СУД
ПОСТАНОВА

06.11.07р.

Справа № А23/456

За позовом  Синельниківської об'єднаної державної
податкової інспекції Дніпропетровської області, м. Синельникове,
Дніпропетровської області

до  відповідач-1: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Первомайське, Синельниківського району, Дніпропетровської області

відповідач-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Леокос", м. Київ

про
стягнення 51300,00 грн.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Петрашко О.О. - дов. від 09.01.07, №67/10/100, старший
держподатінспектор

Від
відповідача-1: не з"явився

Від відповідача-2: не з"явився

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом та
просить визнати договір купівлі-продажу соняшника у кількості 47,5 т на
загальну суму 51300,00 грн від 29.09.05, укладений між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1. та ТОВ "Леокос", недійсним, як такий, що
вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства;
стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Леокос” на користь держави
51300,00 грн., належних товариству з обмеженою відповідальністю “Леокос” на
відшкодування за договором купівлі-продажу соняшника у кількості 47,5 т.

Відповідач-1 в судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце судового засідання
повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.29).

Відповідач-2 в судове
засідання  не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом належним чином за юридичною адресою, яка
зазначена в позовній заяві та відповідає даним державної реєстрації
відповідача.

Причини
неявки сторін, їх представників суду не відомі.

Заяви та клопотання від сторін до
початку розгляду справи не надходили.

Нез'явлення представників
відповідачів у судове засідання за викладених обставин не перешкоджає розгляду
справи по суті. Розгляд справи відбувається з наявними в  ній доказами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В
И В  :

На підставі накладної № 216 від
29.09.05 на суму 51300,00 грн. (податкова накладна № 198 від 29.09.05)
Товариство з обмеженою відповідальністю "Леокос", м. Київ,   (відповідач-2) поставило Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1, - відповідачу-1 -товар (соняшник) в кількості 47,5 тонни на загальну
суму 51300,00 грн., в т.ч. ПДВ -8550,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.7),
відповідач-1  здійснив оплату зазначеного
товару в повному обсязі -51300,00 грн. готівковими коштами.

Зазначені дії відповідачів
підпадають під норми діючого законодавства: ст.ст. 11, 202, 509, 655 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України і свідчать про
існування між сторонами відносин купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач-1 - зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи виконавчим комітетом Синельниківської міської ради 20.05.02, з
цієї ж дати Фізична особа -підприємець ОСОБА_1. перебуває на обліку в
Синельниківській ОДПІ як платник податків. З 25.04.03 відповідач-1
зареєстрований платником податку на додану вартість згідно свідоцтва № НОМЕР_1.

Відповідач-2 -  Товариство з обмеженою відповідальністю
"Леокос"  в якості суб'єкта
підприємницької діяльності -юридичної особи зареєстровано Деснянською районною
у місті Києві державною адміністрацією
12.10.04, з 11.11.04 перебуває на обліку платника податків в ДПІ у
Деснянському районі м. Києва. На момент вирішення спору із Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій України відповідач-2 не виключений.

Відповідно до ст.207 Господарського
кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або частково.

За нормою ст.173 Господарського
кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один  суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо),  або утриматися від
певних дій,  а інший суб'єкт (управнена
сторона,  у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських
зобов'язань є майново-господарські зобов'язання
та   організаційно-господарські
зобов'язання.

Майново-господарськими  визнаються цивільно-правові
зобов'язання,  що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію
на  користь  другої сторони  або
утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. (ст.175 ГК України)

Статтею 208 ГК України встановлені
наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним, а саме: якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що  вчинено  з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру
в  обох  сторін
-  у  разі виконання  зобов'язання
обома  сторонами  -
в  доход  держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі
виконання  зобов'язання  однією
стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін
усе  одержане  нею
повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного  стягується  за
рішенням  суду  в
доход держави.

В даному випадку відповідна мета
визначена позивачем в діях відповідача-1 -Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з
огляду на те, що відповідачем-1 включено до податкового кредиту суму податку на
додану вартість згідно податкової накладної відповідача-2 № 198 від 29.09.05,
тоді як рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.05 у справі
№2-2286/2005р. визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію ТОВ
"Леокос" платником податку на додану вартість з 22.11.04, тобто
податкова накладна № 198 від 29.09.05 складена після анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість ТОВ "Леокос".

Як вбачається з матеріалів справи,
наявність умислу у відповідача-1 на укладання вказаної угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, підтверджена вироком
Синельниківського міськрайонного суду від 20.06.07 у кримінальній справі
№1-159/2007 за обвинуваченням громадянина ОСОБА_1., який набрав законної сили
06.07.07 (довідка Синельниківського міськрайонного суду).

Вироком суду  встановлено, що гр.ОСОБА_1. з метою
досягнення злочинного умислу, спрямованого на ухилення від сплати податку на
додану вартість, здійснюючи його єдиним шляхом, розуміючи факт використання
недостовірних бухгалтерських документів ТОВ "Леокос", відкрито
порушуючи та ігноруючи вимоги пп. 7.2.4, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 ст.7
Закону України "Про податок на додану вартість" на протязі декількох
звітних (податкових) періодів, нерозривно пов'язаних між собою, з вересня 2005
року по вересень 2006 року у звітних деклараціях з податку на додану вартість,
наданих до Синельниківської ОДПІ для обліку, умисно завищив суми податкового
кредиту з податку на додану вартість, що дозволило йому здійснити злочинний
умисел до кінця.

Вироком суду ОСОБА_1. визнано
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України.

Згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної
сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про
правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Таким чином, вироком суду
встановлено умисел відповідача-1 на укладення, в тому числі оскаржуваної угоди,
із метою ухилення від сплати податку на додану вартість, яка суперечить
інтересам держави і суспільства щодо повноти та достовірності нарахування,
сплати до бюджету податків, спірний договір укладався з метою за відомо
суперечною інтересам держави та суспільства, направлений на ухилення від сплати
податку, в результаті укладення та виконання такого договору державі спричинені
збитки.

Таким чином, приймаючи до уваги
норми ч.1 ст. 208 ГК України, за умови наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави та суспільства у відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 94, ст.ст.
160-163  Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити в повному
обсязі.

Визнати недійсною усну угоду,
укладену між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю “Леокос” згідно з накладною № 216 від 29.09.05 на суму
51300,00 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю “Леокос” (02156, вул. Кіото, буд. 25, Деснянський район м.
Києва, код за ) на користь держави (рахунок 0034 в
ГУДКУ у  Дніпропетровській області, МФО
805012, отримувач УДК у м. Синельникове,код отримувача 23929833, код платежу
31010000) грошові кошти в сумі 51300,00 грн., отримані від фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може
бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

25.01.08

Згiдно з оригіналом

Помічник судді

Н.Ф. Голов'яшкіна