СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20.12.07
Справа №  7/355/07-22/449/07

Суддя   Скиданова Ю.О.

За позовом:  Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1, м. Миколаїв

До відповідача: Товариства   з
обмеженою    відповідальністю   “Запорізький    завод   напівфабрикантів”,  м. Запоріжжя

про стягнення 210466,55 грн.

Суддя
Скиданова Ю.О.

Представники:

Від позивача:     ОСОБА_2. -
довіреність №Д-1748 від 17.11.2007 р.,

Від відповідача:     Константинова І.В. -довіреність б/н
від 18.12.2007 р..

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області звернувся суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 з
позовною заявою до товариства   з   обмеженою
відповідальністю   “Запорізький    завод   напівфабрикантів” про стягнення 210466,55
грн., що складаються з 154934,54 грн. суми основного боргу, 17651,43 грн.
процентів за користування чужими коштами, 33232,58 грн. втрат від інфляції,
4648,00 грн. відсотків за порушення грошового зобов'язання.

Розпорядженням голови
господарського суду Запорізької області
від 19.11.2007 р. справу №7/355/07 було передано на розгляд судді
Скидановій Ю.О..

Ухвалою господарського суду Запорізької
області  від 19.11.2007 р. суддею
Скидановою Ю.О. прийнято  справу
№7/355/07 до свого провадження, присвоєно справі №7/355/07-22/449/07, судове
засідання призначено на 20.12.2007 р..

У судовому засіданні 20.12.2007 р.
представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, позивач
просить суд стягнути з відповідача на свою користь 118974,54 грн. основного
боргу, 17651,43 грн.  процентів за
користування чужими коштами, 33232,58 грн. втрат від інфляції, 4648,00 грн.
відсотків за порушення грошового зобовязання.

Зазначена заява відповідає вимогам
ст. 22 ГПК України, не порушує законних прав та інтересів сторін, тому судом
приймається. Судом розглядаються уточнені позовні вимоги.

У судовому засіданні 20.12.2007 р.
розгляд справи судом закінчено, на підставі ст. 85 ГПК України суддею оголошено
вступну та резолютивну частини рішення, за згодою представників сторін.

За клопотанням представників сторін
судовий розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового
процесу.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на ст.ст.  625, 692, 712,
1048 ЦК України. Зазначає, що між сторонами було досягнуто усної домовленості
про те, що позивач здійснює поставку відповідачу  соєвого текстурату, а останній оплачує
вартість отриманого товару в десятиденний термін від дня поставки. За період
з  березня по червень 2006 р. позивачем
було поставлено відповідачу соєвого текстурату на загальну суму 180204,54 грн.,
однак відповідачем було оплачено за отриманий товар лише частково, таким чином
за ним рахується заборгованість в сумі 118974,54 грн., які позивач просить суд
стягнути з відповідача. Крім того, позивачем заявлено до стягнення  17651,43 грн.
процентів за користування чужими грошовими коштами, 33232,58 грн. втрат
від інфляції, 4648,00 грн. відсотків за порушення грошового зобов'язання.

Представник відповідача надав до суду
відзив на позовну заяву в якому заперечив проти позовних вимог з наступних
підстав. З квітня по  червень 2006 р.
позивачем було поставлено відповідачу
соєвий текстурат на підставі накладних, однак в зазначених накладних
сторони не обумовили строк  оплати
поставленого товару, письмової вимоги щодо оплати отриманого товару  позивачем не виставлялося. Наявний в
матеріалах справи гарантійний лист№161 від 21.12.2006 р., не може бути доказом
того, що строк оплати за зазначений
отриманий товар сторонами було узгоджено, оскільки в ньому вказано лише
загальну суму боргу та графік погашення її.
Враховуючи норми ст. 530 ЦК України
просить суд у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, суд
встановив, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
в період з  березня по червень 2006 р
відвантажив товариству   з   обмеженою
відповідальністю
“Запорізький    завод   напівфабрикантів”  соєвий текстурат (надалі товар) на загальну
суму 180204,54  грн. (з ПДВ).

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується матеріалами справи, а саме наявними в матеріалах справи копіями
накладних №105 від 18.03.2006 р., №27 від 06.04.2006 р., №28 від 17.05.2006 р.,
№29 від 06.06.2006 р., №661 від 26.06.2006 р. (оригінали оглянуто судом у
судовому засіданні).

У судовому засіданні представником
відповідача не заперечено  факт отримання
ТОВ  “Запорізький завод напівфабрикатів”
товару за зазначеними накладними.

Позивач стверджує, що на час
розгляду справи у суді відповідачем частково сплачено  заборгованість за отриманий товар, сума боргу
складає 118974,54 грн..

Оцінивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 174 ГК України передбачено,
що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких,
які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

З вище встановленого суд може
зробити висновок, що дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та
обов'язків, що підтверджується накладними, відповідно до яких позивач
зобов'язався передати відповідачу товар, а відповідач - оплатити певну
кількість отриманого товару за певною ціною. Таким чином, суд дійшов висновку,
що між сторонами була укладена угода купівлі-продажу.

За
договором  купівлі-продажу  одна
сторона  (продавець) передає або
зобов'язується  передати  майно
(товар)  у  власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як свідчать матеріали справи між сторонами
не було визначено строк виконання відповідачем зобов'язання, щодо оплати
отриманого товару.

Згідно з ч.2 ст. 530 ЦК України,
якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його
виконання  у будь який час. Боржник
повинен  виконати  такий обов'язок у семиденний строк від дня  пред'явлення вимоги, якщо  обов'язок негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного законодавства. Відповідачем було частково
виконано взяті на себе зобов'язання щодо оплати.

Позивач, в порядку ст. 33 ГПК
України не довів суду того, що ним було виставлено  відповідачу письмову вимогу щодо оплати боргу
за отриманий товар, тобто того, що строк оплати за зазначений товар настав.
Враховуючи зазначене, судом встановлено, що строк виконання зобов'язання щодо
оплати  товару за зазначеними накладними
не настав, а тому у позивача відсутні підстави звернення до суду з позовною
заявою про стягнення 118974,54 суми основного боргу та нарахування на цю суму
пені ,втрат від інфляції та 3% річних.

Наявна в матеріалах справи копія
гарантійного листа відповідача №161 від 21.12.2006 р., не може бути прийнята
судом як доказ того, що сторони узгодили строк виконання відповідачем
зобов'язання щодо оплати отриманого товару за зазначеними накладними, оскільки
в ньому відсутні посилання на  первинні
бухгалтерські документи та конкретизація щодо якої саме суми боргу йдеться
мова.

Посилання позивача на те, що
підставою оплати 118 974,54 грн. суми боргу
є також  акт звіряння   між сторонами за період з 01.01.2006 р. по
31.12.2006 р., судом до уваги не приймається, оскільки за своєю правовою
природою акти звірок є бухгалтерськими документами, які відображають стан
розрахунків контрагентів за даними бухгалтерського обліку на певну дату. Такі
документи не породжують виникнення чи припинення зобов'язань за господарськими
операціями. В свою чергу наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін
підтверджується первинними документами -договором, накладними, рахунками,
вимогами, тощо.

За таких обставин, суд вирішив, що
позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 не
підлягають  задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Рішення господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно
з вимогами ст. 84  ГПК України  08.01.2008 р.

Суддя
Ю.О. Скиданова