КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2007                                                                                           № 9/155

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнової  Л.Г.

при секретарі:                     Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Жабокрицька В.А. (довір. № 2/647 від 02.02.07)

відповідача –            Лященко М.Є. (довір. від 11.09.07)

Вітко В.К. (довір. від 14.06.07)

Греба Р.В. (довір. від 15.05.07)

Азарова Л.В. (довір. від 03.08.07)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вик Оил"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.07.2007 , ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2007

у справі № 9/155 (Жирнов С.М.)

за позовом                               Державного комітету України з державного матеріального резерву

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Вик Оил"

про                                                  спонукання до виконання умов договору та стягнення 34628500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2007 року у справі № 9/155 задоволено частково позов Державного комітету України з державного матеріального резерву, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 34 628 500 грн. основного боргу, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” в доход Державного бюджету України 25 500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 02-4-9/554 від 03.08.07 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” до Державного комітету України з державного матеріального резерву для спільного розгляду з первісним позовом по справі № 9/155, оскільки первісний позов по справі № 9/155 розглянутий Господарським судом міста Києва з прийняттям рішення по ньому 27.07.07, а відповідач звернувся із зустрічним позовом 31.07.07, тобто після прийняття рішення зі спору за первісним позовом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що 22.02.07 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” та Державним комітетом України з державного матеріального резерву укладено договір               № юр-2/858 нп-2007 про закладення до державного матеріального резерву бензину автомобільного А-76 (А-80) в кількості 16 300 т на суму 69 257 000 грн. терміном поставки до 30.04.07 (з врахуванням додаткової угоди № 1 від 30.03.07), відповідач не виконав договірні зобов’язання, а тому відповідно до пункту 6.1 договору, пункту 3 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” з відповідача стягнуто неустойку в розмірі 50 відсотків вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей.

Судом першої інстанції відмовлено в позові в частині зобов’язання відповідача поставити до державного резерву автомобільного бензину в кількості 16 300 тонн, оскільки термін дії договору та виконання зобов’язання за ним скінчився 30.04.07, а тому у позивача відсутні правові підстави для вимоги про зобов’язання судом відповідача поставити та закласти до державного бюджету автомобільний бензин.

Не погоджуючись із вказаними процесуальними документами суду, відповідач звернувся з апеляційними скаргами, в яких просить Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва № 02-4-9/554 від 03.08.07 про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви у справі № 9/155 та передати дану справу до Господарського суду міста Києва для розгляду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.07 по даній справі у частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційних скаргах відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва про повернення зустрічної позовної заяви від 30.07.07 у справі № 9/155. Оскільки, Київським апеляційним господарським судом прийнята до розгляду апеляційна скарга відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва № 02-4-9/554 від 03.08.07 про повернення зустрічної позовної заяви по справі 9/155, повторна апеляційна скарга до розгляду не прийнята.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України „Про державний матеріальний резерв” придбання матеріальних цінностей з метою їх закладення до державного резерву здійснюється відповідно до вимог та процедур, визначених Законом „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”. Державним комітетом України з державного матеріального резерву оголошено і проведено конкурс на закупівлю бензину автомобільного А-76 (А-80) обсягом 16 300 тонн. Згідно протоколу оцінки та акцепту конкурсних пропозицій учасників № 19 від 07.02.07 переможцем відкритого конкурсу із закупівлі бензину автомобільного А-76 (А-80) стало Товариство  з обмеженою відповідальністю „Вик Оил”.

22 лютого 2007 року між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та Товариством з обмеженою відповідальністю „Вик Оил”  укладено договір № юр-2/858 нп-2007 про закладення до державного матеріального резерву бензину автомобільного А-76 (А-80) в кількості 16 300 тонн за ціною 4 250 грн. за тонну на загальну суму 69 257 000 грн. Вказаний бензин Товариство з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” мало поставити комбінатам „Естафета” (м. Славута Хмельницької області) та „Зірка”                    (м. Запоріжжя) до 31 березня 2007 року. Додатковою угодою № 1 від 30.03.07 сторони продовжили термін поставки бензину до 30.04.07.

Відповідач не виконав умови договору, до 30.04.07 бензин не поставив.

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” за прострочення поставки, недопоставку (неповне закладення) матеріальних цінностей до державного бюджету постачальник (виготовлювач) сплачує неустойку в розмірі 50 відсотків вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей. З цих підстав Державний комітет з державного матеріального резерву 26.06.07 звернувся з позовом до ТОВ „Вик Оил”  про стягнення з нього 34 628 500 грн. штрафу та зобов’язання останнього поставити та  закласти до державного резерву автомобільний бензин марки А-76 (А-80) в кількості 16 300 тонн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.07 розгляд справи № 9/155 призначено на 27.07.07. Згідно протоколу судового засідання від 27.07.07 в судовому засіданні представники відповідача подали письмове клопотання про витребування від позивача конкурсної документації, відкладення розгляду справи, усні клопотання про відкладення розгляду справи та фіксацію судового процесу технічними засобами. Як зазначено в протоколі судового засідання від 27.07.07 всі клопотання відповідача відхилені та оголошена перерва до 03.08.07 для складання та оголошення повного  тексту рішення.

Разом з тим, за результатами розгляду справи № 9/155 судом першої інстанції прийнято рішення від 27.07.07.

Частини 1, 2 статті 85 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що прийняте рішення оголошується суддею у судовому засіданні після закінчення розгляду справи, за згодою сторін суддя може оголосити тільки вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначається у протоколі судового засідання.

В пункті 12 листа № 01-8/91 від 10.03.1998 „Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів” (зі змінами згідно з листом Вищого господарського суду України від 25.06.03 № 01-8/711) Вищий господарський суд України вказав на те, що згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України прийняте рішення оголошується суддею у засіданні після закінчення розгляду справи, суддя має право оголосити тільки резолютивну частину рішення, яка повинна бути викладена в письмовій формі, підписана суддею (суддями) і приєднана до справи.

В протоколі судового засідання Господарського суду міста Києва від 27.07.07 відсутня інформація про те, що в судовому засіданні 27.07.07 по справі № 9/155 оголошена резолютивна частина рішення по справі. До матеріалів справи не приєднана викладена в письмовій формі, підписана суддею резолютивна частина рішення від 27.07.07 по справі № 9/155. Разом з тим, судом першої інстанції 03.08.07 підписано рішення по даній справі від 27.07.07. В протоколі судового засідання від 27.07.07 вказується на оголошену перерву до 03.08.07, але судове засідання 03.08.07 по даній справі не проводилося, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол судового засідання від 03.08.07.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” 31.07.07 до канцелярії Господарського суду міста Києва передано зустрічну позовну заяву по справі № 9/155, яка судом першої інстанції ухвалою від 03.08.07 не прийнята до розгляду у зв’язку з пред’явленням зустрічного позову після прийняття рішення по даній справі.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, що рішення прийнято 27.07.07, у суду першої інстанції відсутні були правові підстави по пункту 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України повертати без розгляду зустрічний позов ТОВ „Вик Оил” до Державного комітету України з державного матеріального резерву про визнання недійсним договору від 22.02.07 № юр-2/858 нп-2007.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а стаття 43 ГПК України встановлює, що господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і  правильного застосування законодавства.

Доводи викладені відповідачем у зустрічному позові суттєво впливають на правильне вирішення даного спору.

Частиною 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу передбачено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що у зв’язку з порушенням Господарським судом міста Києва норм процесуального права судом прийнято неправильне рішення, оскільки через порушення процесуального права судом не прийнято до уваги і не розглянуто зустрічний позов про визнання недійсним договору № юр-2/858 нп-207 від 22.02.07.

За правилами статті 60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право звернутися із зустрічним позовом до прийняття рішення у справі, а тому апеляційний господарський суд не вправі прийняти зустрічний позов після прийняття рішення, не дивлячись на те, що дата прийняття рішення по справі зазначена судом першої інстанції невірно.

Апеляційний суд  вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва № 02-4-9/554 від 03.08.07 про повернення без розгляду зустрічного позову по справі № 9/155 прийнята з порушенням норм чинного законодавства і  не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, а частина 2 статті 101 ГПК України встановлює, що апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого  господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи, що частина 1 статті 83 ГПК України надає право господарському суду визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству та з урахуванням доводів ТОВ „Вик Оил”, викладених у зустрічній позовній заяві по справі № 9/155, яка апеляційним судом оцінюється як заява сторони про визнання договору недійсним, колегія суддів вважає, що договір № юр-2/858 нп-2007 від 22.02.07, укладений між позивачем і відповідачем, має бути визнаний недійсним з наступних підстав.

Пунктом 9.8.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” встановлено, що до компетенції Дирекції, яка в силу пункту 9.1Статуту є колегіальним виконавчим органом Товариства, належить укладення, зміна і припинення від імені Товариства будь-яких угод, угоди підписуються від імені Товариства генеральним директором на підставі попереднього рішення Дирекції і візи фінансового директора на відповідних документах, а пункт 10.4.1 Статут передбачає, що до компетенції Спостережної ради Товариства належить, розгляд питань і прийняття рішень щодо укладення, зміни і/або припинення від імені Товариства будь-яких угод і/або вчинення інших юридичних дій та/або операцій з урахуванням обмежень встановлених зборами учасників.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Установчими документами, зокрема Статутом, ТОВ „Вик Оил” обмежені повноваження генерального директора, оскільки для підписання будь-якої угоди генеральний директор Товариства мав отримати на це згоду (рішення) колегіального виконавчого органу Товариства – Дирекції та Спостережної ради Товариства.

Сторони не надали доказів на підтвердження повноважень генерального директора ТОВ „Вик Оил” Крамаренка Р.М. на укладення договору з Державним комітетом України з державного матеріального резерву № юр-2/858 нп-2007, сума договору майже у сім разів перевищує статутний фонд Товариства.

Частина 2 статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а у разі недотримання цих вимог настають наслідки, встановлені частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу щодо визнання правочину недійсним, а відповідно до частини 1 статті 216, частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення і недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Частина 3 статті 92 Цивільного кодексу передбачає, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Вимоги статті 15 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” зобов’язують учасника конкурсу надати Статут, суб’єкта господарювання, представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив надання позивачеві Статут ТОВ „Вик Оил” і підтвердив дослідження позивачем норм цього Статуту, а тому позивач за всіма обставинами не міг не знати про обмеження компетенції директора ТОВ „Вик Оил” на укладення договору № юр-2/858 нп-2007.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору по справі № 9/155 допустив порушення норм матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.07 по даній справі підлягає скасуванню.

Не заслуговують на увагу доводи, викладені відповідачем в апеляційних скаргах про направлення зустрічної позовної заяви до суду першої інстанції, про визнання неукладеним договору № юр-2/858 нп-2007, оскільки це суперечить нормам процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил”.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.07 у справі № 9/155.

3. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва № 02-4-9/554 від 03.08.07.

4. В позові Державного комітету України з державного матеріального резерву до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил” відмовити в повному обсязі.

5. Визнати недійсним договір № юр-2/858 нп-2007 від 22 лютого 2007 року, укладений між Державним комітетом України з державного матеріального резерву і Товариством з обмеженою відповідальністю „Вик Оил”.

6. Матеріали справи № 9/155 повернути до Господарського суду    міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Смірнова  Л.Г.

17.09.07 (відправлено)