ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

28.02.07                                                                                           Справа  № 12/248-3439

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції (далі  ОДПІ)  від 15.12.2006р. № 84827/7/10-015

на постанову           Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р.

у справі           № 12/248-3439

за позовом           Приватного підприємства (далі ПП) "Агро Торговий Дім",                              м. Тернопіль

до відповідача  Тернопільської ОДПІ , м. Тернопіль

про скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від позивача -  Руда Л.В. –представник;

від відповідача –Полівчак С.С. - головний державний податковий інспектор юридичного відділу.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов'язки, передбачені ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснено.

Постановою Господарського суду  Тернопільської області від 14.11.2006р. у справі №12/248-3439, суддя Скрипчук О.С., адміністративний позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції від 31.03.2006р. №000042309/0/19257 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 18619,17 грн. за основним платежем та 9309,58 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Постанова суду мотивована нормами п.1.8 ст.1, п.п.7.2.4, 7.2.6 п.7.2, ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, п.5.1. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.71, ч. 1 ст. 94, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, а також тим зокрема, що позивач у підтвердження свого права на включення сум ПДВ до податкового кредиту за звітні періоди подав всі необхідні документи, які вимагаються Законом України „Про податок на додану вартість” та Законом України „Про податкування прибутку підприємств”.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Тернопільська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р. у справі №12/248-3439, Приватному підприємству „Агро Торговий Дім” у задоволенні позовних вимог відмовити,  оскільки вважає її такою, що прийнята внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Позивач у справі, ПП „Агро Торговий Дім”, надало свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить, апеляційну скаргу Тернопільської ОДПІ на постанову Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2006р. по справі №12/248-3439 відхилити, постанову Господарського суду Тернопільської області  від 14.11.2006р. по справі №12/248-3439 залишити без змін, оскільки вважає, що дане судове рішення прийняте без порушення норм матеріального права та є повністю обгрунтованим.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Тернопільською ОДПІ з 14.02.2006р. по 27.03.2006р. проводилася перевірка позивача, за результатами якої складено Акт від 27.03.2006р. №2825/23-09/3227258 “Про результати планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ПП “Агро Торговий Дім”за період з 01.07.2004р. по 31.12.2005р.”, надалі Акт перевірки.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 1.4, п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.2.1, 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4. п.п. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 21719,17 грн., в тому числі:

-- за грудень 2004 рік на суму 3619,17 грн.;

-- за червень 2004 рік 2005 рік на суму 3100 грн.;

-- за серпень 2005 рік на суму 15000 грн.

31 березня 2006 року Тернопільською ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/19257, яким згідно підпункту “б”підпункту 4.2.2 ст. 4, п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, на підставі Акту перевірки від 27.03.2006р. №2825/23-09/32272588, ПП “Агро Торговий Дім”визначено суму податкового зобов’язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на додану вартість в сумі 32578,76 грн., де 21719,17 грн. основний платіж, 10859,59 грн. штрафні санкції.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.07.1997р. № 168/97-ВР із змінами і доповненнями, (надалі Закон №168/97), який визначає платників податку на додану вартість, об’єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Закон №168/97 визначає платника податку, як особу, що згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яку імпортує товари на митну територію України.

Підпункти 7.2.4, 7.2.6 статті 7 цього Закону передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платника податку на додану вартість, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання згідно звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкового накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків в звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

В Акті перевірки зазначено, що одними з постачальників ПП “Агро Торговий Дім”за період з 01.07.2004р. по 31.12.2005р. були ТОВ “Інтеграл”та ПП “Багро”.

За період з 01.07.2004р. по 31.12.2005р. ПП “Агро Торговий Дім” отримало від ТОВ “Інтеграл” кукурудзу по податковій накладній від 17.12.2004р. №237 на суму 21715 грн., в тому числі ПДВ 3619,17 грн.

За період з 01.07.2004р. по 31.12.2005р. ПП “Агро Торговий Дім” отримало від ПП “Багро”трактор по податковій накладній від 19.08.2005р. №3 на суму 90000 грн., в тому числі ПДВ 15000 грн.

Враховуючи те, що вказані суб’єкти господарювання не виступали власниками наданих (переданих) ПП “Агро Торговий Дім”матеріальних цінностей, поставка товару в розумінні ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість”не відбулася, в порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 цього Закону ТОВ “Інтеграл”та ПП “Багро”виписали податкові накладні на операції, які не є поставкою, оскільки по своїй суті не передбачали перехід права власності.

Таким чином, податковим органом зроблений висновок, що в порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”ПП “Агро Торговий Дім”віднесло до складу податкового кредиту податок на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “Інтеграл”та ПП “Багро”, оскільки суми податку на додану вартість, віднесенні до податкового кредиту, не знаходять підтвердження в податкових зобов’язаннях продавця цих товарів, а податкова накладна не виконує своєї законодавчо встановленої функції і її оригінал не підтверджується копією.

Також зазначено, що згідно отриманої інформації стосовно постачальників –ТОВ “Інтеграл”та ПП “Багро”встановлено, що вони звітували про відсутність фінансово-господарської діяльності з дати державної реєстрації та не подавали обов’язкової податкової звітності, по рахунках, які належать ТОВ “Інтеграл”та ПП “Багро”, вказаними підприємствами перерахування коштів за такі види товарів не проводилися.

Ненадходження податку на додану вартість до бюджету є наслідком того, що постачальники продавця, яким ПП “Агро Торговий Дім” перерахувало відповідні суми податку на додану вартість, які і повинні були сплатити відповідну суму податку до бюджету у відповідному податковому періоді таку суму, в податковій декларації з податку на додану вартість в рядку оподаткування зобов’язання не відображалися та відповідно податку до бюджету не сплачували.

Апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у тому, що дані висновки Тернопільської ОДПІ щодо неправомірності приватним підприємством “Агро Торговий Дім” внесення відповідних сум до складу податкового кредиту, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки до складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх придбанні або при одержанні послуг по визначених цінах, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару чи одержання послуг до складу валових витрат, до яких норма п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” відносить суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

При цьому, для вказаного віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару чи послуг, до податкового кредиту платника податку, який придбав товар або отримав послуги, Законом України „Про податок на додану вартість” не передбачено умов про сплату цих сум до бюджету. Статтею 7 Закону передбачено лише обов’язок платника податку надати покупцю податку накладну. Якщо ж контрагент не виконав свого зобов’язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

За своїм змістом норма Закону передбачає як підставу для не включення до складу валових витрат випадки відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених документально.

У підтвердження правомірності  включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість позивач представив суду та долучив до матеріалів справи належним чином завіренні копії наступних первинних документів, а саме:

-- видаткові накладні №43 від 19.08.2005р. та №237 від 17.12.2004р., згідно яких ПП “Агро Торговий Дім”отримало відповідні товарно-матеріальні цінності;

-- Акт прийому-передачі товару від 19.08.2005р., який підтверджує передачу приватним підприємством “Багро”позивачу транспортного засобу;

-- платіжні доручення №295 від 12.08.2005р., квитанцій до прибуткового касового ордеру №1 від 19.08.2005р. та від 17.12.2004р., які підтверджують факт оплати ПП “Агро Торговий Дім”за отримані товарно-матеріальні цінності згідно видаткових та податкових накладних;

-- податкові накладні №43 від 19.08.2005р. та №237 від 17.12.2004р.

Нормами Закону „Про оподаткування прибутку підприємств” не передбачено необхідності доказування платником податку безпосереднього зв’язку здійснення ним витрат саме у зв’язку із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), і вважається, що всі витрати платника податку є пов’язані із такою підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг). Відповідно до п. 5.11 ст.5 цього Закону установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

За таких обставин, враховуючи ту обставину, що ПП “Агро Торговий Дім”в підтвердження свого права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за звітні періоди подав всі необхідні документи, які вимагаються Законом України „Про податок на додану вартість” та Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 04.08.2008р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.