ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.01.07 р.                                                                               Справа № 15/354пд

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою територіального міжгалузевого об’єднання „Слов’янськ” (представник до судового засідання не з’явився), до приватного підприємства „Шавлак-Тор” (представники Стуліков А.В., довіреність від 15.01.07 року, та Кравченко В.А., довіреність від 15.01.07 року), про визнання договору № 23 від 06.06.91 року таким, що закінчив свою дію з 19.11.03 року,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне міжгалузеве об’єднання „Слов’янськ” (далі – Компанія) звернулося до суду з позовом до приватного підприємства „Шавлак-Тор” (далі – Фірма) про визнання недійсним договору № 23 від 06.06.91 року (далі – Договір). Позовні вимоги Компанії ґрунтуються на тому, до Договір суперечить статті 44 ЦК УРСР (підписаний неповноважною особою), а також на тому, що в 2006 році на підставі Договору фізичні особи, які є правонаступниками Фірми, подають позови до суду з вимогами до Компанії стосовно виконання зобов’язань за Договором, а саме – зобов’язань надати житло.

Представник позивача до останнього судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце судового засідання, наразі в попередніх засіданнях неодноразово змінював предмет позову, спочатку вимагаючи визнання Договору розірваним у зв’язку з його виконанням, і, нарешті, остаточно сформулювавши предмет позову як визнання Договору таким, що закінчив свою дію з 19.11.03 року.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що позивач не навів доказів виконання Договору.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Компанії не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм статей 332-3521 ЦК УРСР, а також статей 837-864 ЦК України та статті 324 ГК України, застосування приписів яких можливе на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Таким чином, в силу статті 322 ЦК УРСР, статті 837 ЦК України, статті 324 ГК України, 1.1-2.1 Договору, Компанія зобов’язалася виконати на свій ризик будівництво житла, а Фірма зобов’язалася прийняти й поетапно оплатити збудоване житло в сумі 225,5 млн.крб. в 1993 році, 562,02 млн.крб. в 1994 році та 70 млн.крб. в першому кварталі 1995 року.

Водночас, позивачем неправильно обрано спосіб захисту цивільного права в частині вимог про визнання Договору таким, що закінчив свою дію з 19.11.03 року. Зокрема, за своєю правовою природою обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не відповідає приписам статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України, наразі позивач фактично вимагає визнання (встановлення) судом певного юридичного факту, що не є компетенцією господарського суду. В розпорядженні суду відсутнє клопотання заінтересованої сторони з приводу виходу за межі позовних вимог, тому суд змушений відмовити у заявленому позові стосовно визнання Договору таким, що закінчив свою дію з 19.11.03 року, оскільки задоволення судом позову в межах вимог, зазначених у позовній заяві, суперечило б принципу законності, закріпленому у статті 129 Конституції України. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 13.07.04 року за скаргою ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк на постанову Вищого господарського суду України від 30.03.04 року № Ю/732.

З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню через неправильно обраний позивачем спосіб захисту цивільного права. Фактично поточним позовом позивач намагався створити вигідну для себе правову преюдицію з метою використання її як доказу при розгляді спорів в загальних судах, зокрема в Слов’янському міськрайсуді за позовом Кравченко В.А., Левченко А.О. та Очкєєва М.В. до Компанії, хоча сам предмет спору у справі № 15/354пд є лише предметом доказування у вищезазначених справах Слов’янського міськрайсуду.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі означених норм матеріального права, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову територіального міжгалузевого об’єднання „Слов’янськ” до приватного підприємства „Шавлак-Тор” про визнання договору № 23 від 06.06.91 року таким, що закінчив свою дію з 19.11.03 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.