ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2007                                                                                   Справа № 7/433-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів  :

головуючого                                          Логвиненко А.О. (доповідач)

суддів:                                                Чус О.В., Павловського П.П.

при секретарі судового засідання       Мацекос І.М.

з участю представників сторін :

від позивача –Текутєв Є.Ю.

від відповідача –Янушкевич Т.В.

від третьої особи –Малишко Ю.Г.

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укргідроспецфундаментбуд” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2007р. у справі

за позовом      Відкритого акціонерного товариства “Укргідроспецфундаментбуд”, м. Дніпропетровськ

до відповідача Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –відкрите акціонерне товариство “Дніпромеханомонтаж”

про визнання прав власності та за зустрічним позовом Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області про виселення

В С Т А Н О В И В :

28.11.2006р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшов позов відкритого акціонерного товариства “Укргідроспецфундаментбуд” (далі ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд”) про визнання права власності на частину нежитлового приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач, який є правонаступником тресту “Укрекскавація”, з 1959р. займає спірне приміщення, яке знаходиться на першому поверсі чотирьохповерхового будинку, розташованого по вул. Ширшова,9 м. Дніпропетровська. Приміщення було збудовано за рахунок коштів трудового колективу тресту. Вказане приміщення помилково не ввійшло до переліку майна, яке було приватизовано позивачем, а тому ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” просило визнати за ним право власності на спірне приміщення.

Регіональне відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області

(далі Фонд) звернулось з зустрічним позовом в якому просило витребувати від позивача спірне приміщення та висилити з нього ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” (а.с.94-98,). Свої вимоги позивач мотивував тим, що спірне приміщення не входило до переліку майна, що приватизувалось позивачем. Оскільки позивач без будь-яких правових підстав знаходиться в спірному приміщенні, яке знаходиться є державною власністю та знаходиться на балансі відкритого акціонерного товариства “Дніпромеханомонтаж” (далі ВАТ “Дніпромеханомонтаж”), Фонд просив задовольнити зустрічний позов.

Під час розгляду справи Фонд уточнив позовні вимога (а.с.119-121) та просив витребувати у позивача спірне майно.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2007р. (суддя Коваль Л.А .) в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. При цьому апелянт зазначив, що справу було розглянуто у відсутність представника позивача, а зміст рішення не відповідає приписам ст.84 ГПК України. Судом не враховано, що з 1959р. позивач на законних підставах знаходиться у спірному приміщенні. Крім того, Фондом пропущено строки позовної давності по зустрічному позову, що є підставою для відмови в його задоволенні.

У своєму  відзиву на апеляційну скаргу Фонд зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

ВАТ “Дніпромеханомонтаж” у своєму відзиві зазначило, що спірне приміщення не ввійшло до статутного фонду ВАТ “Дніпромеханомонтаж”.  Договорів оренди вказаного приміщення з позивачем не укладалось, але ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” та третя особа укладали угоди про спільне утримання будинку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши у відповідності до ст. 101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав :

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок розташований за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова,9 (раніше –вул. Госпитальна), в якому знаходиться спірне приміщення, було збудовано у 1958р., при цьому правопопередник позивача –трест “Укрекскавація”  приймав дольову участь у будівництві, що підтверджується наданими позивачем доказами та не заперечується ВАТ “Дніпромеханомонтаж”. На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міськради від 17.01.1959р. (а.с.36), по закінченню будівництва, трест зайняв спірне приміщення, зазначивши його в подальшому в якості своєї юридичної адреси. Якихось договорів оренди зазначеного приміщення трест “Укрекскавація” і позивач з Фондом та ВАТ “Дніпромеханомонтаж” не укладали. Крім того, на протязі всього часу знаходження у зазначеному приміщенні позивач приймав участь в його утриманні на підставі відповідних угод, укладених з ВАТ “Дніпромеханомонтаж”.

Матеріалами справи встановлено, що на час введення будинку в якому розташовано спірне приміщення, в експлуатацію, будівля, у відповідності до чинного на той час законодавства, знаходилась у державній власності

Відповідно до ч.1,2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Таким чином, з огляду на вищевикладене, до часу володіння позивачем спірного приміщення може бути приєднаний час володіння його правопопередників,  тому загальний час володіння позивачем спірним приміщенням на час звернення ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” становить 48 років.

Відмовивши в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на спірне майно на підставі позовної давності, суд першої інстанції послався на приписи ст.58 Конституції України, п.4,8 Перехідних положень ЦК України та зазначив, що акти цивільного законодавства не мають зворотної сили.

Проте місцевим судом неправильно застосовані згадані норми матеріального права з огляду на таке.

В рішенні Конституційного Суду України від 9.02.1999р. у справі №1-7/99 роз’яснено, що положення ст.58 Конституції України стосуються виключно людини та громадянина і не поширюється на юридичних осіб, а тому помилковим є застосування судом при вирішенні господарського спору положень ст.58 Конституції України .

Крім того, при розгляді справи № 7/238  Вищій господарський суд України в своїй постанові від 30.01.2007р. роз’яснив, що «Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України встановлено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п.4). Керуючись даним положенням, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд правильно застосував до виникших правовідносин правила ст. 344 ЦК України де зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч.2 цієї ж статті особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що період володіння позивача спірним нерухомим майном до 01.01.2001 не може бути врахований при визначенні терміну набувальної давності».

З огляду на те, що відповідно до відповіді МБТІ (т.1 а.с.83) право власності на спірне майно ні за ким не зареєстровано, а ВАТ “Укргідроспецфундаментбуд” добросовісно заволоділа не належним їй майном та продовжувало на протязі 48 років відкрито, безперервно ним володіти, апеляційний суд дійшов висновку, про відсутність перешкод для визнання за позивачем права власності на спірне приміщення за набувальною давністю на підставі приписів ст. 344 ЦК України, що в свою чергу унеможливлює задоволення зустрічного позову Фонду про витребування спірного майна.

Доводи Фонду про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 344 ЦК України є безпідставними в зв’язку з вищевикладеним.

Враховуючи наведене, колегія cсуддів вважає, що рішення суду повинно бути скасовано на підставі п.4 ч1 ст.104 ГПК України через неправильне застосування судом норм матеріального права.

В зв’язку з тим, що позивач у своїй апеляційній скарзі не ставив питання про відшкодування судових витрат, колегія судів, у відповідності до ст.49 ГПК України, вважає можливим покласти ці витрати на позивача.

Керуючись ст. 101, 103 –105 ГПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укргідроспецфундаментбуд” задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2007р. скасувати.

Первісний позов задовольнити.

Визнати за відкритим акціонерним товариством “Укргідроспецфундаментбуд” (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова,9 ) право власності на нежитлове приміщення №22 на першому поверсі в житловому будинку літ. А-4, загальною площею 415,9м2., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, 9.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                                   А.О. Логвиненко

Суддя                                                                                                                          О.В. Чус

Суддя                                                                                                           П.П. Павловський

Постанову оформлено у відповідності

до вимог ст.84 ГПК України 12.04.2007р.