ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.03.07                                                                                           Справа  № 2/174

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого-судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л. у м.Львові розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень № 194 від 04.10.2006 року (вх. № 793 від 16.10.2006 року)

на постанову господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі №  2/174

за позовом Вишківської сільської ради, с.Вишка, Великоберезнянський район, Закарпатська область.

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ земельних ресурсів Великоберезнянської районної державної адміністрації, м.Великий Березний, Закарпатська область.

до Великоберезнянської районної ради, м.Великий Березний, Закарпатська область.

до Державного територіально-галузевого об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень, м.Ужгород.

про визнання нечинним Державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 002-00009, виданого Управлінню спортивних баз і споруд “Локомотив” від 20.02.1995 року.

за участю представників:

від позивача: Чепурнов В.О.

від відповідача 1: Фаркаш Г.М.

від відповідача 2: Сковородько А.М., Шевчишин О.С.

від 3-ї особи:  Пугач І.І.

Представникам сторін та третьої особи роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 51, 54 КАС України.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі № 2/174 задоволено позов Вишківської сільської ради до Великоберезнянської районної ради та Державного територіально-галузевого об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень: визнано нечинним Державний акт на право постійного користування землею серії ЗК 002-00009, виданий Управлінню спортивних баз і споруд “Локомотив” від 20.02.1995 року під нижню станцію канатно-крісельної дороги ККД-0,45 та нижню станцію ВЛ-1000 і опори –1,35 га.

Не погоджуючись з даною постановою місцевого господарського суду, відповідач -  Державне територіально-галузеве об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень оскаржило її в апеляційному порядку. Зокрема в апеляційній скарзі Державне територіально-галузеве об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень просить постанову господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі № 2/174 скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити. В обгрунтування своїх вимог, апелянт посилається на те, що:

- ухвалюючи постанову від 05.09.2006 року по даній справі суд в порушення ст. 6 Конституції України, ст. 42 Закону України “Про місцеве самоврядування”, ч. 1 ст. 21 ЦК України та ст.ст. 6, 159 КАС України не з”ясував, які були безпосередньо обмежені чи порушені відповідачами права, свободи чи інтереси Вишківської сільської ради або територіальної громади села, чи суперечить оспорюваний позивачем Державний акт актам цивільного законодавства, та чи підлягають вимоги позивача судовому захисту відповідно до положень КАС України з огляду на дату видачі Державного акту на право постійного користування землею від 20.12.1995 року та введення в дію з 01.09.2005 року цього Кодексу;

- судом не враховано, що позов заявлений щодо Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, яка не належить до комунальної власності територіальної громади села, оскільки була вилучена Виконавчим комітетом Закарпатської обласної ради народних депутатів в землекористувача –колгоспу “Вільна Верховина” і відведена у постійне користування для державних потреб під будівництво навчально-спортивної гірськолижної бази Ужгородській районній раді ДСТ “Локомотив” і у розпорядження позивача не поверталась;

в порушення ст. 6 Конституції України, ч. 2 ст. 159, ст. 161 КАС України суд не з”ясував, яка норма матеріального права порушена внаслідок прийняття Державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 002-00009;

- судом не дотримано положень ч. 2 ст. 99, ч. 2 ст. 100 КАС України, ст. 71 ЦК УРСР;

- судом робиться безпідставний висновок про відсутність будь-якого рішення з приводу передачі йому в користування земельної ділянки в 1995 році за раніше діючим Державним актом з врахуванням зменшення розміру земельної ділянки до 1,8га, оскільки такий висновок не відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, так як жодним нормативно-правовим актом не передбачено необхідність прийняття відповідною радою погоджувального рішення щодо не заперечення про продовження прав землекористувача.

- судом порушено вимоги п.п. 4, 5 ст. 11 КАС України щодо витребування додаткових доказів.

Також апелянтом наводяться й інші доводи в обгрунтування підстав для скасування постанови господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі №  2/174.

Представник Вишківської сільської ради  в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просить рішення місцевого суду залишити без змін.           Зокрема зазначив, що оспорюваний державний акт містить неправдиві відомості про розмір переданої у користування УСБС „Локомотив" земельної ділянки та підстави видачі такого акту. Відповідачем-2 при оформленні оспорюваного акту порушено вимоги чинного законодавства, оскільки відповідне рішення ні місцевою (сільською), ні районною радами з цього приводу не приймалось. Таким чином, вважає, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий за відсутності відповідної правової підстави та в порушення вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (в тому числі і на умовах оренди).

Представник Великоберезнянської районної ради в судовому засіданні позов визнав.

Представник Відділу земельних ресурсів Великоберезнянської районної державної адміністрації апеляційну скаргу заперечив та підтвердив неправомірність видачі оспорюваного Державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 002-00009.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази у справі, в порядку ст.ст. 195-196 КАС України, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Великоберезнянської районної ради народних депутатів від 10.12.1982 року за № 208 „Про відведення земельної ділянки Ужгородській районній раді ДСТ „Локомотив" (правонаступником є Відповідач-2) даний виконавчий комітет Ради погодився з проектом відведення земельної ділянки Ужгородській районній раді ДСТ „Локомотив" загальною площею З,З га із земель колгоспу „Вільна Верховина" для будівництва навчально-спортивної гірськолижної бази ДСТ „Локомотив" за умови виділення у постійне користування земельної ділянки площею 0,3 га та у тимчасове користування терміном на один рік площею З га.

Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 17.02.1983 року № 55 „Про відведення земельних ділянок для державних і громадських потреб" було затверджено матеріали відведення земельної ділянки, що були схвалені відповідним рішенням районної ради від 10.12.1982 року № 208.

В 1983 році відповідачу-2 було видано Державний акт на право користування землею серії Б № 028380, яким за ним закріплено право постійного користування землею площею 3,3 га.

20.02.1995 року Великоберезнянською районною радою відповідачу-2 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЗК 002-00009, а саме Управлінню спортивних баз і споруд “Локомотив” в розмірі 1,8 га під гірськоглижний комплекс  “Красія” в с.Вишка.

Підставою видачі такого акту наведено рішення облвиконкому від 17.02.1983р. № 55 та сільської ради від 20.12.1995р. З сесії 23 скликання.

Як вбачається апеляційним судом, в матеріалах справи відсутнє рішення Вишківської сільської ради З сесії 23 скликання від 20.12.1995 року. На вимогу суду такого рішення відповідачами подано не було. Згідно довідки архівного відділу Великоберезнянської РДА від 25.04.2006 року, в протоколах Вишківської сільської ради за 1994-1996 роки відсутнє рішення про надання в постійне користування земельної ділянки Управлінню спортивних баз і споруд  “Локомотив”.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом не було враховано, що підставою для видачі оспорюваного Державного акта було рішення Закарпатського облвиконкому від 17.02.1983 року № 55, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції даний факт був досліджений. Крім цього, слід зазначити, що зазначеним рішенням Закарпатського облвиконкому було затверджено матеріали про відведення земельних ділянок, схвалених виконкомом Великоберезнянської районної ради народних депутатів від 10.12.1982 року  № 208, яким було схвалено виділення відповідачу-2 за рахунок земель колгоспу “Вільна Верховина” у постійне користування земельної ділянки площею лише 0,3 га, а остальних  З га – у тимчасове користування терміном на один рік.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідачем в підтвердження правомірності видачі Державного акту серії ЗК 002-00009 не було подано суду доказів в підтвердження викладених обставин стосовно зменшення земельної ділянки до 1.8 га, зокрема рішення районної ради з приводу передачі відповідачу-2 в постійне користування земельної ділянки за раніше діючим державним актом серії Б № 028380 та з врахуванням зменшення земельної ділянки до 1,8 га у результаті видділення землі, що належить селу Кострино.

Крім цього, як зазначено вище, рішенням Закарпатського облвиконкому від 17.02.1982 року № 55 відповідачу-2 було виділено в постійне користування лише 0,3 га землі. Інших рішень, якими б відповідачу-2 було надано до 20.02.1995 року (дати видачі оспорюваного державного акта) в постійне користування 1,8 га. землі на території земель Вишківської сільської ради, зокрема й даною Радою, відповідачем-2 суду не подано. При цьому такою правовою підставою не може бути Державний акт на право користування землею серії Б № 028380, виданий виконкомом Великоберезнянської районної ради народних депутатів в 1983 року, оскільки він лише підтверджує право постійного користування, а не встановлює його, так як був виданий на підставі рішення компетентного органу - Закарпатського облвиконкому. При цьому був виданий за недотримання рішення Закарпатського облвиконкому від 17.02.1982 року № 55 щодо розміру землі, що передається відповідачу-2 в постійне користування, а отже, не може бути взятий судом до уваги як належний доказ в підтвердження права відповідача-2 на постійне користування землею в розмірі 1,8 га.

Відповідно до ст.ст. 7, 19, 22 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 року № 561-ХІІ із наступними змінами, оформлення правопосвідчуючого документу, який в даному випадку є Державний акт на право постійного користування земелею можливе лише на підставі рішення компетентної ради про надання землі в постійне користування.

Згідно вимог пункту 3.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (в тому числі і на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993р. (втратив чинність на підставі наказу Держкомзему №43 від 04.05.1999р.) у випадку, коли рішення про передачу (надання) земельної ділянки прийняте обласною Радою народних депутатів або Верховною Радою України, видача і реєстрація державних актів здійснюється районною радою народних депутатів. Разом з тим, в порушення вимог пункту 1.10 вищевказаної Інструкції при поділі земельної ділянки площею 3,3га, що ділилась за рішенням облвиконкому, пропорційно межам населених пунктів сіл Кострино та Вишка, не була розроблена відповідна технічна документація при складанні оспорюваного державного акту на землю площею 1,8га, що повинна була б включати в себе журнали і абриси геодезичних вимірювань, план земельної ділянки, відомість про обчислення площ, експлікацію земельних угідь, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Також слід зазначити, що апеляційний суд оцінивши рішення Закарпатської обласної ради від 23.06.2004 року № 390, проект встановлення нової межі (зміни) с.Вишка на території Вишківської сільської ради, погоджений в установленому законодавстом порядку, встановив, що землі, які згідно оспорюваного Державного акта перебувають в постійному користуванні відповідача-2 включені до меж села Вишка.

За наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що в позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставним посилання апелянта про пропущення позивачем строку позовної давності та погоджується з висновком місцевого суду про те, що перебіг строку позовної давності розпочався в силу ст. 76 ЦК УРСР з дня коли позивач дізнався про порушення його прав та законних інтересів, а саме про це позивачу стало відомо тільки в ході розслідування Ужгородською транспортною прокуратурою кримінальної справи, зокрема з факту проведення слідчим даної прокуратури виїмки ряду документів стосовно видачі оспорюваного державного акту (протокол виїмки від 14.06.2006р.), а тому відсутні підстави вважати про пропущення позивачем встановленого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності та встановленого ст. 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, постанова господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі № 2/174 є законною та обгрунтованою, оскільки місцевим судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні встановленні ст.ст. 201-204 КАС України підстави для її скасування чи зміни.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 94, 196, 197, 198, 200, 205, 206, ч.ч. 1, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,  Львівський апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л  И В :

1.  В задоволенні апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об”єднання “Львівська залізниця” в особі Ужгородської дирекції залізничних перевезень відмовити.

2.   Постанову господарського суду Закарпатської області від 05.09.2006 року у справі № 2/174 залишити без змін.

3.     Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

4.  Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.  Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана протягом одного місяця з дня складання ухвали в повному обсязі. Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

5.    Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя                                             Городечна М.І.

Судді                                                                     Юркевич М.В.

Кузь В.Л.