ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2007                                                                                             Справа № А10/290-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –Іваненко С.Г., довіреність від 10 січня 2007 року № 03-06/0022;

від відповідача –Сиряк В.І., протокол від 01 січня 2004 року № 2; Шевчук О.М., довіреність від 25 грудня 2006 року б/н;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Планета-В”, м.Вільногірськ Дніпропетровської області

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006 року у справі № А10/290-06

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Планета-В”, м.Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення 6481 грн.25 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006 року у справі № А10/290-06 (суддя Кощеєв І.М.) позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено. З відповідача –ТОВ “Планета-В” на користь позивача стягнуто 6481 грн.25 коп. штрафних санкцій.

При прийнятті постанови господарський суд виходив із недодержання відповідачем встановленого законом нормативу створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і несплати штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів у 2005 році.

Не погодившись з рішенням суду відповідач –ТОВ “Планета-В”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить постанову скасувати і винести нову про відмову в позові.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що від повноважних органів влади не надходило пропозицій про працевлаштування інвалідів і до нього з цього приводу ніхто не звертався. Також відповідач вказує на відсутність прибутку за підсумками 2005 року, що виключає можливість сплати штрафу. Крім цього, відповідач посилається на відсутність повноважень Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на звернення з цим позовом.

Позивач –Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити. У поданих запереченнях вказує про невиконання відповідачем вимог закону щодо забезпечення (створення, пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів про наявні вільні робочі місця. При направленні на працевлаштування громадян центр зайнятості керується наявністю вакансій, а оскільки відповідач з проханням направити інвалідів не звертався, громадяни на підприємство відповідача не направлялись.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності зі ст.19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Як встановлено ч.1 ст.20 Закону, підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

27 січня 2006 року відповідачем ТОВ “Планета-В” до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів поданий Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік /а.с.3/, згідно якого відповідач у 2005 році при загальній численності працюючих 16 осіб повинен був створити 1 робоче місце для забезпечення працевлаштування інвалідів. Фактично на ТОВ “Планета-В” інвалідів не працювало. Фонд оплати праці складає 103,7 тис.грн., середньорічна заробітна плата –6481,3 грн.

Позивач –Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми штрафу за нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда в розмірі 6481 грн.25 коп.

Факт невідповідності кількості створених робочих місць для інвалідів та кількості працюючих інвалідів на підприємстві нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого ст.19 Закону України “Про основи соціальної захище ності інвалідів в Україні”, та розмір нарахованого штрафу відповідачем не оспорюється.

Згідно п.4 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідач –ТОВ “Планета-В”, обов’язок по сплаті штрафу не виконав, у зв’язку з чим позивач - Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми штрафу.

Судова колегія погоджується з рішення господарського суду про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Діючим законодавством встановлюється обов’язковий для підприємств норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також передбачається сплата підприємствами штрафних санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення (забезпечення) робочих місць для інвалідів.

Таким чином, кожне підприємство (об’єднання), установа чи організація зобов’язано створити (забезпечити, пристосувати) відповідно до нормативу робочі місця або вжити відповідні заходи для можливого працевлаштування інвалідів.

Як визначено п.1 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року № 314, робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.

Робоче місце інваліда, у відповідності з п.3 Положення, вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до п.5 Положення, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів, визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів, інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; запроваджують у разі потреби посади інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; розробляють і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів. Це також закріплено в п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, де зазначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

В той же час, державна служба зайнятості, на яку покладено реалізацію державної політики зайнятості населення, має право направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, лише при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) (п.1 ст.18, ч.2 ст.19 Закону України “Про зайнятість населення”). Відповідно до п.4 ст.20 Закону України “Про зайнятість населення” підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій).

Відповідно до п.2.1 розділу 2 Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках” і № 4-ПН “Звіт про вивільнення працівників”, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 06 липня 1998 року № 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 липня 1998 року за № 464/2904, при наявності вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, зокрема інвалідів, у графі 4 (з графи 2) звіту за формою № 3-ПН можливість їх працевлаштування повинна зазначатись окремо під шифром 14.

Як вбачається із матеріалів справи, що підтверджено самим відповідачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, у 2005 році ТОВ “Планета-В” звіти за формою № 3-ПН не подавало.

Згідно листа Вільногірського міського центру зайнятості від 10 травня 2006 року /а.с.14/ відповідач з проханням направляти для працевлаштування громадян, яким встановлено групу інвалідності, не звертався.

Таким чином, у органів працевлаштування була відсутня інформація про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим вони взагалі не могли направити інвалідів для працевлаштування на підприємство відповідача.

Відповідачем також не надано доказів, що ним були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів у встановленій кількості, розроблена і затверджена інструкція про робоче місце інваліда, також не надано доказів того, що відповідачем затверджувались заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві, доказів затвердження Положення про робоче місце інваліда та доказів проведення атестації робочого місця, наявності у відповідача комісії по атестації робочих місць інвалідів.

Вищевказані докази вимагались від відповідача ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 січня 2007 року, проте підприємством не надані. Відповідачем було подано лише колективний договір, в якому міститься положення про необхідність вжиття заходів по працевлаштуванню інвалідів, яке має лише декларативний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що саме відповідач не прийняв належних заходів відповідно до вимог закону щодо забезпечення дотримання нормативу з працевлаштування інвалідів.

При цьому судова колегія відхиляє безпідставні посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність прибутку за результатами діяльності у 2005 році.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” сплату штрафних санкцій підприємства (об’єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Зазначена норма лише встановлює порядок сплати штрафних санкцій і вказує на те, що підприємство не має права віднесення суми сплаченого штрафу до валових витрат, що також відповідає п.п.5.3.5 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до якого не включаються до складу валових витрат витрати на сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних органів, суду.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст.20 порушення Закону України “Про основи соціальної захище ності інвалідів в Україні”, у разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об’єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Також, судова колегія вважає необгрунтованими твердження відповідача про відсутність у Фонду соціального захисту інвалідів права на звернення до господарського суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до п.п.3 п.4 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434, Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Положення про Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів /а.с.7-10/ відділення у судовому порядку вживає заходів щодо стягнення штрафних санкцій у разі їх несплати в установлений законом термін (п.п.4 п.4), є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п.12).

Як визначено п.11 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердже ного постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, контроль за своєчасним і  повним надходженням штрафних санкцій від підприємств, які не забезпечують  нормативу  робочих місць, здійснюють відділення Фонду відповідно до законодавства. У разі несплати штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку.

Таким чином, здійснення функцій по контролю за своєчасним і повним надходженням коштів до бюджету Фонду неможливо без застосування і стягнення ним штрафних санкцій з підприємств, які не забезпечують встановлених законодавством нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, та не сплачують самостійно штрафні санкції.

Також, у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України, право особи (юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів вважає, що постанова господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.160, 167, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд ,-

УХВАЛИВ:

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006 року у справі № А10/290-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Планета-В” –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі.

Головуючий                                                                                             О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                         Л.М. Білецька

І.М.Науменко