на суму 30489,79 грн., в т.ч. ПДВ - 5081,63 грн. останнім не виписувались, в книгу обліку продажу товарів (робіт, послуг) та до податкового зобов'язання в декларацію по ПДВ не включено.

ТОВ “Т.Т.- Мюзик” у липні 2001 року виконувало маркетингові дослідження ринку товарів для Підприємства “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” (маркетингові дослідження ринку нафтопродуктів та металу). Маркетингові дослідження та комісійна винагорода за дані послуги склали 3 471 809,94 грн., в т.ч. ПДВ 578634,99 грн. Так, як маркетингові дослідження ринку нафтопродуктів і металу не відносяться до сфери діяльності Підприємства “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” підприємством було порушено пп.7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” та, як наслідок Підприємством “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” безпідставно віднесено до податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 415 774,93 грн. по маркетинговим дослідженням та 162 860,06грн. по комісійній винагороді.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в Акті перевірки від 27.03.2002 р. за №28/23-7/30114480, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ “Т.Т.- Мюзик” та Підприємством “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” (замовник) укладено договір №62/22 від 18.06.2000 р. на виконання маркетингових досліджень ринку товарів, реалізація яких входить до сфери інтересів замовника, а саме продаж товарів, реалізація яких входить до сфери інтересів замовника, а саме продаж товарів народного споживання, промислової продукції вітчизняного та закордонного виробництва.

У липні 2001 р. ТОВ “Т.Т.- Мюзик” були виписані податкові накладні №1057/с від 13.07.2001 на суму 1747708,00 грн., в т.ч. ПДВ - 291284,67 грн., №1080/с від 17.07.2001 на суму 645441,55 грн., в т.ч. ПДВ - 107573,59 грн., №1129/с від 23.07.2001 на суму 101500,00 грн., в т.ч. ПДВ - 16916,67 грн., №1185/с від 30.07.2001 на суму 977160,37 грн., в т.ч. ПДВ - 162860,06 грн.

Посилання позивача на те, що в результаті маркетингових досліджень укладений договір №62/22 від 18.06.2000 р. є необґрунтованими, оскільки, договір укладено раніше, чим проведені маркетингові дослідження.

Крім того, судом було встановлено, що маркетингові дослідження були здійснені ТОВ “Теко-Трейд”. Відповідно до інформації наданої ДПІ у Подільському районі м. Києва господарському суду міста Києва останню звітність ТОВ “Теко-Трейд” до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва подало за грудень 2000 року.

Одним з постачальників Підприємства “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” було підприємство ПП “Панда”. Між ПП “Панда” та Підприємством “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” укладено договір № 62/04 від 11.04.2001 (строк дії договору до 31.12.2001), згідно якого ПП “Панда” зобов'язувалося продати позивачу пшеницю 3 класу. ПП “Панда” отримано від позивача попередню оплату за пшеницю в сумі 2000000,64 грн., в т.ч. ПДВ - 333333,4 грн., при цьому пшеницю в адресу Підприємства “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” не було відвантажено. При цьому постачальники відсутні, в зв'язку з тим, що пшениця ПП «Панда» не закуповувалась та її залишки на підприємстві на момент підписання акту зустрічної перевірки не значаться. В порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, позивач безпідставно відніс до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 333 333,44 грн.

Відповідно до п.п.7.4 п.7.4.ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР І 03.04.1997., податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податків на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) – в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 1.7 вказаного Закону податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно до пп.7.4.1 п.7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва.

Тобто, як вбачається з аналізу пп. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону № 168 законодавче передбачено, що навіть при наявності податкової накладної податковий кредит може бути не підтверджений і сума податкового кредиту зазначена в податковій накладній не є остаточною і беззаперечною і може бути не підтверджена за результатами перевірки.

Таким чином, позивач безпідставно завищив податковий кредит по податку на додану вартість в розмірі 333333,44грн. за липень 2001 року при взаємовідносинах з ПП “Панда”, чим порушив пп. 7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Між ТОВ “Т.Т.- Мюзик” та Підприємством “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” було укладено договір купівлі-продажу № 28/21.

На виконання укладеного договору ТОВ “Т.Т.- Мюзик” відвантажило, а Підприємство “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” прийняло товар підшипник котіння роликовий № 804704 у кількості 20 000 шт., що підтверджується виписаною ТОВ “Т.Т.- Мюзик” накладною від 14.03.01 за № 327/с на суму 4 916 000,16 грн., в т.ч. 819 333,36 грн. ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 12.09.2005 р. у справі № 25/87-32/351, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2006 р., визнано недійсним договір купівлі-продажу № 28/21 від 01.03.2001 р., укладений між Підприємством “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” та ТОВ “Т.Т.- Мюзик”, на підставі ст. 49 ЦК УРСР. Під час розгляду справи № 25/87-32/351 господарським судом встановлено, що фактично передачі товару за договором купівлі - продажу № 28/21 від 01.03.2001 р. не відбулось. Внаслідок чого, Підприємством “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість без фактичного придбання товарів, вартість яких останнім була включена до складу валових витрат та безпідставно отримано ТОВ “Т.Т.- Мюзик” коштів у сумі 4 196 000,00 грн., а Підприємством “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” - бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 819 333,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В подальшому Підприємство “Союз” ВГО “Союз інвалідів України” експортувало вищезазначені підшипники до Російської Федерації, а саме ТОВ “Кларіант”.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем неправомірно заявлено до відшкодування з державного бюджету ПДВ в сумі 3879461 грн., оскільки ланцюг вищезазначених угод є безтоварним.

Крім того, Постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2004 р. по справі № 25/87 встановлено, що ПП “Укрюніон” уклало договір купівлі-продажу підшипників котіння роликових з ТОВ “Т.Т.- Мюзик”, які в подальшому стали предметом договору № 28/21 між ТОВ “Т.Т.- Мюзик” та Підприємством “Союз” ВГО “Союз інвалідів України”.

Рішенням Бориспільського міського суду Київської області від 19.07.2000 по справі № 2-1184/2000 було визнано недійсними установчі документи ПП “Укрюніон” та при цьому встановлено, що особа, яка значиться засновником та власником цього підприємства, реєстрацією та діяльністю підприємства не займалась.

Між ПП “Укрюніон” та ТОВ “Т.Т.- Мюзик” був укладений усний договір купівлі-продажу підшипників котіння роликових № 804704 14.03.2001, про що свідчить накладна на отримання товару за № 356 від 14.03.2001, тобто вже після того, як установчі документи ПП “Укрюніон” визнано недійсними - фактично угода була укладена з неіснуючим підприємством тому, як наслідок самого товару, а саме підшипників котіння роликових № 804704 в натурі не було.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2002 р. у справі № 33/279 за позовом ДПІ у Подільському р-ні м. Києва до ПП “Укрюніон” та ТОВ “Т.Т.- Мюзик” про визнання угоди недійсною на суму 4 894 420, 92 грн. позовні вимоги ДПІ у Подільському р-ні м. Києва задоволено повністю, визнано угоду укладену між ПП “Укрюніон” та ТОВ “Т.Т.- Мюзик” на підставі накладної від 14.03.2001 № 356 недійсною, відповідно до статті 49 ЦК УРСР, тобто такою, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Оскільки обставини встановлені Господарським судом міста Києва по справі №33/279 стосуються ТОВ “Т.Т.- Мюзик” тим самим доводять, що угода між вищезазначеним підприємством та ПП “Укрюніон” була укладена з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства. Рішення Господарського суду міста Києва по справі № 33/279, зокрема, вказує на те, що з самого початку укладання договору між ПП “Укрюніон” та ТОВ “Т.Т.- Мюзик”, а згодом між ТОВ “Т.Т.- Мюзик” та Підприємством “Союз” ВГО “ Союз інвалідів України” мали мету, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду м. Києва від 14.04.2004 р. у справі №11/133, рішення ДПІ у Подільському районі м. Києва №444-23-3-30114480/3898 від 05.04.02 р. визнано недійсним; вказане рішення відповідачем було прийнято на підставі акту перевірки №28/23-7/30114480 від 27.03.2002 р.

Проте, колегія суддів не погоджується з даними доводами, оскільки в матеріалах справи міститься постанова Господарського суду м. Києва від 16.05.2006 р., якою заяву ДПІ у Подільському районі м. Києва про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2004 р. у справі №11/133 за нововиявленими обставинами по справі за позовом Підприємства “Союз “Всеукраїнського громадського об’єднання “Союз організацій інвалідів України” до ДПІ у Подільському районі м. Києва про визнання недійсним акту ненормативного характеру задоволено, рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2004 р. у справі №11/133 скасовано; в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками Господарського суду м. Києва про те, що висновки викладені в акті перевірки Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 27.03.2002 р. №28/23-7/30114480 щодо безпідставного завищення позивачем бази оподаткування по податку на додану вартість в грудні 2000 р. на суму 11733,04 грн. та в липні 2001 р. на суму 3127871,28 грн. документально та нормативно не підтверджуються.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому постанова Господарського суду м. Києва від 27.12.2005 р. у справі №25/206-28/187 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 198, п.3, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва задовольнити.

Постанову Господарського суду міста Києва від 27.12.2005 р. по справі №25/206-28/187 скасувати.

Прийняти нову постанову.

В позові Підприємству “Союз” Всеукраїнської громадської організації “Союз інвалідів України” відмовити.

Матеріали справи №25/206-28/187 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом одного місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя          Зубець Л.П.

Судді

Лосєв А.М.

Мартюк А.І.