ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2007 р.
№ 5/287

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. –головуючого,

Ковтонюк Л.В.,

Чабана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної

скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління “Полтаваліфт”, м. Полтава

на
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.02.2006р.

у справі
господарського суду Полтавської області № 5/287

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління “Полтаваліфт”

до
Госпрозрахункої житлово –експлуатаційної дільниці № 2, м.Полтава

про
стягнення 203 532,55грн.

за участю представників сторін:

від позивача –Руденко А.Ф., Левченко В.В.;

від відповідача –Городчаніна Н.Г., Лук’янець І.Г., Олійник В.А.

УСТАНОВИВ:

У червні 2005р. Товариство з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління “Полтаваліфт” звернулися до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, якою просили стягнути з Госпрозрахункої житлово –експлуатаційної дільниці №2  203 532,55грн. боргу. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що протягом 2003 –2005р., на виконання умов укладених між сторонами договорів підряду №1 від 24.01.2000р. та від 15.12.2003р., позивачем  були виконані роботи по ремонту та технічному обслуговуванню ліфтів на об’єктах відповідача, що підтверджується відповідними актами приймання –передачі, за які останній розрахувався лише частково.

17.11.2005р. рішенням господарського суду Полтавської області (суддя Гетя Н.Г.), залишеним без змін 15.02.2006р. постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду (судді: Андрейцева Г.М. –головуючий, Рибченко А.О., Швець В.О.) у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ “Полтаваліфт”  просили скасувати зазначені рішення та постанову та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити, посилаючись на неповно встановлені судами фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши представників сторін та проаналізувавши мотиви викладені у касаційній скарзі, у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів визнає касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, господарський суд Полтавської області виходив з відсутності заборгованості по оплаті  наданих послуг.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційною інстанцією також застосовано строки позовної давності щодо заборгованості, яка виникла по договору №1 від 24.01.2000р..

Аналізуючи зміст касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів не може погодитись із висновками як першої так і другої інстанцій, оскільки зроблені вони усупереч ст. 43 Господарського процесуального кодексу. Так, судами, ретельно не проаналізовано та не наведено у судових актах, окремо наявність заборгованості чи її відсутність на виконання умов договору №1 від 24.01.2000р. та №1 від 15.12.2003р. з урахуванням положень п.5.8 тотожних за своїм змістом договорів від 24.01.2000р. та від  15.12.2003р., згідно якого при наявності заборгованості за виконані роботи більше місячного обсягу, оплата робіт зараховується в погашення заборгованості з початку її виникнення, тобто за попередні місяці, незалежно від того, який період вказаний на платіжних документах замовника.

Крім того, застосовуючи строки позовної давності апеляційним судом не звернуто увагу на те, що строк дії першого договору закінчувався 31.12.2003р.

Більше того, усупереч вимогам ст. 80 Цивільного кодексу УРСР, не обговорено, у процесі розгляду справи, причини пропуску строків позовної давності, їх поважність, оскільки відповідно до положень зазначеної норми з’ясування  причин пропуску строків позовної давності є не правом, а обов’язком суду.

Зважаючи на вимоги ч. 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду.

При новому розгляді справи, з метою забезпечення об’єктивного та неупередженого судового розгляду, з’ясувати всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, надати юридичну оцінку доводам позивача і запереченням відповідача, зробити об’єктивні та вичерпні висновки, які ґрунтуються на фактичних обставинах справи і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні та ухвалити нове рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління “Полтаваліфт” задоволити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.02.2006р. та рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2005р. у справі № 5/287 скасувати, а справу передати господарському суду Полтавської області для нового розгляду.

Головуючий суддя
В.Я. Карабань

Суддя
Л.В. Ковтонюк

Суддя
В.В. Чабан