ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
березня 2007 р.

Справа
№ А-10/258

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі судді Шелест С.Б.

При секретарях
судового засідання: Кузишин
У.Б., Бабінець У.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за  позовом:
Підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до відповідача:
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті,

01135, м. Київ,
пр-т Перемоги, 14

про:                       скасування постанови про
застосування фінансових санкцій

За участю
представників сторін:

від позивача:      ОСОБА_1. - підприємець, (свідоцтво про державну
реєстрацію)

від відповідача:  Федорняк
З.І. - заступник нач. відділу державного контролю,

(довіреність №
ІІІ/2-8-2574 від 23.10.06р.)

в с т а  н о в и
в:

Підприємцем ОСОБА_1 заявлено вимогу
до територіального управління Головавтотрансінспекції в Тернопільській області
про скасування постанови
НОМЕР_1. про застосування до нього фінансових санкцій в розмірі 1700
грн.

Ухвалою суду від 23.01.07р., на підставі
ч.1 ст.52 КАС України, за згодою позивача, здійснено заміну первинного
відповідача належним -  Головною
державною інспекцією на автомобільному транспорті.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримує та не погоджуючись з винесеною постановою, вказує на
відсутність порушення Закону України “Про автомобільний транспорт” з посиланням
на те, що матеріалами перевірки не зафіксований факт перевезення пасажирів
ІНФОРМАЦІЯ_1.; насправді, зазначає позивач, водій здійснював перевезення осіб,
які є родичами позивача, в зв»язку з чим вважає, що до нього не може бути
застосована відповідальність за порушення законодавства про автомобільний
транспорт. Заперечуючи позов, позивач посилається також  на неправомірність проведення перевірки
посадовими особами Головавтотрансінспекції
.

Відповідач у відзиві на позов
та в судовому засіданні проти позову заперечує, не погоджуючись з позицією та
висновками, викладеними позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні
вказуючи, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті,  у відповідності до вимог чинного
законодавства та в зв»язку з порушеннями ст.39 Закону України “Про
автомобільний транспорт”.

За
клопотанням позивача в  судове
засідання  був викликаний свідок:
ОСОБА_2, який  на час здійснення
перевірки працював у позивача водієм відповідно до трудового договору від
ІНФОРМАЦІЯ_2..

Свідок
ОСОБА_2 при його допиті в судовому засіданні пояснив, що по проханню позивача
він поїхав до м.Тернополя з метою зустріти та  здійснити перевезення дванадцятьох осіб -
родичів позивача.  На вокзалі в м.
Тернополі до нього підійшло двоє осіб, які назвались працівниками
автотрансінспекції і запропонували пред"явити документи на транспортний
засіб, а також документи для здійснення пасажирських перевезень. Водій
відмовився їх пред"явити, так як не знав, що слід робити в такому випадку.
В подальшому він здійснив перевезення
родичів позивача.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення представників сторін, а
також показання свідка, суд  встановив,
що відповідно до акта перевірки НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 дотримання вимог
законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів
і вантажів автомобільним транспортом, складеного посадовими особами
Головавтотрансінспекції в Тернопільській області було виявлено наступні
порушення: під час перевезення 12 пасажирів водій не пред»явив обов»язкових
документів, необхідних для надання послуг пасажирських перевезень, а саме:
ліцензію, дорожній лист, передрейсовий медичний огляд водія, огляд
транспортного засобу, договір із замовником, чек про оплату.

За
результатами перевірки та на підставі зазначеного акта перевірки, начальником
територіального управління Головавтотрансінспекції в Тернопільській області
ІНФОРМАЦІЯ_3  винесено постанову НОМЕР_3
про застосування до суб”єкта підприємницької діяльності -ОСОБА_1 фінансових
санкцій в розмірі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за які передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України
“Про автомобільний транспорт”.

Суд
вважає оскаржувану постанову правомірною, а позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Право
Головавтотрансінспекції та її територіальних органів здійснювати державний
контроль на автомобільному транспорті загального користування передбачене
Положенням про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.04р. № 1190 та
Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального
користування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03р.
№ 143  (в редакції, що була чинною на момент
здійснення перевірки).

Так,
згідно  п.4 Положення,  Головавтотрансінспекція відповідно до
покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням суб»єктами
господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту
загального користування, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм
та стандартів, що регулюють організацію перевезення пасажирів автомобільним
транспортом, в зв»язку з чим відповідно до п.5 цього ж Положення
Головавтотрансінспекція вправі проводити перевірку автомобільних транспортних засобів
загального користування щодо їх відповідності вимогам законодавства про
автомобільний транспорт.

Відповідно
до п.4 зазначеного вище Порядку, безпосереднє здійснення державного контролю в
областях  покладається на відповідні
автотранспортні управління. Згідно п. 7 цього Порядку, проведення
перевірки  оформляється завданням на
перевірку за формою згідно з додатком 1. Відповідно до п.9 Порядку перевірка
може бути вибірковою (щодо виконання вимог конкретних нормативно-правових актів
з питань автомобільного транспорту) , а згідно п.21 - проводиться з метою
встановлення наявності у водія документів, передбачених ст.ст.38,57 Закону
України «Про автомобільний транспорт»; наявності в документах водія відмітки
про проходження ним медичного огляду та проведення огляду технічного стану
автотранспортного засобу перед виїздом. В силу п.20 Порядку перевірка
автотранспортних засобів проводиться без їх зупинення на маршруті руху,
зокрема, … на автовокзалах.

В
даному випадку, перевірка проводилась на ж/д вокзалі на підставі завдання на
перевірку НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1., виданого керівником територіального
управління інспекції вТернопільській області , що відповідає вимогам п.7
Порядку. В завданні зафіксовані дані щодо належності автомобіля, який
перевірявся (в тому числі, автомобіля позивача), його марки, державного номера,
часу перевірки, а також результату перевірки (НОМЕР_5).

Статтею
39 Закону України “Про автомобільний транспорт” /далі - Закону/ визначено
перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Відповідно до її частини 1, автомобільні перевізники, водії повинні мати і
пред»являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному
транспорті документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так ,
відповідно до ч.6 цієї ж норми документами на перевезення пасажирів автобусами
для власних потреб для водія є - посвідчення водія відповідної категорії,
реєстраційні документи на автобус, дорожній лист, список пасажирів, яких
перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, та інші документи,
передбачені законодавством України. Що стосується регулярних та нерегулярних
пасажирських перевезень, то в силу зазначеної норми Закону, обов»язковими
документами для водія автобуса є також ліцензійна картка.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону за
надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 цього Закону передбачено
відповідальність у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що в даному випадку становить 1700 грн.

Відповідно до ст. 60 Закону та
п.26  Порядку, керівник органу державного
контролю вправі ухвалити постанову про застосування до суб»єкта підприємницької
діяльності фінансових санкцій.

Наведені обставини на норми
спростовують доводи позивача щодо неправомірності проведення перевірки та
прийняття постанови.

Наявність
зафіксованого в акті перевірки порушення вимог Закону позивачем не спростована,
підтверджується матеріалами справи, показаннями свідка  ОСОБА_2, який підтвердив суду факт відмови
пред»явити перевіряючим особам документи, на підставі яких здійснюються
перевезення, а також письмовими  поясненнями
перевіряючи осіб.

Доводи позивача про те, що водій не
знав вимог Закону не звільняють його від передбаченої цим Законом
відповідальності, за його порушення та не можуть бути підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене та керуючись ст.
124 Конституції України, Законом України
«Про автомобільний транспорт», Положенням про Головну державну інспекцію
на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.04р. № 1190 та Порядком здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті загального користування, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 29.01.03р. № 143   ст. ст. 94, 158, 160, 186, п.6 Прикінцевих
та перехідних положень   Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

в
позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі; апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                 Шелест
С.Б.

Постанова
складена у повному обсязі 12.03.07р.

Внесено
в діловодство

Кузишин У.Б.