ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.12.07р.

Справа № А27/451-07(37/27)

За позовом Дніпродзержинської виправної колонії №34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області

до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/2/22237 від 14.10.2004р.

Суддя –Татарчук В.О.

Секретар судового засідання –Сергієнко П.М.

Представники:

від позивача –Янова Е.В., довір. від 25.10.2007р.;

від відповідача –Максимик Н.Б., довір. від 10.09.2007р. № 32762/10/100; Переверзєв І.В., довір. від 12.12.2007р. № 42431

Суть спору:

Дніпродзержинська виправна колонія №34 Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області звернулася з позовом до державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/2/22237 від 14.10.2004р.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на:

-          неправомірність невизнання податковим органом податкової накладної, виданої ТОВ «Тетрон»;

-          відповідність вимогам ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за вказаними операціями;

-          відсутність підстав для донарахування ПДВ за господарськими операціями з ТОВ «Лілія», ПП «Монто-Транс»та ТОВ «Віст», оскільки первинні документи відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачем заперечує проти позову з посиланням на те, що:

-          товар, право власності на який позивач отримав за договором з ТОВ «Тетрон», на територію колонії не надходив, у зв’язку з чим відповідач виключив зі складу податкового кредиту позивача суму ПДВ за товарним кредитом, так як товар фактично не використовувався позивачем;

-          підставою для включення сум ПДВ зі складу податкового кредиту позивача по операціям з ТОВ «Лілія», ПП «Монто-Транс»і ТОВ «Віст»була інформація про скасування державної реєстрації вказаних підприємств та анулювання свідоцтв про реєстрацію платників ПДВ.

В судовому засіданні 13.12.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши  докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

встановив:

05.08.2004р. ДПІ у м. Дніпродзержинську був складений акт №97/7/26/20-21 «Про результати комплексної документальної перевірки Дніпродзержинської виправної колонії Дніпропетровської області №34 з питання дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2003р. по 01.04.2004р.».

Перевіркою встановлено порушення Дніпродзержинською виправною колонією №34:

- пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 149995грн. по послузі товарного кредиту, яка фактично не була надана колонії і не відноситься до складу валових витрат;

- пп.7.2.4 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного Закону у вигляді віднесення до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, виписаними підприємствами, які не були платниками ПДВ.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у м. Дніпродзержинську було прийняте податкове повідомлення-рішення №/2/22237 від 14.10.2004р., яким визначено податкове зобов’язання позивача з податку на додану вартість в сумі 324408грн. в тому числі: 216272грн. –основний платіж і 108136грн. –штрафні санкції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2005р. задоволено позов Дніпродзержинської виправної колонії №34 з визнанням недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Дніпродзержинську №/2/22237 від 14.10.2004р. в частині визначення податкового зобов’язання підприємства з ПДВ в розмірі 149995грн. та штрафних санкцій в сумі 74997грн.50коп. В решті позовних вимог про визнання недійсним вказаного податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Постановою від 12.07.2005р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду вказане рішення господарського суду скасовано з відмовою у позові.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.07.2007р. скасовані наведені рішення і постанова судів першої і апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд. Підставою для скасування були наступні обставини:

-          наведені рішення і постанова судів не відповідали вимогам ст..ст.96, 159 КАС України;

-          Закон України «Про податок на додану вартість»не ставить в залежність дату виникнення податкових зобов’язань платника ПДВ від факту отримання товару чи надання послуги;

-          Вексель по своїй природі не підпадає під ознаки товару, операції щодо його передачі і використанню в розрахунках за отримані товари (роботи, послуги) є однією з форм розрахунків і операцій з валютними цінностями, які не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість;

-          посилання на включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, виданими особами свідоцтва про державну реєстрацію яких скасовані, є помилковими, оскільки юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави;

-          сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Суд вважає за необхідне задовольнити позов щодо визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов’язання позивача з ПДВ в сумі 224992,5грн. в тому числі: 149995грн. - основний платіж і 74997грн.50коп. - штрафні санкції.

Аналіз чинного законодавства та матеріалів справи свідчить про помилковість висновку податкового органу про порушенням позивачем пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»при відображенні в податковому обліку операції з ТОВ «Тетрон».

Так, 27.06.2003р. між ТОВ «Тетрон»(Продавець) і Дніпродзержинською виправною колонією №34 (Покупець) був укладений договір товарного кредиту №27/06/164. За вказаним договором продавець зобов’язався поставити, а покупець прийняти товар на умовах товарного кредиту на загальну суму 1071390грн. Умовами товарного кредиту є нарахування продавцем покупцю (позивачу) процентів за користування товаром, яке припиняється в день повного розрахунку між сторонами за договором. Процентна ставка є договірною і складає 3% за кожний календарний день користування товаром від його загальної вартості. Строк користування товаром не повинен перевищувати 28 днів.

Виконання вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладної №01/07 від 01.07.2003р., податкової накладної №01/07 від 01.07.2003р., прибуткової накладної №196 від 01.07.2003р. на суму 1071390,0грн., у тому числі ПДВ - 178565грн.

При здійсненні цієї господарської операції вартість тканини віднесена позивачем на валові витрати, а відповідна сума ПДВ - до складу податкового кредиту.

Як зазначалось вище, згідно з вказаним договором позивач зобов'язався оплатити суму товарного кредиту за отриманий товар із розрахунку кожного дня користування товаром з моменту отримання до моменту оплати товару (ст.1). У зв'язку з викладеним, позивач отримав від ТОВ «Тетрон»податкову накладну №29/07 від 29.07.2003року щодо надання послуг товарного кредиту в сумі 899967,60грн., у тому числі ПДВ –149994,60грн. При здійсненні цієї господарської операції вартість товарного кредиту віднесена на валові витрати, а ПДВ - до складу податкового кредиту.

В акті перевірки, відповідач вважає вказаний товарний кредит фіктивним, оскільки відсутнє документальне підтвердження надходження на територію колонії  тканини, яка є предметом купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.11 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції на час відображення в податковому обліку вказаної операції) корпоративні права, пов'язана особа, резидент, нерезидент, гудвіл, кошти, цінні папери, деривативи, товари, дивіденди, проценти, роялті, кредит, депозити, лізинг (оренда), бартер, безоплатно отримані товари (роботи, послуги), валові витрати виробництва (обігу), основні фонди та нематеріальні активи, що підлягають амортизації, розуміються у значенні, визначеному Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з пп.1.11.2 п.1.11 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»товарний кредит - товари, які передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичним чи фізичним особам на умовах угоди, що передбачає відстрочення кінцевого розрахунку на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передання права власності на товари (результати робіт, послуг) покупцю (замовнику) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Суд вважає правомірним твердження позивача про те, що підтвердженням надання товарного кредиту є перехід права власності на товар та наявність відстрочки його сплати, що підтверджується вказаними матеріалами  справи. Надходження чи ненадходження товару на територію колонії ніяким чином не впливає на відображення в податковому обліку позивача послуги з надання товарного кредиту. Позивач отримав податкову накладну, яка згідно з пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»включив відповідну суму до податкового кредиту.

Слід зазначити, що правова позиція відповідача є досить суперечливою, оскільки податкова інспекція фактично визнала обґрунтованим включення до складу податкового кредиту позивача витрати з вартості придбаного у ТОВ «Тетрон»товару та включення до податкових зобов’язань колонії суми ПДВ при відчуженні товару третій особі, одночасно не визнаючи суми податкового кредиту щодо товарного кредиту.

Суд не приймає посилання відповідача на дані слідчих дій за кримінальною справою, оскільки відповідні обставини не встановлені вироком суду. До того ж постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2004р. скасовані постанови слідчих органів про порушення кримінальних справ відносно посадових осіб Дніпродзержинської виправної колонії №34. Згідно з повідомленням ДПІ у м. Дніпродзержинську від 07.12.2004р. постановою від 07.12.2004р. відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно головного бухгалтера ДВК № 34 у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Викладене обставини свідчать про необхідність задоволення позову у вказаній частині.

В той же час, суд відмовляє в задоволенні вимог щодо визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення в частині в частині визначення податкового зобов’язання позивача з ПДВ в сумі 99415,50грн. в тому числі: 66277грн. - основний платіж і 33138,50грн. - штрафні санкції з огляду на наступне.

Суд погоджується з твердженням податкової інспекції про те, що позивачем допущено порушення пп.7.2.4 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»у вигляді безпідставного віднесення до податкового кредиту ПДВ в сумі 66277грн. за податковими накладними, виписаними підприємствами, які не були платниками ПДВ.

Так, матеріали справи містять:

-          договір на поставку харчів у 2003 році, укладений позивачем з ПП «Монто-Транс»19.01.2003р., накладні, податкові накладні, приходні накладні щодо виконання договору;

-           договір на поставку матеріалів у 2003 році №171, укладений позивачем з ТОВ «Лілія»04.08.2003р., накладні, податкові накладні, приходні щодо виконання договору;

-          накладні, податкові накладні, приходні накладні по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Віст».

В ході вирішення спору встановлено, що на час виконання вказаних господарських операції контрагенти позивача не були платниками ПДВ і щодо таких підприємств скасована державна реєстрація.

Зокрема, державна реєстрація ПП «Монто-Транс»та ТОВ «Віста»скасована рішеннями арбітражного суду Дніпропетровської області від 2б.03.2001р. і від 19.11.2002р. (відповідно). Актами від 26.01.2001р. та від 25.11.2002р. анульовані свідоцтва про реєстрацію зазначених підприємств як платників ПДВ. Згідно з повідомленням виконавчого комітету Ленінської райради м. Дніпропетровська 27.09.2000р. скасовано державну реєстрацію ТОВ ВКФ «Лілія» за заявою власника. За листом ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 31.03.2005р. свідоцтво платника ПДВ повернуто власником до інспекції.

Підстави та порядок формування податкового кредиту підприємства чітко визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Зокрема, такою підставою є належним чином оформлена податкова накладна, виписана продавцем товару.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону (пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 вказаного Закону).

Відповідні податкові накладні, виписані ПП «Монто-Транс», ТОВ «Віста»і ТОВ ВКФ «Лілія»не можуть бути підставою для формування податкового кредиту, оскільки виписані особами, які на час виконання вказаних господарських операцій вже не були платниками ПДВ.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

Позов Дніпродзержинської виправної колонії №34 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську №/2/22237 від 14.10.2004р. в частині визначення податкового зобов’язання позивача з ПДВ в сумі 224992,5грн. в тому числі: 149995грн. - основний платіж і 74997грн.50коп. - штрафні санкції.

В решті позову відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь Дніпродзержинської виправної колонії №34 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ вул. Димитрова, 214, ) 85грн. витрат по сплаті держмита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                                          В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –10.01.2008р.