ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.01.07 р.                                                                               Справа № 11/21

Господарський суд Донецької області у складі судді І.В. ЗубченкоПри секретарі Максимовій В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Державна енергетична компанія „Центренерго” м. Київ

до відповідача:  Відкритого акціонерного товариства „Шахта „Комсомолець Донбасу” м. Кіровське

про стягнення заборгованості в сумі 8629,04 грн.

В судовому засіданні брали участь:

Представники сторін:

Від позивача: представник не з’явився

Від відповідача: представник не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство „Державна енергетична компанія „Центренерго” м. Київ, позивач, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Шахта „Комсомолець Донбасу” м. Кіровське, про стягнення основного боргу в розмірі 8629,04 грн., в тому числі 8181,84 грн. – сума за користування вагонами за час простою, 447,20 грн. – пені за прострочення виконання зобов’язання.

В судовому засіданні 29.11.2006р. представник позивача підтримав свої вимоги, уточнив, що намагається стягнути з відповідача збитки, нанесені позивачу, за неналежне виконання відповідачем умов договору в розмірі 8629,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір поставки № 679 від 01.12.2004р., акти приймання продукції по якості, відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 05-278 від 14.02.2006р., б/н від 13.12.2006р. позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилається на відсутність належних доказів сплати залізниці плати за користування вагонами, а також на пропуск строку позовної давності, встановлений п. 8 ст. 269 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.04.2006р. позов задоволено в повному обсязі. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.06.06р. рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2006р. скасоване, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2006р. рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2006р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.06.06р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області в іншому складі суддів.

Справу прийнято до провадження на новий розгляд господарським судом Донецької області 15.11.2006р. суддею Зубченко І.В.

Згідно із ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача, відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22, 27 ГПК України.

Нез’явлення в останнє судове засідання представників позивача, відповідача  не перешкоджає розгляду справи по суті за приписом ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2004 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) був укладений договір № 679.

Відповідно до умов вказаного договору постачальник узяв на себе зобов’язання передати (поставити) у власність покупця вугільну продукцію, а покупець – прийняти вказане вугілля та оплатити його вартість.

На виконання зазначених умов відповідач на адресу структурного підрозділу позивача, Зміївську ТЕС, відвантажував та відправляв вугілля.

Згідно із ст. 268 Господарського кодексу України якість товару, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, які встановлюють вимоги до якості.

При прийнятті вантажу позивачем встановлено невідповідність якості поставленої продукції вимогам ДСТУ 4083-2002 і якісним показникам, вказаним у додатковій угоді до даного договору.

Прийняття продукції за якістю здійснювалося за правилами, встановленими Інструкцією про порядок приймання товарів виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. № П-7.

За вказаною Інструкцією у випадку, якщо при прийманні вугілля за якістю покупцем буде виявлено невідповідність фактичних даних про якість продукції порівняно з даними, вказаними у посвідченні якості, покупець та вантажоотримувач зобов’язані не пізніше 24 годин з моменту виявлення такої невідповідності викликати факсограмою представника постачальника та вантажовідправника (які повинні прибути не пізніше 36 годин з моменту отримання телеграми). При неявці уповноваженого представника постачальника або вантажовідправника у вказаний вище строк перевірка дотримань постачальником умов даного договору у відношенні якості вугілля здійснюється без нього та вважається проведеною належним чином, дані якої приймаються до розрахунку.

За п. 7.4 Договору при підтвердженні фактів розбіжностей даних про якість та/або кількість вугілля (п. 5.2.2) у порядку, встановленому даним договором, постачальник зобов’язується відшкодувати витрати, пов’язані з простоєм вагонів з таким вугіллям.

Факт невідповідності якості поставленої продукції стандарту якості підтверджено наданими позивачем актами.

Простій вагонів виник внаслідок того, що відповідачем припущено поставку продукції неналежної якості, затримка вагонів виникла внаслідок  дотримання позивачем чинного законодавства при прийманні продукції за якістю.

За час простою позивач вносив плату за користування вагонами.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України  підставою виникнення цивільних прав і обов’язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов’язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписом ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад та розмір відшкодування збитків визначений ст. 225 Господарського кодексу України, зокрема:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, у розумінні ст. 33 ГПК України, на позивачеві лежить тягар доказування:

1)факту заподіяння йому збитків;

2)розмір зазнаних збитків;

3) причинно-наслідковий зв’язок між неправомірними діями відповідача та завданими збитками.

Як встановлено судом, факт заподіяння збитків у вигляді вартості плати за простій вагонів та їх розмір 8181,84 грн. доведений позивач у повному обсязі належними засобами доказування – відомостями плати за користування вагонами (контейнерами), причинно-наслідковий зв’язок полягає в тому, що відповідачем припущено поставку продукції неналежної якості (неправомірні дії), внаслідок чого позивач був вимушений зупинити прийняття продукції для виклику представника вантажовідправника.

Таким чином сума у розмірі 8181,84 грн. є для позивача збитками, заподіяними йому неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з поставки якісної продукції.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд заперечення відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності до уваги не приймає та вважає вимоги позивача щодо стягнення збитків такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

За приписом п. 8 ст. 268 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред’явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Проте, розгляду в даній справі підлягають вимоги, які виникли ні з неналежної якості товару, а зі сплати належною стороною договору плати за користування вагонами. Тому до спірних правовідносин має застосовуватися загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що позов в цієї частині доведений позивачем повністю, відповідає законодавству та фактичним обставинам справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, вимоги Відкритого акціонерного товариства „Державна енергетична компанія „Центренерго” м. Київ до Відкритого акціонерного товариства „Шахта „Комсомолець Донбасу” м. Кіровське, про стягнення збитків в розмірі 8181,84 грн., які утворилися внаслідок противоправної поставки відповідачем продукції неналежної якості,  підлягають задоволенню в повній сумі.

Відносно стягнення з відповідача пені за порушення зобов’язань слід зазначити наступне:

Пункт 7.3 договору передбачає, що за невиконання зобов’язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню встановленого розміру виходячи з загального розміру невиконаного зобов’язання.

Плата за користування вагонами за час затримки з вини відповідача, як зазначалося вище, є збитками, а не зобов’язанням, а нарахування пені на суму збитків не передбачено умовами договору, а також чинним законодавством.

Тому позов щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 447,20 грн. за 105 календарних днів прострочення виконання зобов’язання підлягає залишенню без задоволення за недоведеністю.

Судові витрати, у тому числі за подачу позовної заяви, за подання  апеляційної та касаційної скарг, підлягають віднесенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу, ст. 11 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК  України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні  вимоги Відкритого акціонерного товариства „Державна енергетична компанія „Центренерго” м. Київ до Відкритого акціонерного товариства „Шахта „Комсомолець Донбасу” м. Кіровське, про стягнення збитків в розмірі 8629,04 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „„Шахта „Комсомолець Донбасу” (86300, м. Кіровське Донецької області, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Державна енергетична компанія „Центренерго” (01302, м. Київ, вул. Комінтерну, 27, ) збитки в розмірі 8181 грн. 84 коп., витрати по сплаті державного мита за подання позовної заяви в сумі 96 грн. 71 коп., витрати по сплаті державного мита за подання касаційної скарги в сумі 48 грн. 36 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 111 грн. 88 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову щодо стягнення пені в розмірі 447,20 грн. відмовити за недоведеністю.

У судовому засіданні 13.06.2006р. оголошено повний текст рішення.

Суддя                                                                         Зубченко І.В.