ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007                                                                                   Справа № 22/248-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Усатий В.А., довіреність № 19/8 від 01.01.07;

від відповідача 1 –не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 88);

від відповідача 2 -  Хотюшин П.В., юрисконсульт, довіреність № 001-15.01.07 від 15.01.07;

від відповідача 3 - не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 87);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   закритого акціонерного товариства центральна збагачувальна фабрика "Селідовська", м. Селідово на рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 31.07.07р.   у справі № 22/248-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства "Запорожкокс", м. Запоріжжя

до 1-державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

2- товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдінг", м Донецьк

3- закритого акціонерного товариства центральна збагачувальна фабрика "Селідовська", м. Селідово, Донецька область

про   стягнення 3060,0 грн.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 24.12.2007 року, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відкрите акціонерне товариство “Запорожкокс”, м. Запоріжжя звернулося з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ, товариства з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг”, м. Донецьк, закритого акціонерного товариства центральної збагачувальної фабрики “Селідовська”, м. Селідово Донецької області про стягнення 3060,0 грн. вартості недостачі вугілля у вагонах № 64121239, 66789504, 53541751, 56193725.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2007 року по справі № 22/248-07 (суддя Пуппо Л.Д.), у зв”язку зі справним перевезенням відповідальність покладена на вантажовідправника.

Не погодившись із рішенням, вантажовідправник – закрите акціонерне товариство центральна збагачувальна фабрика “Селідовська”, м. Селідово звернувся з апеляційної скаргою, в якій просив рішення скасувати, посилаючись на такі обставини.

Судом не взято до уваги, що відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що відповідальність за втрату, недостачу несе перевізник.

Між позивачем та відповідачем-3 не було укладено договори поставки чи купівлі-продажу.

Позивачем не доведено, що ваги відкритого акціонерного товариства “Запорожкокс” при переваженні та складанні комерційного акта були справними та перевірені Держпотребстандартом України.

На момент приймання продукції в порушення вимог Інструкції П-6 участь в прийманні продукції брав представник вантажовідправника.

Позивач вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з”явився, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідач-2 також вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг”, м. Донецьк (відповідач-2) та відкритим акціонерним товариством “Запорожкокс”, м. Запоріжжя (позивачем) укладено договір від 01.04.2006 року № ДУК- 01/06-7р/996 на поставку вугілля.

В зазначеному договорі не вказано, що відповідач-3 є постачальником продукції.

Закрите акціонерне товариство центральна збагачувальна фабрика “Селідовська”, м. Селідово по залізничним накладним № 49152512, 49152515 відвантажило на адресу позивача –відкритого акціонерного товариства “Запорожкокс” - вугілля.

Видача вантажу вантажоодержувачу здійснювалась залізницею з перевіркою ваги вантажу. При цьому виявлена недостача, що підтверджено комерційними актами  БН № 752021/27/162 від 04.02.2007 року та від 04.02.2007 року БН № 752022/28/163.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти  сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Пунктом 5 Інструкції П-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту  встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією. Отже при складанні комерційних актів, складання актів, передбачених інструкцією П-6 не обов”язкове.

Відповідно до комерційних актів, які складені згідно з вимогами Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року № 567/6855, переваження здійснювалось на справних вагах станції Чаплино, навантаження у вагоні рівномірне нижче бортів на 10-20 см, укатано котком, двері, люки зачинені, витікання вантажу не має.

Оскільки з комерційних актів вбачається справне перевезення, відповідальність за недостачу повинна бути покладена на вантажовідправника.

Так як між позивачем, відповідачами-1,3 укладена умова про перевезення, і відповідно до пункту 5 Інструкції П-6 позивач надав належні  докази вини вантажовідправника в недостачі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про покладення відповідальності на вантажовідправника і відмову в задоволенні позовних вимог до посередника –відповідача-2, оскільки його вина в недостачі відсутня, і до перевізника, вина якого в недостачі також відсутня.

Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2007 року по справі № 22/248-07 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 О.В.Джихур