ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.11.07                                                                                       Справа №22/271/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Зубкова Т.П. судді  Зубкова Т.П.    , Мірошниченко М.В.  , Яценко О.М.

при секретарі: Лолі Н.О.

За участю представників сторін:

від позивача  – Богдан Д.А. (довіреність б/н  від 22.05.2007 р.)

від відповідача  – Перкіна В.Ф. (довіреність № 24 від 24.04.2007 р.)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автотехсоюз» (м. Запоріжжя)

на рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2007 р.                                             у  справі  № 22/271/07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач»  (м. Запоріжжя)

до відповідача   Відкритого акціонерного товариства «Автотехсоюз» (м. Запоріжжя)

про стягнення суми,

Відкритим акціонерним товариством «Запорізький завод «Перетворювач» заявлено позов про стягнення з відповідача 110270,46 грн., в т.ч. 92654,00 грн. основного боргу, 7454,98 грн. втрат від інфляції (за період з липня 2006 р. по травень 2007 р.), 2688,24 грн.  – 3% річних (за період з 27.06.2006 р. по 16.06.2007 р.) та  7473,24 грн. пені (за період з 27.06.2006 р. по 27.12.2006 р). Також позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача 11000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката,  118,00 грн. витрат на ІТО судового процесу та  1102,70 грн. витрат на оплату держмита.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.08.2007 р.                                             у  справі  № 22/271/07 (суддя  Скиданова Ю.О.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 92654,00 грн. основного боргу, 7392,01 грн. пені, 7454,98 грн. втрат від інфляції та 2673,00  грн. – 3% річних. В  іншій  частині  позову    відмовлено. Також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача 1101,73 грн. державного мита, 117,88 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5000,00 грн. витрат на  послуги  адвоката.

Рішення мотивовано приписами ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230, 231 ГК України, існуванням у відповідача заборгованості за  договором купівлі-продажу від 24.05.2006 р., а також тим, що прострочка з боку відповідача щодо оплати придбаного за договором майна виникла не з 27.06.2006 р. (як вказано у позовній заяві), а з 29.06.2006 р. При розподілі судових витрат у справі судом, з урахуванням складності справи,  було зменшено суму витрат на  послуги  адвоката, які відшкодовано позивачу за рахунок відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, Відкрите акціонерне товариство «Автотехсоюз» (відповідач у справі) звернулось до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просить рішення господарського суду Запорізької області  від 09.08.2007 р. у справі № 22/271/07 в частині стягнення з ВАТ «Автотехсоюз» суми 32013,70 грн. скасувати.

З підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Посилається, зокрема, на те,  що суд не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з хворобою його представника і справа  була розглянута без участі відповідача, що позбавило його можливості надати суду докази і обґрунтувати свої заперечення. Вважає, що відсутні належні докази суми основного боргу відповідача, оскільки наданий позивачем суду акт звірки розрахунків не підписаний відповідачем і в матеріалах справи відсутні платіжні доручення про фактичну загальну суму оплати. Також вказує, що суд, в порушення ст. 258 ЦК України, самостійно визначив період нарахування пені в 1 рік – з 29.06.2006 р. по 16.06.2007 р., а також, що позивач прострочив строк для нарахування по цій санкції. Крім того, заявник вважає, що судом неправильно визначена сума 3% річних, яка стягується з відповідача за період, встановлений судом – з 29.06.2006 р. по 27.12.2006 р., оскільки за цей період річні становлять меншу суму.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.10.2007 р. апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Автотехсоюз» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 08.11.2007  р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду             № 2978 від 07.11.2007 р. справу № 22/271/07 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Зубкова Т.П. (доповідач), судді  Мірошниченко М.В.,   Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

За клопотанням представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні представник відповідача (заявника апеляційної скарги) підтримав доводи апеляційної скарги. Зазначив, що при розгляді справи в суді першої інстанції не було представника відповідача, але, незважаючи на це, судом не відкладено розгляд справи, у зв’язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати докази по справі чи дійти згоди з позивачем. Заявив, що при визначенні суми заборгованості відповідача перед позивачем із заявленої до стягнення суми основного боргу    (92654,00 грн.) слід вирахувати 22480,80 грн. (суму шкоди, завданої відповідачу внаслідок зруйнування належної йому прибудови, згідно Акта від 30.05.2006 р.), тому сума заборгованості відповідача насправді становить 70174,00 грн. Крім того, вказує, що сплив встановлений ЦК України строк нарахування пені в 1 рік.  Звернув увагу колегії суддів на те, що нарахування пені та річних здійснювалось судом за інший період, ніж вказано у позовній заяві, внаслідок чого судом зроблено невірний розрахунок пені та річних.

Позивач  у справі –  ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач»  апеляційну скаргу відповідача не визнає. Свою позицію виклав у письмовому  відзиві. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального і процесуального права, з врахуванням всіх обставин справи та наданих доказів. Вказує, що  відповідач  цілеспрямовано не здійснює звіряння розрахунків. Не погоджується з доводами відповідача про те, що суд позбавив його можливості взяти участь у судовому процесі, підкреслює, що відповідач є юридичною особою, тому згідно ст. 28 ГПК України мав цілком реальну можливість забезпечити явку іншого уповноваженого представника на судове засідання 09.08.2007 р., але не зробив цього. Звертає увагу суду на те, що відповідачем не подавались до суду докази щодо відрядження керівника ВАТ «Автотехсоюз». Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі доводи, викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу. Стосовно посилань відповідача на відсутність двостороннього підписаного акта звірки зауважив, що Акт звірки розрахунків було направлено відповідачу поштою 26.07.2007 р., але з боку відповідача він залишився не підписаний. Вказує, що з боку відповідача не було жодних спроб врегулювати спір, не надходило відповідних пропозицій. Також зазначив, що в мотивувальній частині  рішення господарського суду допущено описку щодо зазначення періодів, за які задовольняються вимоги про стягнення 3 % річних та пені (замість періоду, за який задоволено вимоги про стягнення пені, вказано період, за який задоволено вимоги про стягнення річних, і навпаки). Підкреслює, що хоча суд і припустився описки, вона не призвела до прийняття  незаконного рішення.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошено лише вступну та  резолютивну  частини  постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.05.2006 р. між ВАТ “Запорізький завод “Перетворювач” (продавець, позивач у справі) та ВАТ “Автотехсоюз” (покупець, відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу (надалі – Договір), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 24.05.2006 р. (номер в реєстрі нотаріальних дій: № 534) та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі правочинів  за  № 1963132.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1.1 Договору продавець продав та зобов’язався передати, а покупець купив та зобов’язався прийняти належне продавцю на праві колективної власності нерухоме майно, а саме: інв. №№ 103, 113, 195, 197, 204, 211, 212, 10100, 10200, 10400, 10600, 10700, 10800, 10900, 11100, 13100, 17700, 17800, 18000, 4687 А, 101000, 11200 А, 10500 (надалі – Об’єкт), розташоване за адресою:  м. Запоріжжя, вул. Істоміна, 33, на земельній ділянці площею 47117 м2.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна Об’єкту визначена сторонами  у розмірі      2092654,00 грн.

Змістом договору купівлі-продажу є взаємні права та обов’язки сторін. Основним  обов’язком продавця є передача речі покупцеві, а його правом – вимога до покупця щодо сплати вартості майна. Основним обов’язком покупця є сплата обумовленого договором майна.

За Актом приймання - передачі від 24.05.2006 р. (арк. справи 16)  позивач передав, а відповідач прийняв, згідно умов Договору, об’єкти нерухомого майна за адресою: вул. Істоміна, 33, на загальну суму 2092654,00 грн.  В п. 4 Акту приймання-передачі зазначено, що сторони підтверджують виконання продавцем своїх обов’язків стосовно передачі Об’єкту та відсутність у покупця претензій відносно стану об’єктів купівлі-продажу.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що розрахунок за придбаний Об’єкт здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку на поточний рахунок продавця № 0298 у           ЗТФ ВАТ Банку “БІГ Енергія” м. Запоріжжя.

В розділі 2 Договору сторони встановили наступний порядок розрахунків: протягом п’яти банківських днів після підписання Договору відповідач сплачує позивачу частину вартості Об’єкту (перший платіж) у розмірі 1000000,00 грн., у тому числі ПДВ - 16666,66 грн., разом 1000000,00 грн. (п. 2.3 Договору).  Залишок вартості Об’єкту відповідач повинен сплатити не пізніше 28.06.2006 р. (п. 2.4 Договору).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Однак, всупереч вимог закону та умов Договору, відповідач оплату Об’єкту здійснив не в повному обсязі.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, залишилася несплаченою вартість Об’єкта в розмірі 92654,00 грн.

В той же час, відповідач (заявник апеляційної скарги) вважає, що з суми заборгованості необхідно вирахувати суму шкоди, якої, за його твердженням, він зазнав внаслідок зруйнування належної йому прибудови. Посилаючись на акт від 30.05.2006 р. про зруйнування  прибудови та кошторис (договірну ціну) на капітальний ремонт прибудови інв. № 195, відповідач заявляє, що фактично його заборгованість перед позивачем складає 70174,00 грн.

Така позиція відповідача є  хибною, оскільки  не ґрунтується на нормах закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно пояснень представників сторін та матеріалів справи, сторони не узгоджували інший порядок розрахунків, ніж встановлено пунктами 2.3, 2.4 Договору. Умовами Договору не передбачено вирахування з суми, яку відповідач повинен сплатити позивачу за Об’єкт,  вартості  ремонту  зруйнованої  прибудови  відповідача.

Доказів сплати вартості Об’єкту у визначеному Договором розмірі відповідач суду не надав.

За таких обставин господарський суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 92654,00 грн. основного боргу за Договором.

Доводи заявника апеляційної скарги в цій частині не приймаються судом до уваги як необґрунтовані, з огляду на вищенаведене.

Позивачем також заявлено до стягнення 7454,98 грн. втрат від інфляції за період з липня 2006 р. по травень 2007 р., 2688,24 грн. – 3% річних за період з 27.06.2006 р.   по 16.06.2007 р., а також пеню в сумі 7473,24 грн.  за період з 27.06.2006 р. по 27.12.2006 р.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції в сумі 7454,98 грн. заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що вимоги про стягнення пені та 3% річних за період з 27.06.2006 р. по 28.06.2006 р.         (за 2 дні)  заявлені  необґрунтовано,  з  огляду на наступне.

У відповідності з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2.4. Договору відповідач повинен був остаточно виконати своє  зобов’язання по оплаті за Об’єкт в строк не пізніше 28.06.2006 р.

Тобто, відповідач став таким, що прострочив виконання своїх зобов’язань за Договором, з 29.06.2007 р., і саме з цього дня позивач має право нараховувати пеню та річні.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідач свої зобов’язання за Договором не виконав, чим порушив п. 2.4 Договору, доказів сплати боргу відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з п. 5.1 Договору, сторони обумовили, що за порушення відповідачем своїх обов’язків згідно п. 2.3 Договору  до нього можуть бути застосовані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неплатежу за кожен день прострочення.

Позивачем  заявлена до стягнення пеня за неналежне виконання умов Договору в сумі 7473,24 грн. за період з 27.06.2006 р. по 27.12.2006 р.

Однак, оскільки п. 2.4 Договору визначено, що останнім днем виконання відповідачем зобов’язань щодо оплати є  28.06.2006 р., вимога про стягнення пені за заявлений позивачем період підлягає задоволенню частково – за період з 29.06.2006 р. по 27.12.2006 р., в сумі 7392,01 грн.

З тих же підстав частковому задоволенню підлягає заявлена позивачем вимога про стягнення 3% річних – за період з 29.06.2006 р. по 16.06.2007 р., в сумі 2673,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно визначено розмір, в якому підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та 3% річних, але допущено описки в мотивувальній частині рішення стосовно зазначення періодів, за які задоволено ці позовні вимоги.

Апеляційна інстанція звертає увагу сторін, що вони можуть звернутися до суду першої інстанції в порядку ст. 89 ГПК України з заявою про виправлення описок.

Стосовно посилань заявника апеляційної скарги на сплив строку позовної давності в частині заявленої до стягнення пені колегія суддів зазначає, що згідно ст. 267 ЦК України позовна давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач з відповідною заявою до суду першої інстанції не звертався.

Треба відзначити, що в апеляційній скарзі відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не надано будь-яких доказів безпідставного задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про порушення господарським судом при прийнятті рішення у справі приписів ст. 77 ГПК України, що начебто позбавило відповідача можливості надати суду докази необґрунтованості вимог позивача або дійти згоди з позивачем, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Позовна заява ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач» надійшла до господарського суду Херсонської області  10.07.2007 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.07.2007 р. було порушено провадження у даній справі  і  призначено її до розгляду на 09.08.2007 р.

В судове засідання  09.08.2007 р. відповідач не з’явився, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, направив до господарського суду письмові клопотання про перенесення розгляду справи, призначеного на цю дату, на інший день, у зв’язку з хворобою представника відповідача.

Зазначене клопотання відповідача було залишено господарським судом без задоволення, виходячи з приписів ст.ст. 28, 69, 75 ГПК України.

Матеріали справи свідчать, що відповідач (заявник апеляційної скарги) був належним чином повідомлений про час та місце засідання суду. Проте, відповідач не скористався наданими йому ст.ст. 22, 59 ГПК України процесуальними правами щодо надання відзиву на позовну заяву та документів, які б підтвердили заперечення проти позову, жодним чином не спростував доводи позивача.

Крім того, згідно ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть не лише особи, яким надані такі повноваження  за довіреністю від імені підприємства, організації, а й самі керівники підприємств, організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Отже, відповідач мав  забезпечити явку іншого представника (зокрема, керівника або іншої уповноваженої особи за довіреністю) для представництва свої інтересів.

В матеріалах справи відсутні докази того, що у відповідача існували поважні причини для того, щоб не виконати ухвалу суду від  10.07.2007 р. у даній справі в частині надання витребуваних судом документів (відзиву на позовну заяву, документів в його обґрунтування, документального та нормативного обґрунтування заперечень на позов і т.і.)

Колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права господарським судом при прийнятті даного рішення.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, не підтверджені відповідними доказами та спростовані дослідженими обставинами справи, апеляційна скарга залишається судом без задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку про відповідність рішення господарського суду Запорізької області нормам чинного законодавства. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Апеляційна інстанція погоджується з розподілом судових витрат у справі, який здійснено господарським судом з дотриманням вимог чинного законодавства.

Судові  витрати за  апеляційною скаргою відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються  на  заявника – відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний  господарський  суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автотехсоюз»                  (м. Запоріжжя)  залишити  без  задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2007 р.                                             у  справі  № 22/271/07  залишити  без змін.

Головуючий суддя Зубкова Т.П.

судді  Зубкова Т.П.

Мірошниченко М.В.  Яценко О.М.