ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.01.07р.

Справа № А10/263-06

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Мікон" , м. Дніпропетровськ

до  В.-1: Дніпропетровська таможня , м. Дніпропетровськ

В.-2: Управління Державного казначейства в Дніпропетровській області ,м. Дніпропетровськ

про про визнання недійсним рішення та стягнення 28406 грн. 50 коп. надлишково

сплачених митних зборів.

Суддя  Кощеєв І.М.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до Відповідачів з позовом про :

- визнання рішення Дніпропетровської  митниці  від 09.08.2005 р. про митну оцінку  товарів  до ГТД № 110000001/5/118000 від 08.08.2005 р. і підвищення митної вартості на  задекларований товар  протиправним;

- зобов’язання Управління Державного казначейства в Дніпропетровській області  повернути Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Мікон" ( м. Дніпропетровськ, вул. 49089, м. Дніпропетровськ, вул. Призаводская, д. 4 А ) з державного бюджету зайво сплачені  в бюджет   ввізне мито  в розмірі  4 306 грн. 77 коп,   ПДВ  у розмірі 23 869 грн. 69 коп., митний збір у розмірі 230 грн. 04 коп. Усього - 28 406 грн. 50 коп.

Підстави з якими Позивач пов’язує свої позовні вимоги -  заявлена підприємством митна вартість  товару, що надійшов, ґрунтувалася на достовірній і документально підтвердженій інформації. У митний орган були надані всі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару, передбачені Митним кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2003р. № 1375 і достатні для визначення митної вартості товару при оформленні ВМД. Митним законодавством України передбачено вичерпний перелік, підстав, при яких можливе самостійне визначення митної вартості  товарів, що декларуються. У зазначеному у позові випадку немає жодної   підстави для незгоди з визначеною підприємством митною вартістю товару, проведення митної оцінки товару, тобто  для визначення митної вартості самостійно і тим більше, збільшення митної вартості товару.

Крім того, за твердження Позивача необґрунтованість підвищення митної вартості на товар підтверджується тим, що ТОВ ПКФ "Мікон" за зазначеним контрактом, як до зазначеного випадку, так і після, неодноразово завозився аналогічний товар. У ході митного оформлення попередніх і наступних поставок з боку працівників Дніпропетровської  митниці по питанню задекларованої митної вартості не пред'являлося ніяких претензій. Усі товарні партії оформлялися на підставі митної вартості, визначеної підприємством і наданих аналогічних товаросупроводжувальних документів   (ГТД №№110000001/5/109559 від 12.05.2005 р., 114999 від 08.07.2005 р., )

Таким чином, заявник вважає, що рішення Дніпропетровської  митниці  від 09.08.2005 р. про митну оцінку  товарів і   підвищення митної вартості на задекларований товар є незаконним і підлягає скасуванню  , а зайво сплачені митні платежі (мито, ПДВ, митний збір) у сумі  28 406 грн. 50 коп. підлягають поверненню на рахунок підприємства.

Вимоги про  повернення зайво сплачених сум ввізного мита  , ПДВ і митних зборів висунуті Позивачем на підставі ст. 25 Закону України від 05.02.1992 р. № 2097-ХІІ " Про єдиний митний тариф", відповідно  якої, сума зайво стягнутого мита  підлягає поверненню власникові товарів і інших предметів по його вимозі протягом   одного року з моменту митного оформлення., і п. 4.3 ст. 4 Закону України " Про податок на додану вартість", оскільки збільшення ставки ввізного мита  відбулася внаслідок незаконних дій посадових осіб Дніпропетровської митниці, і привело до збільшення суми ПДВ на задекларований товар. Згідно п.п.2.2 п.2 "Інструкції про порядок здійснення розрахунків з Державним бюджетом України по ввізному миту, податкові на додану вартість, акцизного збору та інших платежів, доходів і зборів", затвердженої загальним наказом Державної митної служби і Міністерства фінансів України від 30.06.2000 р. № 368/149, сума зайво стягнутого мита  підлягає поверненню власникові товарів і інших предметів на його вимогу протягом  одного року з моменту митного оформлення, а сума зайво стягнутого податку на додану вартість підлягає поверненню власникові, відповідно до діючого законодавства, на його вимогу протягом   трьох років з моменту митного оформлення.

Відповідач –1 проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, зазначаючи у запереченнях на їх безпідставність, оскільки дії митниці щодо коригування митної вартості  є правомірними. Так, при  явній  невідповідності  заявленої  митної  вартості  товарів та інших предметів вартості, що визначається відповідно до положень вищеназваної статті, або у разі неможливості перевірки її обчислення  митні органи України визначають митну вартість послідовно на основі ціни на ідентичні товари та інші предмети, ціни на подібні товари та інші предмети, що діють у провідних країнах експортерах зазначених товарів та інших предметів. Відповідно до п. 18 постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2003 № 1375, у разі, коли декларант не може документально підтвердити заявлену митну вартість товарів або, коли виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи, передбачені Митним кодексом України, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, з коригуванням, що здійснюється згідно із зазначеним Кодексом.

Митницею при визначенні митної вартості товарів застосовано метод  6, передбачений ст. 273 МК України, тобто резервний метод оцінки товарів, оскільки застосування інших методів було неможливе. Надана Позивачем довідка банку не могла бути прийнята митницею в якості підтвердження митної вартості товару через відсутність у ній достатніх відомостей та неможливість ідентифікації інформації з конкретною поставкою товару. Оскільки, обґрунтовані сумніви  посадової особи митниці у достовірності відомостей щодо митної вартості товару унеможливили  застосування    методу 1 (за ціною угоди відповідно до ст. 267 МК України) для  визначення митної вартості,  митницею відповідно до ст. 265 МК  України було самостійно визначено митну вартість товару, послідовно застосовуючи методи її визначення, передбачені Митним кодексом України, на підставі наявних у неї відомостей, у тому числі і цінової інформації щодо ідентичних товарів.

Таким чином, митниця вважає, що використала своє право самостійного визначення митної вартості надане митним органам ст. 265 МК України. Використання резервного методу здійснюється на основі Законів України і має відповідати принципам та положенням ст. VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, Угоди про застосування ст. VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Відповідач зазначає, що у вказаному випадку у вантажній митній декларації декларуються декілька товарів. Під час перевірки заявленої митної вартості виникла потреба у застосуванні різних джерел її обґрунтування                    ( наявність інформації про ідентичні чи подібні товари, інформація у ЄІАС Держмитслужби України  та інша інформація наявна у митниці). У цьому випадку застосовується резервний метод визначення митної вартості, використання якого базується на світовій практиці, згідно якої допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Відповідач також вказує на те, що Позивачем, відповідно до рішення митниці про визначення митної вартості, добровільно здійснено митне оформлення заявленого товару. Це свідчить про те, що Позивач погодився з визначеною Відповідачем  митною вартістю товару.

Управління Державного казначейства в Дніпропетровській області також проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, вказуючи на їх безпідставність, оскільки управління не розпоряджається коштами державного бюджету, тому формулювання вимоги шляхом зобов”язання повернути кошти є неправомірним і стосується процесу виконання рішення суду про повернення з бюджету помилково та/або надмірно сплачених коштів, яке ще не прийняте.

Господарським судом також було встановлено, що наказом Міністерства Фінансів України від 06.07.2006 р. за № 644 передбачено реорганізація у трьохмісячний термін територіальних органів Державного казначейства України шляхом їх перетворення у головні управління Державного казначейства України, відповідно до затверджених Типового положення та Типової структури.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 р.  провадження у справі № А 10/263 –06 було зупинене до встановлення правонаступника   Управління Державного казначейства в Дніпропетровській області ( закінчення процесу реорганізації Відповідача –2 ).

Від Позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Від головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області надійшли документи про закінчення процесу реорганізації Відповідача –2.

Враховуючи наведене, господарський суд знаходить достатньо підстав для поновлення провадження у справі та заміни Відповідача –2 його правонаступником.

Згідно вищезазначеного, керуючись ст. 55, ч. 1. п. 1 ст. 156, ст. 165 КАС України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі № А 10/263-06 поновити.

Допустити заміну Відповідача –2 на його правонаступника - управління Державного казначейства в Дніпропетровській області на Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області.

Судове засідання призначити на 08.02.07р. о 14:30год.

Явку представників сторін визнати обов”язковою.

Суддя

І.М. Кощеєв