ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 р.
№ 17/281-15/91/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду
від 26.10.2006р.

у справі
№ 17/281-15/91/06

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Прокурора Михайлівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської районної державної адміністрації

до
Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт"

про
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.08.2006р. (суддя Колодій Н.А.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Кричмаржевського В.А., суддів Радченко О.П., Хуторного В.М.) позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт" на користь Михайлівської районної державної адміністрації 35 200 грн. збитків; стягнути з Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт" на користь Державного бюджету України 352 грн. держмита; стягнути з Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт" на користь ДП "СІЦ" 115, 38 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову постановлено відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. і рішення Господарського суду Запорізької області від 14.08.2006р. та винести нове рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 16, 22, ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 35, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 251, 252 Цивільного процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони та прокурор не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, за результатами перевірки, проведеною прокуратурою Михайлівського району Запорізької області виявлено факт самовільного використання відповідачем в період з осені 2004р. по осінь 2005р. (сільськогосподарський рік) земельної ділянки площею 160 га у зв’язку з чим позивачу завдано збитки у вигляді не одержаного прибутку з орендної плати  у сумі 35 200 грн.

Місцевий господарський суд частково задовольняючи позов виходив з того, що самовільне використання відповідачем земельної ділянки підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою відповідача на адресу позивача №56 від 16.05.2005р., у якій відповідачем визнається факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки, а тому місцевий господарський суд, з врахуванням викладених обставин та з посиланням на приписи ст.ст. 157, 212 Земельного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково в сумі 35 200 грн.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, пославшись також на приписи ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України та наявність факту притягнення керівника відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне використання землі у вигляді штрафу, який був сплачений керівником відповідача. Також, як зазначено в постанові, протоколом №5 від 10.05.2006р. визначено розмір фактично займаної відповідачем земельної ділянки –160 га. Зазначений факт підтверджується також Актом обстеження посівних площ від 25.05.2005р. та Протоколом засідання Михайлівської районної комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 10.06.2006р.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Відповідно до ст.  2 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 р. N 2535-XII (зі змінами та доповненнями), використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється як земельний податок або орендна плата, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (стаття 124 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. N 2768-III, (зі змінами та доповненнями). Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. 126, 124 Земельного кодексу). Статтею 5 Закону України "Про оренду землі" (далі - закон) від 06.10.1998 р. N 161-XIV в редакції закону від 02.10.2003р. N 1211-IV зі змінами та доповненнями встановлено, що орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 13 закону N 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний передати орендареві земельну ділянку у користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Однією з істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, (стаття 15 закону N 161-XIV). Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до статті 5 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 р. N 2535-XII в редакції закону від 19.09.1996 р. N 378/96-ВР зі змінами та доповненнями (далі - закон N 2535-XII), об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, в тому числі на умовах оренди, а платниками - власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, в тому числі орендарі. Статтею 13 закону N 2535-XII встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, є договір оренди такої ділянки. Платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (стаття 14 закону N 2535-XII).

Оскільки відповідач самовільного використовував земельну ділянку без укладення договору оренди та без сплати орендної плати і земельного податку у зв’язку з чим позивачу завдано збитки у вигляді не одержаного прибутку з орендної плати, суди попередніх інстанцій відповідно до вказаних приписів норм права та ст.ст.156, 157 Земельного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", дійшли до правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Отже, при ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Агрофірма "Червоний фронт" залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у справі № 17/281-15/91/06 Господарського суду Запорізької області –без змін.

Головуючий                                                                            Г. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г. Мачульський

В. Шаргало