ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.12.07

Справа № 15/650-07.

за
позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до
відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Високий, Харківський
район, Харківська область

про
визнання права власності

СУДДЯ
Резниченко О.Ю.

За
участю представників сторін:

Від
позивача: ОСОБА_3, довіреність  від
30.11.2006р., б/н

Від
відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 10.12.2007р., б/н

Суть
спору: Позивач просить визнати за ним право приват ної власності на нерухоме
майно - нежитлове приміщення № 1, розташоване в будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 40,6 м2 з технічними характеристиками, визначеними у технічному
паспорті, складеному 20 листопада 2007 року комунальним підприємством
"Сумське бюро технічної інвентаризації".

В
судове засідання позивач подав клопотання про долучення до матеріалів
справи  свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця та договору про спільну діяльність від
25.10.2007р., які були долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач
письмовий відзив на позов не подав, в судовому засіданні усно пояснив, що
заперечення проти рішення позивача щодо використання вказаного нерухомого майна
для розміщення офісних приміщень мали місце і він вважає, що правовідносини між
сторонами врегульовані договором про спільну діяльність від 25.10.2007р., який
повинен ними виконуватися, тому у вирішенні питання про правомірність позовних
вимог він покладається на розсуд суду.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача та
відповідача, оцінивши надані докази по справі, суд

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 (далі - позивач) було укладено договір купівлі-продажу квартири за яким
останній купив квартиру № 1, розташовану в будинку АДРЕСА_1.

Також,
05.11.2007р. даний правочин був посвідченій приватним нотаріусом Сумсь кого
міського нотаріального округу та зареєстрований вказаним нотаріусом в
Державному реєстрі правочинів.

Відповідно
до ч. 3 та ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання
договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а якщо договір про відчуження
майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з
моменту такої реєстрації.

Відповідно
до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого не рухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Приймаючи
до уваги викладене вище, 05 листопада 2007 року у позивача виникло право
власності на квартиру № 1, розташовану в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно
до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме май но, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на зе мельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким
чином, вказана квартира належить до нерухомих речей (нерухомого майна,
нерухомості).

06.11.2007
року комунальним підприємством "Сумське міське бюро технічної
інвентаризації" проведено державну реєстрацію права власності позивача на
вказане нерухоме майно, що підтверджується змістом відповідного витягу, який
долучений до матеріалів справи.

Представник
позивача пояснив, що позивач був зареєстрований державним реєстратором
виконавчого комітету Сумської міської ради в якості фізич ної особи -
підприємця з видачею свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_1.

При
цьому, позивач, після набуття права власності на вказане нерухоме майно прийняв
рі шення про використання вказаного вище нерухомого майна для здійснення під
приємницької діяльності, а саме розміщення офісних приміщень. Тобто, пози вачем
було прийнято рішення про зміну цільового призначення даного нерухомого майна з
житлового на нежитлове.

20
листопада 2007 року комунальним підприємством "Сумське міське бюро
технічної інвентаризації" за замовленням позивача проведено поточну
технічну інвентаризацію нерухомого майна квартири № 1, розташованої в будинку
АДРЕСА_1, про що складено технічний паспорт.

Відповідно
до змісту даного технічного паспорту вказане нерухоме майно розташоване на 1
поверсі 2 поверхового будинку з висотою приміщень 2,46 м. та складається з 1
кімнати загальною площею 40,6 м2 і використовується як нежитло ве приміщення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встанов лених законом.

Таким
чином, позивач має право використовувати вказане нерухоме майно для здійснення
власної підприємницької діяльності, а саме розміщен ня офісних приміщень.

Відповідно
до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права ві льно, на
власний розсуд, а ч. 1 ст. 321 даного Кодексу визначає, що право влас ності є
непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

При
цьому, вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власно сті є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Зміст
права власності визначений в ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою передба чено, що
власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм
майном.

Здійснення
права власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому
числі, передбачено що власник володіє, користується, розпоряджа ється своїм
майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які
не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства і усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При
цьому, ч. 5 та ч. 7 вказаної статті ЦК України передбачено відповідно, що
власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свобо дам та
гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуа цію та
природні якості землі, а діяльність власника може бути обмежена чи при пинена
або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших
осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави
набуття права власності визначені вимогами ст. 328 ЦК України, якою
передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборо нені
законом, зокрема із правочинів, а право власності вважається набутим пра
вомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Відповідно
до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та обов'язків.

Рішення
позивача про використання вказаного нерухомого майна для розмі щення офісних
приміщень є одностороннім правочином.

Відповідно
до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка
може бути представлена однією або кількома особами.

Приймаючи
до уваги, що позивач, будучи власником вказаного неру хомого майна має право у
відповідності до вказаних вище вимог ЦК України вчиняти щодо даного майна
будь-які дії, які не супере чать закону, то його рішення про використання
вказаного нерухомого майна для розміщення офісних приміщень, не суперечать
закону, не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам
суспільства, погі ршення екологічної ситуації та природних якостей землі.

Однак,
фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (від повідач) заперечує проти рішення
позивача щодо використання вказаного неру хомого майна для розміщення офісних
приміщень останнього, посилається на до мовленість між ним та позивачем про те,
що вказане нерухомо майно буде вико ристовуватися для задоволення спільних
інтересів позивача та відповідача. Оскільки пункт 1.1 договору про спільну
діяльність від 25.10.2007р., укладеного між позивачем та відповідачем,
передбачає, що сторони по цьому договору зобов'язуються шляхом об'єднання своїх
зусиль та майна, що належить сторонам (в тому числі і дане приміщення) оформити
на праві спільної сумісної власності і використовувати його для розміщення
магазину по продажу мобільних телефонів, аксесуарів до них, комп'ютерної
техніки. Тобто, він вважає, що вказане майно повинно належати йому та позивачу
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно
до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 вказаної
статті ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та ін тересів
визначено визнання права.

При
цьому, ч. 1 ст. 392 "Визнання права власності" ЦК України визначено,
що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

З
огляду на вищевикладене, права та інтереси відповідача не порушені, а права та
інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання права власності
на вказане майно. Тому, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу  України,  суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2.
Визнати за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право приватної власності на нерухоме майно - нежитлове
приміщення № 1, розташоване в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 40,6 м2 з
технічними характеристиками, визначеними у технічному паспорті, складеному 20
листопада 2007 року комунальним підприємством "Сумське бюро технічної інвентаризації"
(40030, Сумська область, місто Суми, вулиця Садова, 33, ідентифікаційний ).

Суддя
О.Ю. Резниченко

Повний текст рішення підписаний
17.12.2007 р.