ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 р.
№ 20/66

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.

Гончарука П.А.,

розглянувши  у відкритому  судовому  засіданні  касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ”Полтавський гірничо –збагачувальний комбінат” на постанову Київського міжобласного  апеляційного господарського суду від 25 липня 2007 року у справі №  20/66 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо –збагачувальний комбінат" про стягнення суми,-

Встановив:

У березні  2007 року  Відкрите акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" звернулось  до господарського суду   Полтавської області з позовом  до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо –збагачувальний комбінат" про  стягнення  6503,78  грн.   вартості  недопоставленого вантажу.

Рішенням  господарського суду   Полтавської області  від  1 червня  2007 року  у позові відмовлено.

Постановою  Київського міжобласного  апеляційного  господарського  суду  25 липня  2007 року рішення  господарського суду   Полтавської області  від  1 червня  2007 року скасовано, прийнято нове рішення. Позов  задоволено,  стягнуто  з  відповідача на користь позивача  6503,78 грн. вартості  недопоставленого вантажу  та  судові витрати.

У касаційній скарзі  відповідач просить скасувати постанову  суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм  матеріального та процесуального права,  а рішення  суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на касаційну  скаргу  позивач  просить  залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову  апеляційної інстанції  без змін, вказуючи на безпідставність доводів касаційних скарг.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не  підлягає  задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 28 квітня 2006р. сторони уклали договір №1253/4648/20/2006/995,

Доповідач : Гончарук П.А.

згідно п. 1.1. якого відповідач зобов’язався поставити, а позивач прийняти і оплатити залізорудні окатки на умовах договору.

Відповідно  до п.6.2. договору,  оплата продукції проводиться безготівковим розрахунком на рахунок відповідача по факту поставки протягом 5 банківських днів з дати відвантаження.

У червні 2006р. відповідачем було здійснено постачання окатків,  загальною вагою  нетто  3385000,00 кг..

Позивач оплатив вартість поставленої продукції в повному обсязі виходячи з її ваги, вказаної в залізничних накладних.

Прийомка залізорудних окатків,  відповідно до п.7.1.  в редакції  додаткової  угоди  від  1 травня  2006 року,  була здійснена експертом Запорізької Торгово-промислової палати, про  що  складено акт експертизи № О-1073 від 10 червня 2006 року, в яким встановлено, що за результатами переважування вага продукції в дійсності складає 3343830 кг. Із застосуванням вищеописаних коефіцієнтів фактичне розходження у вазі склало 41170 кг.

Позивачем, відповідно до п. 1., п. 2 Доповнення № 2 до договору, направлялась відповідачу претензія №20/974 (фд) від 26 червня 2006р. з вимогою повернути надлишково сплачені кошти у сумі 11270,57 грн. за недопоставлену продукцію в кількості 41170 кг.

Відповідач визнав претензійні вимоги частково у сумі 4766,74 грн., решту суми  у розмірі 6503,78 грн.  відповідач відхилив з посиланням на те, що при розрахунку ваги відповідальної нестачі ним було застосовано коефіцієнт природної втрати 1 %, передбачений п.27. Правил видачі вантажі.

Предметом  спору  у дані1й справі  є вимоги позивача   про стягнення  6503,78 грн. вартості  недопоставленого вантажу.

Відмовляючи в  позові суд першої інстанції, посилався  на те, що пунктом 2.2. договору передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах FСА - станція Золотнишино Південної залізниці,  і з моменту передачі відповідачем вантажу залізниці він не несе ризик втрати чи пошкодження товару.

Скасовуючи рішення  суду першої інстанції та приймаючи  нове рішення  про задоволення, суд  апеляційної  інстанції,  виходив  з того, що пунктом 7.1. договору поставки в редакції додаткової угоди №1 сторони визначили величини коефіцієнтів граничного розходження на вагах і норми природної втрати.  Дані коефіцієнти застосовуються до всього маршруту в цілому, а не окремо на кожний вагон. Приймання продукції за кількістю проводиться експертами ТПП помаршрутно. П.п. 1,2 Доповнення № 2 до договору,  встановлено, що у випадку виявлення відповідальних недостач, позивач направляє на адресу відповідача претензію на відвантажену партію товару, а відповідач зобов'язується визнавати претензії по нестачам та відшкодовувати позивачу вартість продукції якої не достає. Зважаючи на те, що експертом Торгово-промислової палати при прийнятті  продукції, встановлено недостачу  у розмірі 41170 кг., на адресу  відповідача  направлялась претензія з вимого повернути  надлишково сплачені  кошти за недопоставлену  продукцію, суд апеляційної інстанції висновку  про підставність   позовних вимог, та необхідність  їх  задоволення.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, грунтуються на правильному застосуванні норм матеріального  права з дотриманням процесуальних норм, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Полтавський гірничо –збагачувальний комбінат" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного  апеляційного господарського суду від 25 липня 2007 року у справі  №   20/66   –без змін.

Головуючий                                                                          Перепічай В.С.

Судді                                                                                      Вовк І.В.

Гончарук П.А.