ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 р.
№ 12/968

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд"

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 року

у справі
№ 12/968 господарського суду Житомирської області

за позовом
Новоград-Волинського орендного підприємства теплових мереж "Новоград-Волинськтеплокомуненерго"

до
Відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд"

про
стягнення 31105, 92 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:
Осіпчук Н.М. за дов. від 04.04.07 №659

від відповідача:
Юровський Д.Б. за дов. від 13.02.06
Чепура І.В. за дов. від 27.12.06

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 22.02.2007, надіслана сторонам у справі –27.02.2007року).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2005 року Новоград–Волинське орендне підприємство теплових мереж "Новоград –Волинськтеплокомуненерго" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд" заборгованості за спожиту

Доповідач: Продаєвич Л.В.

теплову енергію у розмірі 23438,83грн. та за автопослуги і використану електроенергію у сумі 7667,09грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 14.06.2005 (суддя: Сікорська Н.А.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.10.2005 (судді: Зарудяна Л.О. –головуючий, Ляхевич А.А, Гулова А.Г.) - позов задоволений частково. З ВАТ "Гарантбуд" на користь Новоград–Волинського орендного підприємства теплових мереж "Новоград–Волинськтеплокомуненерго" стягнуто 7667,09грн. - заборгованості за автопослуги та використану електроенергію з відшкодуванням судових витрат. В решті позову відмовлено.

Вказані судові рішення були переглянуті в касаційному порядку і постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2005 скасовані в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 23438,00грн. з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Житомирської області. В решті судові рішення залишені без змін.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Житомирської області від 19.06.2006 (суддя Філіпова О.Л.) –у задоволенні позову в частині стягнення 23438,83грн. відмовлено.

Рішення вмотивоване тим, що договір на опалювальний сезон 2004-2005 сторонами не укладався; гарантійний лист не є доказом внесення змін до договору від 03.11.2003 №63; опалювальні приміщення згідно акта державної приймальної комісії від 23.12.2003, акта приймання –передачі від 25.12.2003 належать Міністерству оборони України.

За апеляційною скаргою Новоград–Волинського орендного підприємства теплових мереж "Новоград –Волинськтеплокомуненерго" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 (судді: Щепанська Г.А. –головуючий, Горшкова Н.Ф., Майор Г.І.), виправленою ухвалою від 07.02.2007 –скасоване з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення 23438,83грн. боргу за теплопостачання. Вказана сума стягнута з ВАТ "Гарантбуд" на користь Новоград–Волинського орендного підприємства теплових мереж "Новоград–Волинськтеплокомуненерго".

Постанова апеляційної інстанції вмотивована тим, що договір від 03.11.2003 №63 діяв до 16.02.2005, а тому зобов'язання зі сплати отриманих послуг з теплопостачання має бути виконане; на підставі гарантійного листа відповідача до договору внесені зміни щодо розміру опалювальної площі та тарифів.

ВАТ "Гарантбуд" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити без змін рішення місцевого господарського суду.

Посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 42, 43, 43 Господарського процесуального кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України, статей 509, 526, 644, 654 Цивільного кодексу України скаржник наводить наступні доводи:

- судом порушено принцип рівності сторін перед законом і судом, змагальності сторін при розгляді справи та не забезпечені необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи; не прийнято до уваги та не спростовано жодного заперечення, викладеного у відзиві на апеляційну скаргу та доповненні на відзив;

- під час розгляду справи судова колегія неодноразово змінювалася, процесуальні документи про зміну складу колегії суддів судом не приймалися та сторонам не доводилися;

- доводи апеляційного суду, що між сторонами в опалювальному сезоні 2004-2005 років існували договірні відносини з теплопостачання житлового будинку №56 у м. Новоград – Волинському згідно договору від 03.11.2003 №63 ніякими доказами не підтверджені;

- пунктом 7 договору від 03.11.2003 №63 визначено, що доказом подачі теплоносія, здійснення теплопостачання є складені та підписані уповноваженими представниками сторін акти про промивання, гідровипробування і готовність системи опалення, а не листи виконавчого комітету Новоград –Волинської міської ради. Позивачем у суді був підтверджений факт, що зазначених актів у нього немає, відсутність передбачених договором актів підтвердження надання послуг по теплопостачанню судом проігнорована;

- судом не прийнятий до уваги той факт, що постачання теплової енергії в 70-ти квартирний житловий будинок по вулиці Кірова у м. Новоград-Волинському спростовується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, договором від 03.11.2003 № 63, який був укладений на опалювальний сезон з 03.11.2003 року по 03.11.2004 року і на опалювальну площу 1671,10 кв.м. за тарифом 1,88 грн. за кв.м. Зазначений договір на слідуючий опалювальний сезон не продовжувався, позивачем було направлено новий договір за № 191 від 19.11.2004 року, який сторонами не був підписаний;

- судом не враховано, що в житловому будинку по вулиці Кірова, 56 у м. Новоград-Волинському в опалювальний сезон 2004-2005 років ніхто не проживав і не було ніякої необхідності здійснювати опалення житлового будинку;

- в порушення вимог статті 181 Господарського кодексу України суд вважав доведеним факт укладання договору на теплопостачання на підставі гарантійного листа, без дати та вихідного номера, без посвідчення підпису особи печаткою, не звернувши уваги на те, що зазначений гарантійний лист неналежно оформлений і не має юридичної сили; із письмових пояснень головного інженера Палашкевича В.А. вбачається, що він ніякого гарантійного листа не надавав і не підписував;

- також, судом не прийнятий до уваги той факт, що з моменту передачі житлового будинку Міністерству Оборони України товариство втратило право вчинення будь –яких дій щодо даного будинку, так як відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України тягар утримання майна лежить на власникові.

Скаржник ще раз наголошує на неотриманні рахунків на оплату, вважає, що збільшення тарифів нічим не обґрунтовано і повинне узгоджуватися сторонами, оскільки ціна договору є його суттєвою умовою.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке:

Відповідно до імперативних вимог статей 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти наявні у справі докази.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, між ВАТ "Гарантбуд" та Новоград-Волинським орендним підприємством теплових мереж "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" 03.11.2003 укладено договір за №63, за умовами якого позивач зобов'язався відпускати споживачеві теплову енергію на опалення будинку по вул. Кірова, 56 у м. Новоград-Волинському площею 1671,10 кв.м. у відповідності до встановленого плану теплопостачання в період з 03.11.2003 по 03.11.2004 (пункт 1 договору), а відповідач - сплачувати вартість теплової енергії в обумовлені договором порядку та строки.

Зазначеним договором передбачено, що всі розрахунки проводяться на основі платіжних документів, які виписуються постачальником (пункт 20 договору), за плановими тарифами (пункт 22 договору).

На оплату за теплопостачання відповідачеві були надані рахунки №1300 від 22.11.2004 на суму 2932,92 грн., №1775 від 31.12.2004 на 6886,18 грн., №0132 від 17.01.2005 на 8474,50 грн., №0365 від 17.02.2005 на 5145,23 грн., а всього на 23438,83 грн., які залишені без оплати.

Пунктом 26 договору встановлено, що споживач зобов'язаний забезпечити збір абонентської плати за теплову енергію і гаряче водопостачання зі всіх квартиронаймачів і орендарів, які знаходяться у будинках і спорудах споживача.

У розділі "Строк дії договору" сторони обумовили, що цей договір укладається до моменту отримання жителями ордерів (пункт 29 договору), договір вважається щорічно продовженим, якщо за один місяць до закінчення строку дії договору не надійде заява однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд (пункт 30 договору).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради від 16.02.2005 №58 "Про надання житла" були видані ордери на квартири у будинку по вул. Кірова, 56 військовослужбовцям Новоград-Волинського гарнізону в/ч А0409.

За цих обставин судова колегія дійшла висновку, що спірний договір діяв до 16.02.2005 року.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Предметом даного позову є стягнення вартості наданих послуг з теплопостачання за період з листопада 2004 по березень 2005 року за додатковою площею, що зазначена у листі ВАТ "Гарантбуд" від 23.11.2004 вх. №424, в якому товариство просило подати тепло на секцію №2 (30 квартир) та секцію №3 житлового будинку по вул. Кірова, 56.

Апеляційний господарський суд, дослідивши надані докази встановив, що зазначений лист передував пропозиції укласти договір з урахуванням збільшеної площі опалення.

09.12.2004 позивач супровідним листом направив відповідачеві для підписання договір від 19.11.2004 №191 на постачання теплової енергії.

Відповідно до частини 2 статті 644 Цивільного кодексу України, якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Згідно з приписами статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін.

Виходячи із встановлених фактичних обставин, суд апеляційної інстанції правильно застосував чинне законодавство до встановлених обставин справи і зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення певних обставин справи, тверджень про ненадання їм судом належної оцінки та переоцінки доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції і, відповідно, ці доводи не можуть бути підставами для зміни або скасування прийнятої у цій справі постанови.

Не знайшли свого підтвердження посилання скаржника на порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 року у справі № 12/968 –залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд" –залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич