ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"20" лютого 2007 р.
Справа № 22/433-06-12656

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:   Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.,

при секретарі   -   Волощук О.О.,

за участю представників:

Від позивача: Поповська І.П.

Від 1 відповідача: Свертілов П.О.

Від 2 відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Управління Одеської обласної ради з майнових відносин

на рішення господарського суду Одеської області

від  18.12.2006 року

у справі №  22/433-06-12656

за позовом Управління Одеської обласної ради з майнових відносин

до відповідачів:

1. Приватного технічного підприємства „Гефест”;

2. Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського в особі Одеського педагогічного коледжу Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського.

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року Управління Одеської обласної ради з майнових відносин звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до приватного підприємства „Гефест” та Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К. Д. Ушинського в особі Одеського педагогічного коледжу про визнання недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України договору від 17.08.2005 року щодо надання згоди на забудову частини земельної ділянки загальною площею 1456,7 кв. м., укладеного між      ПП „Гефест” та Одеським педагогічним коледжем. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Одеський педагогічний коледж не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а зміст спірного договору суперечить законодавству України і порушує право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а тому цей договір не відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності, і є недійсним.

Одеський педагогічний коледж Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського позов не визнав вказуючи на те, що при укладенні оспорюваного договору директор коледжу діяв на підставі Положення педагогічного коледжу та укладеного з ним контракту і в межах повноважень, наданих йому зазначеними документами. Крім того, укладення даного договору було погоджено Управлінням освіти і науки Одеської облдержадміністрації та Управлінням Одеської обласної ради з майнових відносин, що не надає підстав розглядати цей договір як такий, що порушує права Одеської обласної ради.

Приватне технічне підприємство „Гефест” позов не визнало вважаючи його  безпідставним і вказуючи на те, що при укладенні оспорюваного договору сторонами були дотримані вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України, а тому підстав для визнання його недійсним не має.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.12.2006 року у справі (суддя – Торчинська Л.О.) у задоволені позову відмовлено з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Управління Одеської обласної ради з майнових відносин у поданій до Одеського апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати, як незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ПТП „Гефест” заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність та помилковість викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони були повідомлені заздалегідь належним чином, проте другий відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Нез’явлення представника даного відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними в справі матеріалами згідно з приписами ст. ст. 75, 101 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає  з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 17.08.2005 року між Одеським педагогічним коледжем Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського та ПТП „Гефест” було укладено договір, предметом якого є надання коледжем підприємству згоди на будування житлового комплексу із забудовою частини земельної ділянки, загальною (орієнтовною) площею 419,7 кв. м., на якій розташовані будівлі, а саме: літ. „Г” –спортивний зал, літ. „Д”, „Ж”, „Ж1” –сараї, літ. „Е” –бойлерна, та спортивної площадки (орієнтовною площею 965 кв. м.) Одеського педагогічного коледжу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 1. Для здійснення забудови частини земельної ділянки, зазначеної у цьому договорі, підприємство здійснює реконструкцію і перебудову приміщення спортивного залу і бойлерної з організацією автономної опалювальної системи та знесення літ. „Д”, „Ж”, „Ж1”.

У розділі 2 даного договору визначені зобов’язання сторін. Умовами п. 5 даного договору сторони встановили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

З боку Одеського педагогічного коледжу договір підписано директором, повноваження якого визначені Положенням педагогічного коледжу Південноукраїнського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського, яке в свою чергу погоджено Управлінням освіти і науки Одеської облдержадміністрації.

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову господарський суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом на підставі ретельної оцінки наявних у справі доказів, директор Одеського педагогічного коледжу відповідно до Положення педагогічного коледжу затвердженого Управлінням освіти і науки Одеської облдержадміністрації мав право на підписання спірного договору, а до того ж цей договір був погоджений 17.08.2005 року Управлінням освіти і науки Одеської облдержадміністрації та 02.09.2005 року Управлінням Одеської обласної ради з майнових відносин. Крім  того, Одеською обласною державною адміністрацією листом № 175 від 18.08.2005 року було надано дозвіл на відведення земельної ділянки ПТП „Гефест”.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що передбачені законом підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні, оскільки сторони підчас укладення даного договору дотримувалися вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що господарський суд необґрунтовано без нормативного обґрунтовування дійшов до висновку, що коледж мав необхідний обсяг цивільної дієздатності юридичної особи при укладенні спірного договору, що в свою чергу суттєво порушує права власника та уповноважених осіб, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вже було зазначено вище, з боку Одеського педагогічного коледжу оспорюваний договір підписано директором, якій діяв на підставі Положення Одеського педагогічного коледжу, яке відповідним чином погоджено  Південноукраїнським державним педагогічним університетом ім. К.Д. Ушинського та затверджено Управлінням освіти і науки Одеської облдержадміністрації. Відповідно до цього Положення директор педагогічного коледжу має право підпису відповідних угод, педагогічний коледж набуває майнові та особисті немайнові права, має обов’язки, здійснює будівництво, реконструкцію та ремонт основних фондів, а також управляє майновим комплексом та іншим майном, закріпленим за власником, має печатку зі своєю назвою, рахунки в установах банку, веде самостійний баланс та на підставі пункт 1.6. Положення набуває статусу юридичної особи. Отже, в момент вчинення оспорюваного правочину його сторонами були дотримані вимоги встановлені ст. 203 ЦК України.

Неспроможним слід  визнати твердження скаржника про неврахування судом, що повноваження з управління майном, які були делеговані облдержадміністрації рішенням обласної ради від 12.08.2004 року № 490-ХХІV, не містять необхідний обсяг дієздатності облдержадміністрації, що дозволяє укладення або погодження спірного договору, тому посилання суду на „відповідне погодження договору відповідними органами”  є необґрунтованим, оскільки є незрозумілим, в якому нормативно –правовому акті йдеться про необхідність та достатність такого погодження.

Норми про делегування повноважень по управлінню майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада, містяться саме в рішенні Одеської обласної ради від 12.08.2004 р. № 490-ХХІV, яким рада делегувала Одеській облдержадміністрації повноваження з управління об’єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Отже, Управління освіти і науки Одеської облдержадміністрації, яке для коледжу є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади відповідно до п. 2.1 Положення, листом від 17.08.2005 року за № 01-01/846 погодило договір від 17.08.2005 року відповідним чином згідно з законодавством України та актами відповідного органу місцевого самоврядування. Сам скаржник своїм листом від 02.09.2005 року за № 04-01/049 погодив оспорюваний договір.

Крім того, Одеською облдержадміністрацією листом від 18.08.205 року за № 175 надано дозвіл на відведення земельної ділянки ПТП „Гефест”, що підтверджує згоду цього повноважного органу виконавчої влади, який діє на підставі  відповідного рішення Одеської обласної ради від 12.08.2004 року        № 490-ХХІV, тобто від імені територіальної громади області, на забудову земельної ділянки ПТП „Гефест”.

Не заслуговують на увагу також доводи скаржника про ненадання судом правової оцінки тому, що предметом спірного договору є об’єкти освіти і науки, які не можуть бути знесені, з посиланням на ч. 5 ст. 63 Закону України  „Про освіту”, згідно з якою об'єкти освіти і науки не підлягають перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Зобов’язання ПТП „Гефест” за цим договором щодо здійснення реконструкції і перебудови приміщення спортивного залу, бойлерної з організацією автономної опалювальної системи та поточного ремонту навчального корпусу педагогічного коледжу встановлені умовами п. 2.1 договору. Цими умовами передбачено суттєве поліпшення майна Одеського педагогічного коледжу за рахунок власних коштів підприємства, без залучення коштів з бюджету територіальної громади, і не передбачено перепрофілювання або використання не за призначенням об’єктів педагогічного коледжу сторонами договору.

Необґрунтованими також визнаються твердження скаржника про те, що обґрунтування судом чинності та законності спірного договору тим, що Одеська міська рада не мала заперечень до нього при укладенні договору оренди землі з ПТП „Гефест” від 08.02.2006 року є безпідставним та спростовується тим, що Одеська міська рада не є уповноваженим законом органом, який може приймати рішення щодо чинності та законності договору, в якому, крім того, міська рада не є стороною.

Оцінюючи наявний в справі договір оренди землі від 08.02.2006 року укладений між Одеською міською радою та ПТП „Гефест” щодо надання останньому за рахунок земель міста у строкове платне володіння і користування земельної ділянки загальної площею 319,0 кв. м., що знаходиться в м. Одесі, вул. Грецька, 1, для подальшого проектування та будівництва спортивного залу з подальшою передачею Одеському педагогічному коледжу, господарський суд  першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що територіальна громада м. Одеси, представником якої є Одеська міська рада, яка і є власником земельної ділянки, на якій розташовані будівлі педколеджу, що підлягають перенесенню згідно з оспорюваним договором та відповідно до приписів ст. 12 Земельного кодексу України знаходиться у сфері її управління, прийняла відповідне рішення від 23.12.2005 року № 5205-VI про відведення означеної земельної ділянки ПТП „Гефест” у встановленому чинним законодавством порядку.

Не заслуговують на увагу також безпредметні посилання скаржника в обґрунтування своїх доводів на положення ст. 43 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, якою встановлено перелік питань, що повинні вирішуватися виключно на пленарних засіданнях обласної ради, оскільки у даному випадку відповідно до умов оспорюваного договору не відбувається передача будь –яким чином майна територіальної громади, а передбачено лише перенос майна –спортивного залу із спорудами у межах існуючої земельної ділянки. Отже, згідно з ст. 43 вказаного Закону Одеська обласна рада не повинна була приймати рішення про перенос майна на пленарному засіданні.

З тих же підстав колегією суддів не приймається до уваги посилання скаржника  на невизначеність правової природи спірного договору, який містить умови договору купівлі –продажу та підряду і тим самим сторони уникнули необхідності вирішення питання щодо його укладення на сесії обласної ради, а також його  нотаріального посвідчення.

Належна правова оцінка спірного договору та відсутність підстав для його визнання недійсним, оскільки сторони під час укладення даного договору дотримувалися вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, доведена рішенням господарського суду Одеської області від 29.06.2006 року у справі № 15/154-06-4308, котре набрало законної сили.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України  передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вищевказаний факт встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили у справі, де брали участь ці самі сторони, а тому він не повинен доводитися знову у даній справі.

Що стосується нотаріального посвідчення спірного договору, то закон не передбачає обов’язкову нотаріальну форму посвідчення господарських договорів, а для юридичних осіб згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України обов’язковою є лише проста письмова форма.

Частиною 1 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Колегією суддів відхиляється як неспроможне твердження скаржника про те, що господарський суд дійшов помилкового висновку, що ні Одеський педколедж, ні Управління обласної ради з майнових відносин не мають документів на право користування земельною ділянкою, на якій розташовані об’єкти коледжу.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що обов'язок доказування і подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на  юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Належних доказів, які б підтверджували право користування земельною ділянкою, на якій розташовані об’єкти педагогічного коледжу, позивачем не надано ні господарському суду першої інстанції, ні господарському суду апеляційної інстанції, і таких доказів  в справі не міститься.

Натомість в матеріалах справи міститься довідка Управління архітектури та містобудування від 24.02.2003 року, з якої вбачається, що будь –які правові документи на землекористування за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 1, відсутні.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків господарського суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом першої інстанції, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а мотиви позивача, з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Керуючись  ст.ст.  99, 101-105  ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення  господарського  суду  Одеської області  від 18.12.2006 року у справі № 22/433-06-12656 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління Одеської обласної ради з майнових відносин - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий  суддя:                                                Бєляновський В.В.

Судді:                                                                      Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.