ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
П О С Т А Н О В А

27.09.2007
16/203

за
позовом  Полтавського обласного відділення Фонду
України соціального захисту інвалідів, м. Полтава, вул. Зигіна, 1

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Комсомольськ

про
стягнення 1321,06 грн.

Суддя  Тимощенко
О.М.

Представники:

від
позивача:     Фищук В.В. дор. від 15.02.07р.

від
відповідача:    не з'явився

Суть
спору: Розглядається
позов про стягнення 1300,00  грн.
штрафних санкцій та              21,06
грн. - пені за  не створення 1
робочого  місця  для
працевлаштування   інваліда  в 2006р.

Відповідач
наданими йому процесуальними правами не скористався, відзиву на позов не надав,
в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та
місце його проведення (повідомлення про вручення ухвали суду в матеріалах
справи).

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представника позивача,  суд встановив:

Згідно
зі статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” від 21.03.1991р. №875-ХІІ (зі змінами, внесеними згідно Законів від
06.10.2005 року №2602-ІV, від 23.02.2006 року №3483-IV) для підприємств
(об'єднань), установ і організацій у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю (далі -роботодавці) установлюється
норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних  працівників
облікового складу  за  рік,
а  якщо працює від 8 до 25 чоловік
- у кількості одного  робочого  місця.

Відповідно
до частини 1 статті  20 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує
найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда
і не зайняте інвалідом. Для роботодавців, де працює  від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно
даних звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р.
(форма №10-ПІ) середньооблікова чисельність працюючих  у нього в 2006р. становила 9 осіб, норматив
робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 1 місце.

Виконанням
нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою статті
19 Закону, вважається працевлаштування роботодавцем інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Як
вбачається зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів  за 2006 року, поданого відповідачем, на
підприємстві інваліди в 2006 році фактично не працювали.

Позивач
за незабезпечення відповідачем працевлаштування інвалідів у 2006 році в
кількості 1 робочого місця нарахував йому штрафні санкції у розмірі 1300,00
грн. (розрахунок у позовній заяві).

Відповідно
до  статті 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Порядку нарахування пені та її
сплати, затвердженим наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року №223 передбачено:
порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою
нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової
ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки за весь її строк.

Позивач
нарахував відповідачу пеню за період із 16.04.2007р. по 08.06.2006р. в сумі
21,06  грн. (розрахунок у позовній
заяві).

Відповідно
до п. 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 314 від
03.05.95 р. "Про організацію робочих місць і працевлаштування
інвалідів" підприємства вживають заходів до створення робочих місць для
інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту
населення і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення
робочих місць для інвалідів.

Пунктом
14 Положення передбачено, що підприємства у межах доведеного нормативу
створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно
до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві,
середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про
кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві
органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні
посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Позивачем було зроблено запит за вихід.
№03-1358/1788 від 15.05.2007р. до Комсомольського міського центру зайнятості,
про надання інформації про те, чи повідомляла Приватний підприємець ОСОБА_1в
2006 році центр зайнятості про наявність вільних робочих місць призначених для
працевлаштування інвалідів.

Комосомльський міський центр зайнятості в своєму листі повідомляє, що
Приватний підприємець ОСОБА_1подавала до центру зайнятості звіт про наявність
вакансій (ф.3-ПН) для працевлаштування інваліда 19.04.06р., підтвердила
28.04.06р, але 10.05.2006 року вакансія була закрита в зв'язку з
працевлаштуванням працівника (не інваліда).

Отже,
належних доказів на підтвердження факту працевлаштування інваліда, відповідачем
не надано.

Тобто,
відповідач не вжив передбачених законодавством заходів по створенню робочих
місць для працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу.

На підставі вищевикладеного суд приходить
до висновку про  задоволення позовних
вимог

Керуючись ст.ст.94 (п.3), 160-163, підп.3
п.3 та п.6 розділу VІІ “Перехідні положення” КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1.
Позовні вимоги задовольнити.

2.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1:

- на
користь  Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Полтава, вул. Зигіна, 1, р/р
0006,ГУДК в Полтавській області, МФО 831019, код 34698249 -1300,00
грн. адміністративно-господарські санкції, 21,06 грн. пені.

Після
набрання цією постановою законної сили, у разі надходження від позивача заяви
на видачу виконавчого листа, видати виконавчі листи.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку.

У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Тимощенко О.М.