ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2007 р.                                                                   Справа № 6/214

Господарський суд Чернівецької області в складі головуючого судді Паскаря А.Д., при секретарі Байталюку В. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області

до Чернівецького слідчого ізолятора

про відшкодування зайво нарахованої та виплаченої компенсації за харчування працівникам установи в сумі 7800 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Котельбан Н.Д., Петрик О. К.,

від відповідача: Іванків Л.П.Є Унгурян В. С., Жаров С. Ф.,

В С Т А Н О В И В :

Контрольно-ревізійне управління в Чернівецькій області звернулось з позовом до Чернівецького слідчого ізолятора про відшкодування зайво нарахованої та виплаченої компенсації за харчування працівникам установи в сумі 7800 грн.

Позов мотивується тим, що проведеною працівниками КРУ в Чернівецькій області ревізією фінансово-господарської діяльності Чернівецького Слідчого ізолятора за період з 01.01.2006 року по 01.06.2007 року, встановлено, що Слідчим ізолятором зайво нараховано та виплачено компенсації за харчування працівникам установи  в сумі 7800 грн., які були списані по бухгалтерському обліку як кредиторська заборгованість,  термін позовної давності якої минув.

Відповідач позов не визнає, мотивуючи тим, що грошова компенсація за продовольчий пайок як один з видів соціальної гарантії держави особам рядового і начальницького складу, була помилково списана, оскільки терміну позовної давності не має, що підтверджується також й листом начальника КРУ управління Державного департаменту з питань виконання покарань  від 23.10.2007 № 10/272. Тому виплата безпідставно списаної компенсації за продовольчий пайок та невідображення її у фінансовій звітності не може вважатися незаконною.

У судовому засіданні представники позивача висловились в підтримку позову з викладених в Акті ревізії фінансово-господарської діяльності Чернівецького слідчого ізолятора від 2006.2007 № 24-08-24/123 підстав.

Представники відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на законність виплати суми позову.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до частини  7 статті 43 та  частини 5 статті 17 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян  України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Чернівецький слідчий ізолятор відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Чернівецькій області є установою для утримання обвинувачених, підсудних, підозрюваних у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засуджених, вироки щодо яких не набрали законної сили і щодо яких запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Чернівецький слідчий ізолятор підпорядковується відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Чернівецькій області та знаходиться в оперативному підпорядкуванні Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Судом встановлено, що в жовтні 2006 року відповідно до вимог Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  від 1991  № 2011-ХІІ (далі –Закон № 2011-ХІІ) 14-ти звільненим співробітникам Чернівецького слідчого ізолятора замість продовольчих пайків за їх бажанням були видані грошові компенсації на загальну суму 7800 грн. Зазначена сума була нарахована до 17.02.2000 та як кредиторська заборгованість, строк позовної давності якої минув, фінансовим відділом Слідчого ізолятора була списана  в грудні 2005 року та відновлена у зв'язку з надходженням коштів на виплату компенсацій за продовольчий пайок згідно кошторисів Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Частиною 1 статті 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В цьому контексті суд зазначає, що посилання позивача на те, що  відповідно до вимог Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від 17.02.2000 № 1459-111  передбачено призупинити з лютого 2000 року  дію частини другої ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість речового майна судом визнається необґрунтованим.

Зазначений висновок повністю кореспондується також і з Рішеннями Конституційного Суду України у справі N 1-15/2002 від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002  (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) та у справі № 7-рп/2004 від 17.03.2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів), з яких випливає, що зупинення дії  Закону № 2011-ХІІ можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

З огляду на викладене судом необґрунтованими визнаються також  і посилання позивача в акті ревізії та позовній заяві на інші нормативно-правові акти, а допущені фінансовим відділом Слідчого ізолятора порушення бухгалтерського обліку щодо несвоєчасно сплаченої грошової компенсації за продовольчі пайки через неналежне фінансування з Державного бюджету не можуть бути підставою для відшкодування (стягнення в доход Державного бюджету)  правомірно виплаченої військослужбовцям суми.

Зокрема, з листа начальника КРУ згаданого Департаменту від 23.10.2007 № 10/272 вбачається, що компенсація була обов’язковою до виплати, гарантованою державою, та заборгованість по ній строків позовної давності не має, у зв'язку з чим виплата у 2006 році грошових коштів у сумі 7.8 тис. грн. як погашення заборгованості звільненим працівникам Чернівецького слідчого ізолятору є законною, а порушення зводяться лише у безпідставному списанні цієї заборгованості та відповідно невідображенні її у фінансовій звітності за ревізуємий період.

За таких обставин суд дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись  статтями 86, 94, 160-163, 167, 185, 186, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити за безпідставністю

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо протягом цього строку не подано заяву про її апеляційне оскарження або апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Чернівецької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, та подачею апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, встановленого частиною 5 статті 186 КАС України.

Суддя                                                           А. Паскарь