ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2007 р.                                                 Справа №  16/799/07

За позовом: Миколаївського обласного управління „ Миколаїв - екокомунресурси” Державного підприємства „ Укрекокомунресурси” (54030, м.Миколаїв, вул.Пушкінська,14)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ Агростар” ( м. Миколаїв, вул. Пригородна,15)

Про: стягнення 9266,90 грн.

Суддя В.Д. Фролов

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача:     Кабанов В.Г., дов. б/№ від 25.05.2007 р.

Від відповідача: Євтєєва Т.В., дов. № б/№ від 23.11.2007 р.

В засіданні приймає участь:

Була оголошена перерва до 25.12.2007 р.

Миколаївське обласне управління „ Миколаївекокомунресурси” Державного підприємства „ Укрекокомунресурси” звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ Агростар” 9266,90грн. заборгованості, з яких : 6212,84 грн. - основна сума боргу, 434,77 грн. –3% річних та 2619,29 грн. пені.

Відповідач позовні вимоги заперечує, посилаючись, що на момент подання позову Позивач не надає суду доказів належного виконання робіт –двосторонніх актів виконаних робіт, відповідно до договору, вважає нарахування пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, відповідно п.3.4 договору № № 31/1 від 03.10.2002р. необґрунтованим, оскільки обов’язок сплачувати будь-які грошові кошти виникає у Відповідача тільки після належного виконання Позивачем робіт, ним обумовленим, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаними сторонами. Крім цього, він зазначає, що при поданні позовної заяви Позивачем було порушено термін позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд встановив:

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. № 915 створено Державну компанію „ Укрекокомресурси” з віднесенням її до сфери управління КМУ з утилізації відходів як вторинної сировини. Відповідно до даної Постанови КМУ в областях створено відповідні обласні управління, в тому числі і в Миколаївській області.

Між Миколаївським обласним управлінням „Миколаївекокомунресурси” Державного підприємства „ Укрекокомунресурси” та Товариством з обмеженою відповідальністю „ Агростар” було укладено договір № 31/1 від 03.10.2002 р. про надання послуг, щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації тари (упаковки) ввезеної підприємством на територію України ( п.2.1 договору). Згідно п.2.2. цього ж договору підприємство зобов’язалось оплатити послуги позивача згідно з аркушем про пакування, вантажною митною декларацією і тарифів, затверджених Постановою КМУ № 915. Оплата послуг проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок управління не пізніше 7-денного строку від дня митного оформлення вантажу. (п.3.1 договору).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, тим, що відповідачем не виконанні у повному обсязі зобов’язання зі  перерахування коштів на рахунок управління, відповідно до договору.

Позивач вимагає сплати суми боргу відповідно з договором № 31/1 від 03.10.2002р. на надання певних послуг (робіт).

Згідно п.2.2. договору від 03.10.2002р.сторони зобов’язалися підтверджувати факт виконання робіт шляхом підписання актів виконаних робіт, саме які можуть виступати належним доказом виконання цих робіт. Однак до матеріалів справи Позивачем не додається жодного екземпляру таких актів виконаних робіт, підписаних сторонами, що свідчить про їх відсутність у Позивача.

Відповідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем у судовому засіданні був наданий акт виконаних робіт від 12.03.2007 р., але він був складений на виконання зовсім іншого договору за № 19 від 20.09.2002 р.

Таким чином, Позивач не надає суду доказів належного виконання робіт –двосторонніх актів виконаних робіт у зв’язку з їх відсутністю, це свідчить про безпідставність заявлених Позивачем вимог.

Крім цього, слід зазначити, що обов’язок сплачувати будь-які грошові кошти виникає у Відповідача тільки після належного виконання Позивачем робіт, ним обумовленим, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаними сторонами. Оскільки Позивачем не було доведено факту отримання Відповідачем спірних робіт та не було надано належних доказів їх виконання Позивачем, Відповідачем не було допущено будь-якого порушення терміну сплати послуг і застосування до нього будь-яких штрафних санкцій за прострочку сплати рахунків є необґрунтованим та безпідставним.

Позивачем розраховано суму позовних вимог за період з жовтня 2002р. по листопад 2004р.

Статтею 256 Цивільного Кодексу України встановлено поняття позовної давності, згідно якої позовна давність - це строк,  у  межах  якого  особа  може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак Позивачем було подано позов до Відповідача тільки у листопаді 2007р., тобто з пропуском строків позовної давності, передбачених чинним Цивільним Кодексом України.

Згідно ч.ч. 3 та 4 статті 267 Цивільного Кодексу України, позовна  давність  застосовується  судом  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив  позовної  давності,  про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вважаємо, що при поданні позовної заяви Позивачем було порушено термін позовної давності.

При таких обставинах, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                        В.Д.Фролов