ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.07                                                                                           Справа№ 1/768-26/280

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Радар-Сервіс”, м. Львів

до відповідача: Закритого акціонерного товариства „ПРОСТО-страхування”, м. Київ в особі Львівської філії ЗАТ „ПРОСТО-страхування”, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Суб’єкт підприємницької діяльності –фізичної особи Шкільник Олег Романович, м. Львів

Про стягнення 51 600,00 грн.

Суддя  Ю.Б. Деркач

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача Багрій В.В. –представник

від відповідача Шевельов І.О. –представник

від третьої особи Шкільник О.Р. –СПД

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.03.2007 р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Радар-Сервіс”, м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства „ПРОСТО-страхування”, м. Київ в особі Львівської філії ЗАТ „ПРОСТО-страхування”, м. Львів про стягнення 51 600,00 грн.

Ухвалою суду від 21.07.2006 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 05.09.2006 р. В судовому засіданні 05.09.2006 р. оголошувалась перерва до 14.09.2006 р. Ухвалою суду від 14.09.2006 р. залучено до участі у розгляді спору третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичну особу Шкільника Олега Романовича продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладався до 30.11.2006 р. Ухвалою суду від 30.11.2006 р. розгляд справи відкладався до 15.01.2007 р. В судовому засіданні 15.01.2007 р. оголошувалась перерва до 30.01.2007 р.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, подав відзив № 04-2213 від 04.09.2006 р. на позовну заяву, проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання з’явилась, подала письмове пояснення від 30.11.2006 р. по суті позову, позовні вимоги підтримала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

09.02.2005 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 305665 серії АТ (далі по тексту –договір), добровільного страхування майнових інтересів власника автомобіля „DAEWOO –Lanos”, реєстраційний номер 201-25 ТА. Автомобіль застраховано на період з 09.02.2005 р. по 08.02.2006 р. Відповідно до п. 17 договору страховими ризиками є „угон” та „пошкодження”. Також зазначено, що автомобіль використовується на підставі оренди. В п. 8 договору зазначено, що: „особи допущені до керування на підставі чинного законодавства”.

18.05.2002 р. між позивачем та третьою особою укладено договір оренди зазначеного вище автомобіля. Термін дії оренди встановлено з 18.06.2002 р. по 18.04.2005 р.

02.01.2005 р. між третьою особою та громадянином Самолюк В.В. укладено трудову угоду по перевезенню пасажирів легковим автотранспортом. З копії вказаної трудової угоди видно, що її погоджено з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2005 р. в Залізничний РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області звернувся громадянин Самолюк В.В. з письмовою заявою з приводу незаконного заволодіння автомобіля „DAEWOO –Lanos”, реєстраційний номер 201-25 ТА, що мало місце 09.04.2005 р. по вул. Каховська, 6 в м. Львові. В подальшому, проведеною працівниками міліції перевіркою було встановлено, що вказаним автомобілем незаконно заволоділи по вул. Кульпарківська, 139, в іншому районі міста, тобто не в тому місці та не за тих обставин, які були зазначені в заяві громадянина Самолюк В.В. Вказане підтверджується зокрема листами на запити відповідача слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 11.05.2005 р. та Начальника Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 19.06.2006 р., а також письмовим поясненням третьої особи.

20.04.2005 р. за вхідним № 1239 зареєстрованим у відповідача з заявою про страховий випадок звернулась директор позивача. В заяві зокрема зазначено, що страховий випадок стався 09.04.2005 р. приблизно о 3-й годині ночі на вул. Каховській, 6 у м. Львові за відсутності водія Самолюка В.В. протягом 30 хвилин. В додатках до заяви про страховий випадок зазначено пояснення водія. З письмового пояснення водія Самолюка В.В. на ім’я директора позивача від 09.04.2005 р. вбачається інформація, аналогічна за змістом заяві про страховий випадок.

Згодом в письмовому поясненні на ім’я керівника відповідача, в ході перевірки останнім обставин страхового випадку, зареєстрованому за вх. № 1647 від 24.05.2005 р., громадянин Самолюк В.В. зазначив інші відомості щодо факту страхового випадку зокрема, місце де стався угон, а саме вул. Кульпарківська, 139 у м. Львові та час його відсутності (водія) – з 21 год.        00 хв. 08.04. до 6 год. 00 хв. 09.04.2005 р., тобто 9 годин.

З письмового пояснення третьої особи вбачається, що дійсні відомості про факт страхового випадку Самолюк В.В. повідомив Шкільника О.Р. 10.04.2005 р., після того про вказане Шкільник О.Р. повідомив директора позивача.

Аналізуючи викладене суд дійшов до висновку, що правдиві відомості про факт настання страхового випадку відповідач одержав лише після проведення перевірки ним самим обставин зазначених страхувальником в заяві про настання страхового випадку. Вказане не спростоване позивачем та не заперечується останнім.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи визначеної договором.

Відповідно до п. 10.3.2. Правил (добровільного страхування наземного транспорту)        № 2061 від 01.11.1999 р.: „обов’язки страхувальника, згідно договору страхування та цих правил, за виключенням сплати страхових премій, розповсюджуються на осіб, які допущені до керування застрахованим транспортним засобом. Невиконання ними цих зобов’язань тягне за собою ті ж наслідки, що й невиконання їх страхувальником”.

Згідно п. 3 ст. 26 Закону України „Про страхування” та п. 3 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування в разі подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. За змістом цих норм вчинення вказаної дії позбавляє страхувальника права на отримання страхової виплати, хоча б ця дія не виплинула на нормальний хід подій.

Враховуючи положення п. 8 договору, стосовно осіб допущених до керування транспортним засобом, трудову угоду між третьою особою та гр. Самолюком В.В. погоджену з позивачем, положення п. 10.3.5. „Правил” суд дійшов до висновку, що незалежно від того, хто подав завідомо неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, вони вважаються такими, що подані страхувальником, тобто позивачем.

Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що правдиві відомості про факт угону були відомі як позивачеві так і третій особі та водію Самолюку В.В. до подання заяви про страховий випадок.

Окрім того, для проведення виплати страхового відшкодування по ризику „Угон” є обов’язковою вимогою відповідно до п. 12.2.2. Правил (добровільного страхування наземного транспорту) № 2061 від 01.11.1999 р., надання страхувальником в страхову компанію технічного паспорта викраденого автомобіля, що позивачем виконано не було.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись Правилами (добровільного страхування наземного транспорту) № 2061 від 01.11.1999 р., Законом України „Про страхування”, ст.ст. 990, 991 ЦК України, та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.  Судові витрати покласти на позивача.

Суддя                                                                                                       Деркач Ю.Б.