ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.01.07
р.
Справа № 29/387пд

Суддя
господарського суду Донецької області Гаврищук Т.Г.

при
секретарі судового засідання Пашко О.М.

розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом -  Державної податкової інспекції
у м.Маріуполі Донецької області

до
відповідачів: 1.Суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
м.Маріуполь

2. Приватного
підприємства “Фірма Продсервіс-2”м.Київ

про
визнання недійсним господарського зобов”язання

за
участю  представників сторін:

від
позивача - Каракуркчі Ю.В. -
держподатковий інспектор (за довір.)

від
відповідачів - 1. не з”явився

2.          не з”явився

Суть
справи :

Позивач, Державна податкова
інспекція у м.Маріуполі, звернувся до господарського суду з позовною
вимогою  до Суб”єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 та
Приватного підприємства “Фірма “Продсервіс-2” про визнання недійсним
господарського зобов”язання, укладеного між відповідачами за усною угодою від
30.11.2004р. з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
стягнення з ПП “Фірма “Продсервіс-2”  на
користь СПД ОСОБА_1. усього отриманого за договором, а саме коштів в сумі
7026,96 грн.,  та стягнення з СПД
ОСОБА_1. у доход держави усього отриманого за договором в сумі 7026,96 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на рішення Деснянського
районного суду м.Києва від 11.06.2003р. по справі №2-3553, наявність у
відповідача 2 умислу на укладання угоди з метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, та на ст.ст.207,208 ЦК України.

У зв'язку із нез'явленням у судове
засідання представників відповідачів, розгляд справи відкладався, про що
відповідачі були належним чином повідомлені шляхом направлення  відповідних ухвал за їх адресами.

Відповідачі
відзив не надали, в судове засідання знов не з'явились, в зв'язку з чим справу
розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши
матеріали справи, додаткові докази та заслухавши пояснення  позивача ,
господарський суд, встановив :

Товариство
з обмеженою відповідальністю „Фірма Продсервіс -2” є юридичною особою, включено
до ЄДРПОУ за №32211525 та взято на облік платника податків  у Державній податковій інспекції у
Святошинському  районі м. Києва.

ОСОБА_1
як суб”єкт підприємницької діяльності зареєстрований Приморським
міськвиконкомом м.Маріуполя 20.05.1996р.
та взятий на облік платника податків
у Жовтневій МДПІ м.Маріуполя.

Згідно до п.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За
правилами ст.174 цього Кодексу господарські зобов'язання можуть виникати у тому
числі з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Між
Приватним підприємством “Фірма Продсервіс-2” та Суб”єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 на підставі накладної №НОМЕР_1.,
податкової накладної №НОМЕР_1.  було
укладено угоду купівлі-продажу , за якою відповідачем 2 було поставлено
відповідачу 1 товар на загальну суму 7026,96грн., у т.ч. ПДВ - 1171,16 грн.

Отриманий
за цією угодою товар Суб”єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
ОСОБА_1 був оплачений в повному обсягу, що засвідчується відповідним касовим
чеком.

Факт
передачі Приватним підприємством “Фірма Продсервіс-2”  зазначеного товару та його оплати  Суб”єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1  позивачем не
оспорюється.

Позивач
вважає, що господарське зобов'язання з боку відповідача 2  було вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.  Як на
підставу своїх доводів, позивач посилається на рішення Деснянського  районного суду м.Києва від 11.06.2003р. по
справі №2-3553, яким визнані недійсними з моменту незаконної передачі
корпоративних прав Статут ПП “Фірма Продсервіс-2” , свідоцтво про  державну реєстрацію та свідоцтво платника
податку на додану вартість №36354550 від 25.12.2002р., і виключено ПП “Фірма
Продсервіс-2”  з реєстру платників
податку на додану вартість. Наведене рішення на думку позивача є доказом
спрямованості умислу ПП “Фірма Продсервіс-2” на укладання угоди з метою
завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, а саме приховування
доходів від оподаткування.Позивач зазначив, що наведеним рішенням встановлено,
що фінансово-господарську діяльність приватного підприємства здійснює невідома
особа , яка не має на це законних підстав, за юридичною адресою  ПП “Фірма Продсервіс-2” не знаходиться, а
фактична адреса підприємства невідома.

Позивач
зазначив, що  згідно до ст..35 ГПК
України рішення суду з цивільної  справи,
що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду у відношенні
фактів, встановлених цим суб”єктом та які мають значення для вирішення спору.

За
приписами ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно
до ст.208 цього кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що  вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру
в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави
за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі
виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного. У
разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування
виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З
викладеного вбачається, що необхідними умовами для визнання господарського
зобов'язання  недійсним є вчинення їх з
метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, та наявність наміру
хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

За
приписами  п. 11 роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними”                № 02-5/111 від 12.03.1999 р. (
із змінами ) наявність умислу у сторін при укладанні угоди означає, що сторона
або сторони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність
укладеної угоди, яка суперечить меті діяльності суб'єкта господарювання та
інтересам держави та суспільства, і прагнули або свідомо допускали настання
протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї
посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної
особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень
наявність умислу у юридичної  особи  не
може  вважатися  встановленою.

Рішенням
Деснянського  районного суду м.Києва від
11.06.2003р. по справі №2-3553  визнані
недійсними з моменту незаконної передачі корпоративних прав Статут ПП “Фірма
Продсервіс-2” , свідоцтво про  державну
реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість №36354550 від
25.12.2002р. та виключено ПП “Фірма Продсервіс-2”  з реєстру платників податку на додану
вартість.

Наведеним
рішенням суду встановлено, що Приватне підприємство “Фірма Продсервіс-2” було
зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності Святошинською районною в
м.Києві  державною адміністрацією
21.11.2002р. за юридичною адресою: м.Київ, вул. Генерала Наумова,23-Б, і є
платником податку на додану вартість (свідоцтво №36354550).  Засновником
та власником Приватного підприємства
“Фірма Продсервіс-2” є ОСОБА_2., яка при продажу належного їй
підприємства нотаріально договір купівлі-продажу  не оформила, всі документи ПП “Фірма “Продсервіс-2”
передала невстановленій особі.  Крім
того, рішенням суду встановлено, що невстановлена особа користується
документами наведеного підприємства , здійснює фінансово-господарську
діяльність, не маючи на це законних підстав.За юридичною особою підприємство не
знаходиться, фактична адреса невідома.

Відповідно
до ст..35 ГПК України рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Рішенням
Деснянського районного суду м.Києва  не
було встановлено фактів щодо вчинення Приватним підприємством “Фірма
Продсервіс-2” господарських зобов'язань з метою, яка суперечить інтересам
держави і суспільства. У рішенні суду взагалі відсутні обставини, встановлені
на підтвердження того, що укладаючи спірну угоду, сторони діяли з метою, яка
суперечить інтересам держави і суспільства.

Таким чином, посилання позивача на
рішення Деснянського  районного суду
м.Києва від 11.06.2003р. по справі №2-3553
, як доказ спрямованості умислу та доведення мети суперечною інтересам
держави та суспільства при здійсненні оспорених господарських зобов'язань, суд
вважає безпідставним, оскільки воно не містить в собі висновки щодо
господарських зобов'язань , які виникли між відповідачами на підставі оспореної
угоди купівлі-продажу товару, та не робилися висновки відносно їх мети та
спрямованості.Предметом дослідження по справі №2-3553 є, зокрема, визнання
недійсними установчих документів Приватного підприємства “Фірма Продсервіс -2”
, а не наявність протиправного умислу при укладені оспореної угоди під час
підприємницької діяльності.

Слід
зазначити, що рішенням Деснянського
районного суду м.Києва встановлено, що документами Приватного
підприємства “Фірма Продсервіс-2” користується невстановлена особа, яка не має
на це законних підстав. Позивач, в свою чергу, не надав доказів, що засвідчують
підписання  оспореної угоди безпосередньо
особою, яка діяла від імені Приватного підприємства “Фірма Продсервіс-2” в силу
повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих
документах.

Суд вважає, що позивачем не доведені
обставини на підтвердження того, що укладаючи угоду,  відповідач 2 діяв  з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства. Сама по собі угода не є такою, що суперечить інтересам
держави і суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на
торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень
стосовно його купівлі-продажу.

Позивач
не надав доказів будь-яких донарахувань податкових зобов”язань податковим
органом за порушення податкового законодавства за оспореною угодою та доказів
кримінальної відповідальності посадових осіб і відповідальності суб”єктів
господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові
правопорушення.

З
урахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку не може вважатись
встановленою наявність у відповідача 2 умислу на вчинення господарських
зобов'язань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно
до ст. ст.  33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач
в даному випадку не довів, чим саме підтверджуються ті обставини, що
господарське зобов'язання  було вчинено
відповідачами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Верховний
суд України у постанові від 14.02.2006р. зазначив, що наявність умислу  не може бути підтверджена лише рішенням
районного суду про визнання  установчих
документів цієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації,
оскільки предметом дослідження у такій справі, є, зокрема, відповідність
установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність
протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької
діяльності суб”єкта.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги
позивача про визнання недійсним господарського зобов”язання, укладеного між
відповідачами за усною угодою від 30.11.2004р. з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, стягнення з ПП “Фірма “Продсервіс-2”  на користь СПД ОСОБА_1. усього отриманого за
договором, а саме коштів в сумі 7026,96 грн.,
та стягнення з СПД ОСОБА_1. у доход держави усього отриманого за
договором в сумі 7026,96 грн., задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.173,174, 207, 208 Господарського кодексу України, ст.ст.22, 33, 34,35, 43,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р
І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних
вимог Державної податкової інспекції у м.Маріуполі Донецької області    до Суб”єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 та  Приватного
підприємства “Фірма “Продсервіс-2” про визнання недійсним господарського
зобов”язання, укладеного між відповідачами за усною угодою від 30.11.2004р. з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, стягнення з ПП
“Фірма “Продсервіс-2”  на користь СПД
ОСОБА_1. усього отриманого за договором, а саме коштів в сумі 7026,96
грн.,  та стягнення з СПД ОСОБА_1. у доход
держави усього отриманого за договором в сумі 7026,96 грн.

Рішення оголошено в судовому
засіданні.

Суддя
Гаврищук Т.Г.