ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 р.  16:45              Справа № АС-42/72-07

вх. № 1416/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін :

позивача - ОСОБА_1 (дов.)

відповідача - Малахова Н.В. (дов.)

по справі за позовом  ТОВ
"Агроекологія", м. Харків

до  ДПІ у Московському
районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій, недійсними акту та податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати неправомірними дії  ДПІ у Московському районі м. Харкова у
відношенні працівника ТОВ «Агроекологія» ОСОБА_1. про визнання зворотних позик
прибутком і включенню їх у сукупний оподаткований прибуток, визнати недійсним
акт ДПІ у Московському районі м.Харкова НОМЕР_1 у частині включення суми у
розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень у сукупний оподаткований прибуток ОСОБА_1
за 2003 рік, визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від НОМЕР_2 на
суму 7156,56 (сім тисяч сто п'ятдесят шість грн 56 коп).

Відповідач - ДПІ у Московському р-ні м.Харкова проти позову
заперечує повністю, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена
планова перевірка ТОВ «Агроекологія» з питання виконання вимог податкового та
валютного законодавства у період з ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до чого було
складено акт НОМЕР_1

Перервіркою було встановлено, що по договору позики від
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1, як працівнику підприємства ТОВ «Агроекологія» була видана
зворотня позика у розмірі 4000,00 (чотирьох тисяч) гривень. Повернення позики
повинно було здійснитися у строк до ІНФОРМАЦІЯ_3. На підставі договору позики
від ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_1, як працівнику підприємства ТОВ «Агроекологія» була
надана зворотня позика у розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень. Поверенння
позики повинно було здійснитися у строк до ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_1 вказані суми не повернув, в зв*язку з чим відповідачем
вищезазначені зворотні позики у розмірі 10000,0грн. були визнані прибутком
ОСОБА_1., та вказана сума включена у його сукупний оподатковуваний прибуток за
2003 рік. На підставі цього позивачу було визначено суму податкового
зобов*язання за платежем з прибуткового податку з громадян у сумі 7156,56грн.,
у т.ч. 2385,52грн. суми основного платежу та 4771,04 грн. штрафних санкцій, та
доутримано прибутковий податок з ОСОБА_1. за 2003 рік у сумі 1964,80 грн.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що
вказані договора позики було пролонговані додатковими угодами від ІНФОРМАЦІЯ_6.
та ІНФОРМАЦІЯ_7 до договорів позики від ІНФОРМАЦІЯ_2. та від ІНФОРМАЦІЯ_4. до
ІНФОРМАЦІЯ_8., тому у ОСОБА_1. до теперішнього часу існує заборгованість перед
ТОВ "Агроекологія" у розмірі 10000,0грн. до повного виконання умов
пролонгованих договорів.

Таким чином, позивач вказує на те, що все вищевикладене суперечить
п. "д" ст. 4.2.9 Закону "Про податок з фізичних осіб" від
22.05.2003р. № 889-ІУ (позивач в позовній заяві помилково вказав ст.2.4.9), у
якому зазначається, що з метою оподаткування
прибутку платника також включаються суми боргу платника податку,
анульованого кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов*язане з
банкрутством. Зазначена сума боргу не була анульована кредитором за його
самостійним рішенням, а тому відповідач неправомірно провів донарахування.

Відповідач в обгрунтування своїх заперечень по суті позову вказує
на те, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 заключив 2 договори позики з ТОВ
"Агроекологія", по договору позики від ІНФОРМАЦІЯ_2. йому, як
працівнику підприємства була видана позика у розмірі 4 000 грн., повернення
позики повинно було здійснитися у строк до ІНФОРМАЦІЯ_3. По договору позики від
ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_1. як працівнику підприємства була видана позика у розмірі
6 000 грн., яка повинна була бути повернена у строк до ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач
звільнився з підприємства ІНФОРМАЦІЯ_9. У договорах займу зазначено, що „ у
разі розірвання трудового договору між позичальником та утримувачем, незалежно
від підстав розірвання, позичальник утримує, непогашену частину позики із
заробітку, що видається працівнику як кінцевий розрахунок. У разі недостатності
коштів, решту непогашеної позики робітник зобов'язаний внести до каси
підприємства впродовж 3-х днів після отримання розрахунку". На момент
проведення перевірки ІНФОРМАЦІЯ_10. грошові кошти у розмірі 10 000 грн. не були
повернуті до каси підприємства.

Згідно ст. 8 Декрету КМУ № 13-92 від 26.12.1992р "Про
прибутковий податок з громадян" (із змінами та доповненнями), до сукупного
оподатковуваного доходу робітника включаються доходи, отримані за основним
місцем роботи, за виконання трудових обов"язків, у тому числі за
сумісництвом, за виконання робіт за договорами підряду, доходи у вигляді
дивідендів, доходи, отримані внаслідок розподілу прибутку підприємства, а також
інші доходи, які виникли внаслідок надання за рахунок коштів підприємства
робітникам матеріальних та соціальних благ у грошовій та натуральній формі.
Безвідсоткові ссуди, які не були повернуті у вказаній у договорах займу строк,
вважаються отриманим прибутком, та підлягають включенню у сукупний
оподатковуваний прибуток. Тому був проведений перерахунок суми доходу та
прибуткового податку за 2003р. робітнику ОСОБА_1 та доутриманий податок з ТОВ
"Агроекологія" у розмірі 1964,80 грн.

Крім того, були встановлені і інші порушення по донарахування
прибуткового податку з громадян, в зв*язку з чим за перевіряємий період ще було
донараховано 420,72 грн. податку, а всього - 2385,52грн. Позивачем не надано
обгрунтування своєї незгоди з донарахованою сумою 420,72грн.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд
вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, підприємством позивача
надавались позики своєму працівникові ОСОБА_1 відповідно до договору позики від
ІНФОРМАЦІЯ_2.  у розмірі 4 000 грн.,
повернення позики повинно було здійснитися у строк до ІНФОРМАЦІЯ_3., та по
договору позики від ІНФОРМАЦІЯ_4., у розмірі 6 000 грн., яка повинна була бути
повернена у строк до ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач звільнився з підприємства
ІНФОРМАЦІЯ_9.

У п.4 договорах займу зазначено, що „ у разі розірвання трудового
договору між позичальником та утримувачем, незалежно від підстав розірвання,
позичальник утримує, непогашену частину позики із заробітку, що видається
працівнику як кінцевий розрахунок. У разі недостатності коштів, решта
непогашеної позики робітник зобов 'язаний внести до каси підприємства впродовж:
3-х днів після отримання розрахунку".

Після звільнення ОСОБА_1 позику не повернув.

На момент звільнення ОСОБА_1., за підприємством рахувався борг по
невиплаченій йому заробітній платі, але всупереч вказаному п.4 договорів,
заборгованість по заробітній платі не була погашена за рахунок неповерненої
позики, а була виплачена ОСОБА_1 вже після його звільнення.

Згідно ст. 8 Декрету КМУ № 13-92 від 26.12.1992р "Про
прибутковий податок з громадян" (який діяв у спірний період), до сукупного
оподатковуваного доходу робітника включаються доходи, отримані за основним
місцем роботи, за виконання трудових обов"язків, у тому числі за
сумісництвом, за виконання робіт за договорами підряду, доходи у вигляді
дивідендів, доходи, отримані внаслідок розподілу прибутку підприємства, а також
інші доходи, які виникли внаслідок надання за рахунок коштів підприємства
робітникам матеріальних та соціальних благ у грошовій та натуральній формі.
Безвідсоткові ссуди, які не були повернуті у вказаній у договорах займу строк,
вважаються отриманим прибутком, та підлягають включенню у сукупний
оподатковуваний прибуток.

Суд не приймає посилання позивача на те, що вказані договора
позики діють до цього часу на підставі додаткових угод, оскільки дані договора
позики вважаються розірваними з часу звільнення ОСОБА_1., тобто з
ІНФОРМАЦІЯ_9., а додаткові угоди про пролонгацію таких договорів укладено з
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно ст.374 ЦК України від 18.07.1963р. (який діяв на момент
укладення договорів), по договору позики одна сторона (позикодавець) передає
інший стороні (позичальникові) у власність гроші або речі, а позичальник
зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну
кількість речей. У вказаних договорах був зазначений конкретний строк
повернення грошей, тому ці договори є строковими. Згідно ст.161 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк
відповідно вказівок закону, акту планування, договору. Виходячи з наведеного,
ОСОБА_1 повинен був сплатити ТОВ "Агроекологія" суму боргу у розмірі
10 000 грн. у строк, який зазначений у пунктах 3, 4 договорів позики.

Оскільки ОСОБА_1 не повернув отриману позику, а підприємство
позивача її не витребувало, то отримана сума позики в розмірі 10000,0грн.
вважається прибутком ОСОБА_1., тому відповідач правомірно провів донарахування
позивачу прибуткового податку з громадян в розмірі 1964,80грн. з даної суми.

Проти решти суми донарахувань в розмірі 420,72грн. позивач
заперечень не надав, тому суд вважає таке донарахування відповідачем
правомірним з підстав, викладених в акті перевірки.

Суд не приймає посилання позивача на Закон України „Про податок з
доходів фізичних осіб", який набрав чинності з 1 січня 2004р. Порушення, з
яким не згоден позивач, встановлено за 2003 рік, тобто в період дії Декрету КМУ
№ 13-92 від 26.12.1992р ,,Про прибутковий податок з громадян ", тому
посилання платника податків на документ, який не діяв на момент встановлення
порушення,  є безпідставним.

На підставі наведеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України
, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також
особи,  які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному
порядку  постанови суду першої
інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна скарга може бути
подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно
направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для
подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанову по даній справі в повному обсязі виготовлено
16.04.2007р.

Суддя
Яризько В.О.