ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
Справа № 3/12

За позовом             Житлово-експлуатаційної організації № 7, м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 66

До відповідачів           1.          Івано-Франківське обласне управління ВАТ “Державний ощадний                                                             банк України”, м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 14

2.          ТзОВ “Центр комунальних платежів та моніторингу”, м. Івано-                                                  Франківськ, вул. Незалежності, 7

Суддя  М.М.Фрич

При секретарі судового засідання  І.В.Толочко

представники:

Від позивача:  Федоришин М. І. - юрист, (довіреність № 30/01 від 17.01.2007 року)

Від відповідача ВАТ "Державий ощадний банк України":  Семчук О. І. юрист юридичного сектору філії Івано-Франківського обласного відділення, (довіреність ВЕМ № 526546 від 04.01.2007 року)

Від відповідача ТзОВ "Центр комунальних платежів та моніторингу":  представники не з"явились.

Суть справи:  заявлено позов про розірвання додаткової угоди від 10.10.2005 року.

В обгрунтування заявленої вимоги позивач посилається на:

–          спірну додаткову угоду від 10.10.2005 року про відщеплення 2 % від суми платежу, яка поступає ощадбанку за надані ЖЕО послуги та перечислення її на рахкнок ЦКПМ (відповідач –2);

–          лист від 16.11.06 про припинення відщеплення в розмірі 2 % з 17.11.06р.;

–          лист від 27.11.06 про розірвання додаткової угоди;

–          укладення спірної угоди без відповідного дозволу, яка, за доводами позивача, згідно п. 2 ст. 227 Цивільного кодексу  України має бути визнана недійсною;

–          пункт 2 ст. 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, згідно якого орган місцевого самоврядування встановлює тарифи на житлово-комунальні послуги.

Відповідач –1 проти заявленої вимоги заперечує, вказуючи при цьому на укладення між ЖЕО № 7 та Івано-Франківським облуправлінням ВАТ “Державний ощадний банк України” нової угоди № 7 “На приймання сум платежів”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи діюче законодавство, суд вважає за правильне в спірному випадку взяти до уваги наступне:

Відповідно до укладеного між Позивачем та відповідачем - 1  Договору на прийом платежів від 1 липня 1999 року сторони домовились про організацію та здійснення розрахунково-касового обслуговування шляхом приймання сум платежів від фізичних осіб позивача.

Згідно спірної додаткової угоди від 10.10.2005 року, сторони внесли доповнення до договору від 01.07.99р. і  дійшли згоди щодо розширення суб”єктного складу  договору шляхом приєднання до нього ЦКПМ (відповідач –2) та внесли зміни щодо предмету договору. Зокрема, п. 2 передбачено, що при надходженні платежів Клієнту (позивачу) від населення Банк (відповідач –1) відщеплює 2 % від суми платежу та перераховує відщеплену суму на рахунок ЦКПМ (відповідач –2) одночасно з перерахуванням коштів на рахунок Позивача.

Згідно п. 5.1 Договору від 01.07.99, даний договір діє протягом року з моменту підписання.

Позивач в обгрунтування  вимоги вказує на направлення на адресу  відповідача –1 листа з вимогою про розірвання договору в порядку ст. 188 Господарського кодексу України та недосягнення згоди щодо розірвання додаткової угоди.

Згідно ч 2 ст. 651 Цивільного кодексу України,  договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали, зокрема договір від 01.07.99 та додаткову угоду до нього від 10.10.2005 року, судом встановлено, що дія основного договору від 01.07.99 та додаткової угоди від 10.10.05 припинена. Так, згідно п. 1.1 представленої в матеріали справи Угоди № 7 на приймання сум платежів від 12.01.07  (укладеної між ЖЕО № 7 та ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі Івано-Франківського обласного управління) сторони дійшли згоди щодо організації та здійснення установами Ощадбанку розрахунково-касового обслуговування шляхом приймання готівкою платежів від платників для зарахування отриманих коштів на поточний рахунок Клієнта (Позивача).

За таких обставин в суду відсутні пістави для розірвання додаткової угоди від 10.10.05, яка на момент розгляду справи в суді втратила чинність, що є  підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 651 Цивільного кодексу України, ст.ст.  49, 82-84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                           М.М.Фрич

21.02.07

Виготовлено в «Діловодстві»

Кучер Н.М