ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

02.10.2007р.
Справа №16/199

за позовом
Приватний підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна", вул. Гоголя
72,Миргород,Полтавська область,37600

треті особи без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- ОСОБА_2, АДРЕСА_2

- ОСОБА_3, АДРЕСА_2

- ОСОБА_4, АДРЕСА_3

- ОСОБА_5,АДРЕСА_4

- ОСОБА_6, АДРЕСА_5

- ОСОБА_7, АДРЕСА_6

- ОСОБА_8, АДРЕСА_7

- ОСОБА_9, АДРЕСА_8

- ОСОБА_10, АДРЕСА_9

про  Стягнення грошових коштів

Суддя  Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача:
ОСОБА_1.,

від
відповідача:  ОСОБА_11., дов. від 04.10.2005р., ОСОБА_12.,
дов. від 24.07.2007р.

від
третіх осіб:          ОСОБА_11.

Рішення
суду приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 25.09.2007 року
на підставі ст. 77 ГПК України.

В
судовому засіданні 02.10.2007 року за згодою сторін було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Заявлені
позивачем клопотання про забезпечення позову шляхом   накладення арешту на майно відповідача, а
саме - на крамницю за адресою АДРЕСА_10, судом не були задоволені, оскільки
жодних доказів на підтвердження необхідності та обґрунтованості поданого
клопотання не подав.

При
вирішенні цього питання суд,
здійснивши  оцінку
обґрунтованості  доводів  заявника
щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням   розумності, обґрунтованості  і
адекватності  вимог  заявника щодо забезпечення позову;      забезпечення збалансованості інтересів
сторін,  а також інших учасників судового
процесу;     наявності зв'язку  між
конкретним  заходом  до
забезпечення позову і предметом позовної вимоги,   імовірності утруднення   виконання
або  невиконання  рішення господарського суду в разі невжиття
таких заходів;    запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів
осіб,  що не є учасниками даного судового
процесу, дійшов висновку, що клопотання позивача про вжиття заходів
забезпечення позову задоволенню не підлягали, оскільки відповідач є
власником  крамниці, розташованої  за адресою АДРЕСА_10, а власник має право на
свій розсуд використовувати та розпоряджатися належним йому майном, а тому в
даному випадку суд вважає, що забезпечення позову буде втручанням в
господарську діяльність товариства, що не допускається.

Позивачем
також було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної
експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

- яка
ринкова вартість крамниці за адресою АДРЕСА_10;

-
визначити варіанти розподілу даної крамниці.

Відповідач
проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечував.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для  роз'яснення
питань,  що   виникають
при    вирішенні господарського спору
і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза повинна призначатися лише
у разі дійсної потреби  у спеціальних
знаннях для встановлення даних,  що  входять до предмету доказування,  тобто у разі,
коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку суд не вбачає підстав для
задоволення поданого клопотання та призначення будівельно-технічної експертизи.

СУТЬ
СПОРУ:  Розглядається позовна заява про   розділення ТОВ "Україна"  з визнанням права власності на крамницю за
адресою АДРЕСА_10 на суму 22 349,46 грн., а саме частину торгового залу по
першому варіанту першу частину площею 34,6 кв.м. та частину підсобних приміщень
площею 64,4 кв.м. та визнання за ТОВ "Україна" частку статутного
фонду 58 % і виділити в користування по першому варіанту другу частину
крамниці, розташованої  за адресою
АДРЕСА_10 , що відповідає 58  частки
вартістю 32 056 грн.

Позивач уточнив позовні вимоги і просить
суд  розділити ТОВ
"Україна"  шляхом виділення СПД
-ФО  ОСОБА_1. в натурі 42 % у вигляді
крамниці, розташованої за адресою: АДРЕСА_10відповідно до висновків судової
технічно-будівельної експертизи та зобов'язати ТОВ " Україна "
скласти передавальний  акт.

Відповідач у відзиві на позов та його
представники в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог   заперечують з мотивів, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд встановив:

Підприємство покупців членів трудового колективу КПРТ
" Україна " в особі голови товариства ОСОБА_9. у відповідності до
договору купівлі - продажу державного майна 28 серпня 1996 року придбало у
представництва Фонду державного майна комерційне підприємство роздрібної
торгівлі " Україна ", яке складалось з 15 приміщень загальною площею
245, 7 кв.м. із збереженням профілю підприємства, що стало підставою для
створення товариства з обмеженою відповідальністю.

02.12.1996
р. розпорядженням Миргородського міськвиконкому був зареєстрований Статут ТОВ
" Україна ".

ОСОБА_1.
(позивач) є одним із засновників ТОВ "Україна", розмір частки якої
становить  41,61 %,   частка ОСОБА_11. складає 52,44 % - 21 333,14
грн. Таким чином, частка ОСОБА_1. та частка ОСОБА_11. в статутному фонді ТОВ
" Україна " складає 92,8 %. Решта частини статутного фонду, яка
складає 7,2 % належить іншим учасникам товариства ( третім особам). Статутний
фонд товариства складається з крамниці викупленої товариством покупців, яка
зареєстрована за ТОВ " Україна ".

Позивача було  виключено рішенням загальних зборів
18.06.02р., протокол №3 з членів ТОВ" "Україна".

Рішенням Миргородського міськрайсуду
06.05.05р. (цивільна справа за № 2-130, 2005р.), протокол загальних зборів ТОВ
" Україна " від 18.06.02р. за № 3 визнано незаконним  ОСОБА_1. поновлено в числі засновників з
часткою 41,61 відсотків.

На виконання  вказаного рішення суду ОСОБА_1. було
поновлено в складі засновників ТОВ "Україна" рішенням загальних зборів
від 05.07.2006 року (пункт 1 протоколу № 6). Пунктом 2 цього ж рішення ОСОБА_1.
було знову виключено з числа засновників ТОВ "Україна".

Позивач, не погоджуючись із виключенням
звернулась до суду із позовом про визнання протоколу № 3 незаконним, скасування
його, поновлення ОСОБА_1. в числі засновників ТОВ "Україна" ( справа
№ 5/349).

В
судових засіданнях ОСОБА_1. підтвердила намір не виходити зі складу засновників
ТОВ "Україна", а залишатися членом товариства із одночасним
виділенням їй частини крамниці.

З'ясувавши всі обставини справи, дослідивши
та оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.  148 ЦКУ
учасник  товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з товариства,
повідомивши  товариство  про
свій  вихід  не пізніше
ніж  за  три
місяці  до  виходу,
якщо  інший  строк
не встановлений статутом. Учасник,
який  виходить   із
товариства   з   обмеженою відповідальністю,  має
право  одержати  вартість  частини
майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.   За домовленістю між учасником та товариством
виплата вартості частини  майна  товариства
може  бути замінена переданням
майна в натурі.     Порядок
і  спосіб
визначення  вартості  частини
майна,   що пропорційна частці
учасника у статутному фонді,  а також
порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Стаття 150 ЦКУ передбачає, що     товариство
з   обмеженою   відповідальністю   може
бути ліквідоване  за  рішенням загальних зборів його учасників,  у тому числі у  зв'язку
зі  спливом  строку,
на  який  товариство
було створене,  а  також
за  рішенням суду - у
випадках,  встановлених законом.

Стаття 59 ГКУ встановлює, що  припинення діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом    його   реорганізації   (злиття,
приєднання,    поділу,
перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи
уповноважених  ним органів, за рішенням
інших осіб  -  засновників суб'єкта  господарювання  чи їх правонаступників,  а
у  випадках, передбачених цим
Кодексом, - за рішенням суду.  Суб'єкт
господарювання ліквідується:

за ініціативою осіб, зазначених у частині
першій цієї статті;

у зв'язку із закінченням строку,  на який він створювався, чи у разі досягнення
мети, заради якої його було створено;

у разі визнання його в установленому
порядку банкрутом,  крім випадків,
передбачених законом;

у разі
скасування  його  державної
реєстрації  у  випадках, передбачених законом.

Згідно
ст.  91 ГКУ припинення     діяльності     господарського    товариства відбувається шляхом його
ліквідації або  реорганізації  відповідно до статті 59 цього Кодексу.

Стаття 19 Закону України „Про господарські
товариства” також передбачає, що
припинення  діяльності  товариства
відбувається  шляхом його
реорганізації     (злиття,    приєднання,    поділу,
виділення, перетворення) або ліквідації з дотриманням вимог
законодавства про захист
економічної  конкуренції.  Реорганізація
товариства  відбувається  за
рішенням  вищого органу  товариства.
Реорганізація  товариства, що
зловживає своїм монопольним
становищем  на ринку, може
здійснюватися також шляхом його
примусового   поділу   в
порядку,   передбаченому  чинним законодавством.

Товариство ліквідується:

а) після закінчення строку, на який  воно
створювалося,  або після
досягнення мети, поставленої при його створенні;

б) за рішенням вищого органу товариства;

в)
на   підставі  рішення
суду  за  поданням
органів,  що контролюють  діяльність
товариства,  у  разі
систематичного  або грубого  порушення
ним  законодавства;

на
підставі   рішення   господарського   суду
в  порядку, встановленому  Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника  або визнання його банкрутом

г) з інших підстав, передбачених
установчими документами.

Стаття
54 Закону України „Про господарські товариства” встановлює, що при виході
учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується
вартість частини  майна  товариства, пропорційна його   частці
у   статутному   (складеному)   капіталі.
Виплата провадиться  після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства,  і
в  строк  до
12  місяців  з дня виходу. На вимогу учасника  та
за  згодою  товариства
вклад  може  бути
повернуто повністю або частково в натуральній формі.    Учаснику,
який  вибув, виплачується  належна
йому    частка прибутку, одержаного
товариством в даному  році  до
моменту  його виходу.

Отже,
як свідчать наведені вище положення чинного законодавства, учасник товариства
має право на одержання своєї частки виключно при виході з товариства. При
цьому  йому виплачується  вартість  частини
майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.
І виключно за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості
частини  майна  товариства
може  бути замінена переданням
майна в натурі. Такої згоди відповідач не дає.
Також позивач не має права ставити вимоги про припинення діяльності  товариства
шляхом його реорганізації (виділення).

Позовні
вимоги позивача не відповідають способам захисту прав, передбачених
законодавством.

Таким чином, оскільки позивачем ставиться
вимога про розділення ТОВ "Україна"  шляхом виділення СПД -ФО  ОСОБА_1. в натурі 42 % у вигляді крамниці,
розташованої за адресою: АДРЕСА_10відповідно до висновків судової
технічно-будівельної експертизи та зобов'язати ТОВ " Україна "
скласти передавальний  акт, то дані
вимоги задоволенню не підлягають.

На
підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи
викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 33,43,49,82-85  ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити
задоволенні позовних вимог про розподіл ТОВ "Україна"  шляхом виділення СПД -ФО  ОСОБА_1. в натурі 42 % у вигляді крамниці,
розташованої за адресою: АДРЕСА_10.

СУДДЯ
Тимощенко О.М.

Повний текст рішення
підписано 04.10.2007 року.