ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.07 р.                     Справа № 9/200

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Марченко О.А.

при секретарі судового засідання Гутевич С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Хмільниксільмаш”, м.Хмільник

до відповідача: Дочірнього підприємства „Агрофірма”Шахтар” Орендного підприємства „Шахта ім..О.Ф.Засядько”, м.Слов`янськ

про: стягнення 128 764грн.46коп.

У судове засідання з’явились представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Хмільниксільмаш”, м.Хмільник звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Дочірнього підприємства „Агрофірма”Шахтар” Орендного підприємства „Шахта ім..О.Ф.Засядько”, м.Слов`янськ про стягнення грошових коштів в сумі 128764грн.46коп., яка складається із суми основного боргу в розмірі 78 150грн.00коп., суми пені в розмірі 13 221грн.26коп., 3% відсотків річних за прострочення платежу в сумі 7 033грн.50коп. та суми індексу інфляції в розмірі 30 359грн.70коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №269 від 05.07.2004р., накладні №450 від 08.07.2004р., №458 від 15.07.2004р., №474 від 21.07.2004р., виписки з банку, претензію №3300 від 24.05.2007р.

30.08.2007р. через канцелярію господарського суду надійшла заява б/н та дати, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4 869грн.00коп.

Крім того, позивач в своєму позові просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на розрахунковий рахунок відповідача.

Судом дана вимога позивача залишена без задоволення як необґрунтована, оскільки доказів в підтвердження наявності підстав, які б утруднили або зробили неможливим виконання судового рішення позивачем не надано, судом не встановлено.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву б/н та дати, згідно з якою позовні вимоги визнає частково, посилаючись на невірний розрахунок суми основного боргу, 3% річних, інфляційних витрат, а також просить відмовити у стягнені пені.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

05.07.2004р. між ВАТ „Хмільниксільмаш” та Агрофірмою „Шахтар” був укладений договір №269, згідно з яким постачальник (позивач) зобов`язується виготовити і відпустити замовнику (відповідачу) товар (агрегат АКШ), а замовник повинен прийняти товар і розрахуватись на умовах цього договору.

За даним договором позивач поставив відповідачу агрегати АКШ на 184 320грн.00коп., що підтверджується накладною №450 від 08.07.2004р., довіреністю серії ЯЗЮ № 029398 від 07.07.2004р. (агрегат АКШ-5,6 вартістю 36 570грн.00коп.), накладною №458 від 15.07.2004р., довіреністю серії ЯЗЮ №029432 від 13.07.2004р. (агрегат АКШ-3,6 вартістю 24 870грн.00коп.), накладною №474 від 21.07.2004р., довіреністю серії ЯЗЮ №029432 від 21.07.2004р. (два агрегати АКШ-5,6 та два агрегати АКШ-3,6 загальною вартістю 122 880грн.00коп.).

Відповідач заперечує проти цього факту посилаючись на те, що відповідно до п.2.1 договору загальна сума поставки складає 183 000грн.00коп. Позивачем фактично були поставлені перераховані агрегати на загальну суму 184 320грн.00коп., що на 1 320грн.00коп. перевищило вартість товару, передбачену умовами договору. Таким чином, за твердженням відповідача, позивач в односторонньому порядку змінив істотну умову договору – ціну товару, додаткові угоди щодо зміни ціни товару між сторонами не укладались.

Однак суд вважає, що оскільки товар був прийнятий відповідачем без заперечень, тому перевищена вартість товару є такою, що узгоджена сторонами.

Згідно п.3.1, 3.3 договору відповідач повинен був оплатити повну вартість товару до поставки товару. Позивач зазначає, що всупереч вимогам договору, відповідач свої зобов`язання виконав частково, а саме по накладній №450 від 08.07.2004р. оплатив товар в повному об`ємі згідно платіжних доручень №7253 від 05.07.2004р. на суму 18 285грн.00коп. та платіжного доручення №7381 від 09.07.2004р. на суму 18 285грн.00коп., а всього на суму 36 570грн.00коп.; по накладній №458 від 15.07.2004р. – в повному об`ємі згідно платіжного доручення №7461 від 12.07.2004р. на суму 25 000грн.00коп., частина якої в розмірі 130грн.00коп. спрямована на оплату наступної партії товару; по накладній №474 від 21.07.2004р. – частково згідно платіжних доручень №7461 від 12.07.2004р. в сумі 130грн.00коп., №7541 від 13.07.2004р. в сумі 24 600грн.00коп., №7675 від 19.07.2004р. в сумі 20 000грн.00коп. на загальну суму 44 730грн.00коп.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач оплатив товар на суму 106 170грн.00коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Тобто, основний борг за поставлений товар становить суму в розмірі 78 150грн.00коп.

24.05.2007р. позивач направив відповідачу претензію №3300, в які просить в семиденний термін з моменту отримання претензії перерахувати зазначену суму заборгованості на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, договором №269 від 05.07.2004р. не встановлений строк оплати отриманої продукції, а тому, на підставі ст.530 ЦК України, зобов`язання щодо оплати поставленого товару виникає у відповідача з моменту пред`явлення позивачем претензії.

У відповіді на претензію №786 від 07.06.2007р. відповідач визнає свою заборгованість за договором в розмірі 78 150грн.00коп., але відмовляється погасити борг в терміни, вказані в договорі та претензії.

Проте, відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання мають бути виконані належним чином, відповідно до вимог закону та договору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 78 150грн.00коп. обґрунтованими, належним чином доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п.6.2 договору, за порушення термінів розрахунків за даним договором замовник (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості оплаченої і недопоставленої продукції за кожен день прострочення.

Договір в зазначеній частині підписаний сторонами без заперечень, в судовому порядку недійсним не визнаний.

На підставі вищевказаного пункту договору та за наявності заборгованості в сумі 78 150грн.00коп., позивачем нарахована сума пені в розмірі 13 221грн.26коп.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частина 3 цієї статті встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На вимогу ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Оскільки, як зазначено вище, договором чітко не встановлений строк оплати отриманої продукції, то відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, нарахування пені повинно здійснюватися після спливу 7-ми денного строку з моменту пред'явлення вимоги. В даному випадку моментом пред`явлення вимоги є отримання відповідачем претензії. Тобто, нарахування пені повинно починатися з 09.06.2007р.

Таким чином, розмір пені складає 856грн.44коп.

З огляду на викладене, враховуючи наявну заборгованість, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення пені такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 856грн.44коп.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми позивачем нарахована сума індексу інфляції в період з серпня 2004р. по травень 2007р., яка складає суму в розмірі 30 359грн.70коп. та проценти річних від простроченої суми боргу за період з вересня 2004р. по травень 2007р., які складають суму в розмірі 7 033грн.50коп.

Як зазначалось раніше, у відзиві на позовну заяву відповідач не визнає розрахунок позивача щодо розміру 3% річних та суми інфляційних витрат, посилаючись на невірно визначений момент нарахування відповідних сум.

Суд приймає заперечення відповідача з огляду на наступне.

Як зазначено вище, відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, то обов'язок щодо його виконання настає у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Таким чином, сума індексу інфляції складає 1 719грн.30коп. Сума 3% річних за період з 09.06.2007р. по 04.07.2007р. становить 160грн.58коп.

За вказаних обставин, розглянувши матеріали справи та з огляду на наявність заборгованості суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 160грн.58коп. та 1 719грн.30коп. відповідно.

Як було зазначено, 30.08.2007р. через канцелярію господарського суду надійшла заява б/н та дати, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4 869грн.00коп.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведеня судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки статею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника.

Правовідносини між позивачем та адвокатом – Якименко О.О. підтверджуються договором про надання юридичних послуг б/н від 05.06.2007р., свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю №185 від 28.11.2005р. на ім`я Якименко О.О., дорученням №3421 від 28.08.2007р., рахунком б/н від 24.07.2007р. за надання юридичних послуг згідно договору від 05.06.2007р. на суму 5 000грн.00коп. та платіжним дорученням №431 від 25.07.2007р. про оплату за надання юридичних послуг в сумі 4869грн.00коп.грн.00коп. (копії наявні в матеріалах справи).

Відповідно до п.2.1 договору про надання юридичних послуг б/н від 05.06.2007р., адвокат бере на себе ведення в інтересах замовника (позивача) в господарському суді Донецької області справу за позовом ВАТ „Хмільниксільмаш” до ДП „Агрофірма „Шахтар” ОП „Шахта ім..Засядько” про стягнення боргу.

Таким чином в договорі прямо зазначений предмет юридичних послуг.

Виходячи з наведеного, суд робить висновок, що зазначені документи підтверджують факт надання відповідних послуг адвокатом позивачу у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань та вартість цих послуг.

Крім того, суд зазначає, що витрати позивачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд враховує, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним.

З урахуванням викладеного, з огляду на співрозмірність витрат по сплаті послуг адвоката та ціни позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволені не в повному обсязі, господарський суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат по сплаті послуг адвоката в сумі 4 869грн.00коп. підлягає частковому задоволенню на суму в розмірі 3 058грн.57коп.

Таким чином, судові витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку, встановленому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 538, 549, 550, 625, Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Хмільниксільмаш”, м.Хмільник до Дочірнього підприємства „Агрофірма”Шахтар” Орендного підприємства „Шахта ім..О.Ф.Засядько”, м.Слов`янськ про стягнення грошових коштів в сумі 128764грн.46коп., яка складається із суми основного боргу в розмірі 78 150грн.00коп., суми пені в розмірі 13 221грн.26коп., 3% відсотків річних за прострочення платежу в сумі 7 033грн.50коп. та суми індексу інфляції в розмірі 30 359грн.70коп. – задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства „Агрофірма”Шахтар” Орендного підприємства „Шахта ім..О.Ф.Засядько” (за адресою: вул..Свободи, 6, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, р/р 79001 в КФ КБ „Приватбанк”, м.Краматорськ, МФО 335548, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Хмільниксільмаш” (за адресою: вул..Леніна, 56, м.Хмільник, Вінницька область, 22000, р/р 260036432 в ВОД „Райффайзен банк Аваль”, ) суму основного боргу в розмірі 78 150грн.00коп., суму пені в розмірі 856грн.44коп., 3% річних в сумі 160грн.58коп., інфляційні витрати в сумі 1 719грн.30коп., а також витрати по сплаті державного мита в сумі 809грн.08коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 74грн.12коп. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3058грн.57коп.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У судовому засіданні 01.10.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Марченко О.А.