ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16"
квітня 2007 р.
Справа № 47/135-07

вх. № 3041/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Кучеренко О.М. за довіреністю б/н від 19.03.2007р.  відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний дім "Олексіївський", м.
Харків

до  Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с. Високий

про визнання договору оренди недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, в
який просить суд визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення між
Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговельний дім “Олексіївський” та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, який було укладено між сторонами 01
лютого 2007 року, на тій підставі, що він не відповідає вимогам закону, а
значить є недійсним правочином на підставі ст.215 ЦК України, а також у зв'язку
із тим, що особа, яка підписала спірний договір з боку позивача, діяла з
перевищенням своїх повноважень.

Відповідач надав через канцелярію господарського суду 05.04.2007р.
відзив на позовну заяву в якому з позовними вимогами не згоден з тих підстав,
що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, у тому
числі по вартості орендованого майна, суми орендної плати, порядку відновлення
орендованого майна та особа, яка підписала спірний договір діяла у межах своїх
повноважень.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено, що  01 березня
2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди
нежитлового приміщення загальною площею 450 кв. м., яке розташоване АДРЕСА_1.
Відповідно до умов зазначеного договору, строк договору оренди від 01 березня
2006 року встановлений до 01 лютого 2007 року.

Згідно пункту 9.3.5 та пункту 9.4 статті 9 договору оренди від 01
березня 2006 року, договір припиняється при закінченні строку договору за умови
письмового повідомлення одної зі сторін не пізніше ніж за один місяць до
закінчення строку договору .

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2006року відповідач
був письмово повідомлений про закінчення строку договору та проханням повернути
нежитлове приміщення у встановленому договором порядку.

Таким чином, договір оренди від 01 березня 2006 року був
припинений у зв'язку із закінченням строку договору.

Згідно зі ст. 134 ГК України та ст. 314 ЦК України власник
володіє, користується і розпоряджається майном на власний розсуд. Отже,
законодавець передбачив право власника відмовитись від продовження договору
оренди і право орендаря на його продовження при умові належного виконання
договірних зобов'язань та наявності інших суб'єктів господарювання на оренду.
Крим того, відповідач не надав суду доказів того, що саме орендовані ним раніше
приміщення передані в оренду іншим особам.

Також відповідачем не були надані до суду докази того, що передача
та повернення орендованого нежитлового приміщення дійсно відбулися, що повинно
бути оформлено відповідними актами прийому-передачі з підписами уповноважених
сторонами осіб .

Згідно ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який має намір скористатися
переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний
повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк,
встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний
строк. Відповідачем не було надано доказів про існування такого повідомлення,
що свідчить про втрату цього права.

Як свідчать матеріали справи Директором був підписаний спірний
договір оренди від 01 лютого 2007 року з відповідачем на те саме нежитлове
приміщення, яке він орендував раніше, відповідний акт прийому-передачі не був
складений та підписаний.

Дослідив умови спірного договору оренди від 01 лютого 2007 року
судом встановлено наступне, що згідно ст.180 ГК України зміст господарського
договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені
сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору
відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо
між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх
його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін
повинна бути досягнута згода.

Згідно ст.284 ГК України істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації ); строк, на
який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації;
порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна
та умови його повернення або викупу.

Спірним договором не передбачені усі істотні умови договору
оренди, а саме не передбачена вартість орендованого майна з урахуванням її
індексації.

Доводи відповідача про існування домовленості щодо цієї умови
договору оренди, що випливає з розрахунку орендної плати саме виходячи з
оціночної вартості об'єкту оренди, не знайшли свого підтвердження ані у ході
судового засідання, ані в наданих доказах сторін.

Також спірним договором не передбачена така суттєва умова як
орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно ч.3 ст. 762 ЦК України договором або законом може бути
встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.

Перегляд, зміна розміру орендної плати дійсно можливі за згодою
обох сторін шляхом підписання сторонами додаткових угод. Що стосується
індексації розміру орендної плати у випадку існування цієї умови в договорі, то
підписання сторонами додаткових угод не потрібно, оскільки індекс інфляції є
загальновідомою величиною.

Твердження позивача про те, що спірним договором не передбачена
така суттєва умова, як відновлення орендованого майна не знайшло свого
підтвердження у ході судового засідання.

У ст.5 спірного договору оренди містяться усі умови, що стосуються
порядку відновлення орендованого майна, а саме обов'язки про проведення
поточного та капітального ремонтів, порядку усунення наслідків пошкоджень
орендованого майна.

Твердження позивача про те, що спірний договір укладений
представником юридичної особи без належних повноважень на його укладання або з
перевищенням цих повноважень, і тому повинен бути визнаний недійсним як такий,
що не відповідає вимогам закону не знайшло свого підтвердження у ході судового
засідання.

Згідно зі статутом позивача директор самостійно вирішує питання
діяльності товариства за винятком питань, що віднесені до виключної компетенції
загальних зборів учасників товариства.

Згідно зі п.п. к) п. 9.6 Статуту Позивача до виключної компетенції
загальних зборів учасників товариства належить прийняття рішення про укладення
товариством договорів на суму, що перевищує 50 % активів товариства, а саме на
суму, яка перевищує 578 600, 00 грн.

Сума за спірним договором є значно меншою і тому не потребує згоди
загальних зборів учасників товариства.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги, що спірним договором не передбачені всі
істотні умови договору оренди, а саме не передбачена вартість орендованого
майна з урахуванням її індексації, орендна плата з урахуванням її індексації,
суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними і такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін визнано судом
недійсним.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу
України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”, що становить 85,00грн. та згідно зі
статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід
покласти на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, статтями 203, 215, 241, 314, 762 ,777 Цивільного кодексу
України, статтями 134,180, 207, 284, 286 Господарського кодексу України
статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47-49, 54,75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди від 01 лютого 2007року,  що укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговельний дім "Олексіївський" та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
р/р2ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний дім "Олексіївський" (61204, м.
Харків, пр-т. Перемоги, б.62, р/р 8710 в ХОФ АКБ
"Укрсоцбанк", МФО 351016, код 03082530) держмита у розмірі 85,00грн.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі
118,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 20.04.2007р.

Суддя
Светлічний Ю.В.