КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2007                                                                                           № 45/480

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Пилипчук І.Л. -за дов.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ВАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії та Державного комітету України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.08.2007

у справі № 45/480

за позовом                               ВАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії

до                                                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення 294141,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення   294141,37 грн., з яких 254353,34 грн. основного боргу за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яка утворилась за період з 01.06.2003 по 01.01.2006. 15700.22 грн. - 3% річних. 24087.81 грн. збитків від інфляції.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач зберігає матеріальні цінності мобілізаційного резерву. Позивач стверджує, що за період з 01.06.2003 по 01.01.2006 витрати останнього на утримання зазначених матеріальних цінностей склали 254353,34 грн.. та просить стягнути з відповідача зазначені витрати, 3% річних та збитків від інфляції.

Рішенням  Господарського суду м. Києва від 16.08.2007 р. у справі № 45/480   позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 245 536,99 грн. основного боргу, 2 455,37 грн. витрат по сплаті державного мита,  98,50 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 4 587,83 грн. витрат по оплаті судової експертизи. В  решті позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю, оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

В своїй апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що господарським судом при винесенні рішення не були враховані: умови зберігання матеріальних цінностей державного резерву; обсяг додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

В свою чергу, позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, також звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати частково та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд не врахував неправильність застосування експертом податок на додану вартість.

Розглянувши апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,  колегія встановила наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв", позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв '", для позивача  зберігання цінностей державного мобілізаційного резерву є обов'язковим.

Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене п. 5 ст. 11 Закону.

При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договорів, з адміністративних актів (ст. 4 Цивільного кодексу УРСР).

Відповідно до ст. 154 ЦК УРСР, договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення, а державним замовником на поставку матеріальних цінностей до державного резерву є центральний орган виконавчої влади (п.3. ст.8 Закону України "Про державний матеріальний резерв"), яким є відповідач (Указ Президента України №603/2001 від 07.08.2001р. "Про Державний комітет України з державного матеріального резерву". Указ Президента України № 996/2001 від 20.10.2001р. "Про Положення про Державний комітет України з державного матеріального резерву").

Обов'язок поклажодавця (відповідача) відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі при безоплатному зберіганні передбачений ст. 947 Цивільного кодексу України.

На зберіганні відповідача знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву. Цей факт підтверджується актом ревізії стану обліку та збереження матеріально-технічних і сировинних ресурсів мобрезерву в Волинській філії ВАТ "Укртелеком" за період з 2002 до 1 жовтня 2005 від 14.10.2005 № 2-37/дск.

Отже, між сторонами виникли та продовжують існувати договірні відносини, за якими позивач зобов'язувався зберігати матеріальні цінності мобілізаційного резерву, а відповідач зобов'язувався відшкодовувати позивачеві витрати на таке зберігання.

Тобто відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві понесені останнім фактичні витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.06.2003 по 01.01.2006.

Позивач своєчасно надсилав відповідачеві кошториси витрат на утримання мобілізаційного резерву.

Причина виникнення спору полягає в тому, що позивач, виконуючи свої обов'язки зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, вимагає відшкодування витрат, пов'язаних з таким зберіганням, а відповідач вважає, що таке відшкодування повинно здійснюватися виключно в межах бюджетних надходжень.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи , за спірний період позивач поніс витрати по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в сумі 245536,99 грн.

Вказані витрати підтверджуються первинними документами, дослідженими в судовому засіданні, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач не повертав позивачеві погоджені або з зауваженнями зведені кошториси витрат та не відшкодував позивачеві витрати на зберігання, чим порушив права позивача.

Відповідно до статей 4, 151 Цивільного кодексу Української РСР договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 14, 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 254353,34 грн. за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яка утворилась за період з 01.06.2003 по 01.01.2006 підлягають задоволенню частково в сумі 245536,99 грн., оскільки  такий розмір витрат підтверджено висновком експертизи.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений   договором або законом.

Оскільки строк виконання зобов'язань відповідача встановлено до 15.06.2006, то з 16.06.2006 відповідач вважається таким, що прострочив. Відповідно вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 21.10.2003 по 20.01.2006 та збитків від інфляції за період з 21.10.2003 по 31.12.2005 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Експертом, при визначені розміру витрат на зберігання цінностей держрезерву, враховувався податок на додану вартість по тих витрат, де цей  податок сплачувався (нараховувався) у зв’язку з понесенням таких витрат, зокрема: послуги по охороні, витрати на електроенергію, витрати на зберігання бензину.

Отже, колегія прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги частково.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, як необґрунтовані.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення   відповідає чинному законодавству, фактичним  обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги ВАТ „Укртелеком” в особі Волинської філії та Державного комітету України з державного матеріального резерву  залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду  м. Києва  від 16.08.2007 р. по справі № 45/480 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 45/480 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

17.12.07 (відправлено)