ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 р.
№ 11/160-06-4370

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Білгород-Дністровського морського торгівельного порту

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 року

у справі
господарського суду Одеської області
№ 11/160-06-4370

за позовом
Одеської залізниці

до
Білгород-Дністровського морського торгівельного порту

про
стягнення 34 503,19 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Одеська залізниця” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства “Білгород-Дністровський морський торгівельний порт” 34 503,19 грн.  вартості послуг за переведення стрілок у листопаді 2005 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.06.2006  в позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване необґрунтованістю позовних вимог з посиланням на ст.ст. 173, 189 ГК України та умови мирової угоди до договору №ОД/М-05-600д-НЮ, укладеної між позивачем та відповідачем про обробку вагонів з вантажами, у відповідності з якою за перевід портових стрілок порт сплачує залізниці збір згідно договірного тарифу, а позивачем не надано належних доказів погодження з відповідачем цього збору .

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 року рішення господарського суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.

Апеляційний суд виходив з того, що Мировою угодою сторін, затвердженою господарським судом, порт зобов'язався сплачувати залізниці плату за перевід стрілок порту  в процесі подавання та забирання вагонів за договірним тарифом. Факт подачі вагонів та переведення стрілок порту доведено матеріалами справи, а оскільки сторони не надали доказів погодження ціни за цю послугу, то на підставі частини 4 статті 632 Цивільного кодексу України застосовуються звичайні ціни, що склалися на  аналогічні роботи чи послуги.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду у даній справі, Білгород-Дністровський морський торгівельний порт звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову скасувати, залишивши рішення господарського суду першої інстанції без змін, мотивуючи скаргу тим, що апеляційним судом порушені норми матеріального та процесуального права, а саме п.1 ст. 638 ЦК України, п. 2 та п. 3 ст. 180, п. 4 ст. 632 ГК України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як вбачається  із матеріалів справи, в процесі розгляду господарським судом Одеської області справи №15/237-05-6808 про спонукання укладення договору, між позивачем та відповідачем була укладена мирова угода до договору №ОД/М-05-600д-НЮ “Про обробку вагонів з вантажами”, яка затверджена судовою ухвалою від 29.09.2005р. (далі –Договір).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно абз. 3 пункту 7.4 Договору при подачі та забиранні вагонів з фронтів навантаження (вивантаження) Залізниця своїми силами здійснює перевід стрілок, які знаходяться на балансі Порту, за що Порт сплачує Залізниці збір згідно договірного тарифу. Факт виконання робіт по переводу стрілок оформляється щодекадним актом виконаних робіт у двох примірниках, який складає відповідальний представник Залізниці і підтверджується відповідальним представником Порту.

Відповідно до положень п. 26 розділу 1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво №1), затвердженого Наказом Міністерства транспорту 15.11.99р. №551 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99р. за №828/4121  утримання, обслуговування та перевід стрілок є видом робіт, які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами (на підставі окремих договорів), які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству. При цьому, вільні тарифи визначаються виходячи з кон'юнктури ринку, якості й споживчих властивостей робіт і послуг. У вільних тарифах враховується собівартість виробництва й прибуток без обмеження рівня рентабельності.

Судами встановлено, що на виконання п.7.4 Договору позивачем складені акти від 17.11.2005р., 22.11.2005р., 13.12.2005р.,  відповідно до змісту яких при подаванні-забиранні вагонів на фронти навантаження-вивантаження позивач в листопаді 2005р. виконав роботу по переводу ручних стрілочних переводів, що знаходяться на балансі відповідача - порта. За вказаний період подано 1239 вагонів, здійснено переведення 1745 стрілочних переводів. Нарахована позивачем сума послуг   становить 34503,19 грн. на підставі того, що залізниця застосувала ставки за переведення першого стрілочного переводу 36,33 грн., наступних 15,75 грн. на підставі розробленої калькуляції.

Господарським судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що всупереч   вимог,  викладених у абз.3 п.7.4 Договору  та  п.26 розділу 1 Збірника тарифів,  сторони не досягли домовленості щодо ціни робіт по переведенню стрілок , однак  господарський суд першої інстанції не встановив, яка із сторін ухилилась від погодження ціни послуги, чим порушив вимоги статті 38 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно  до приписів ч.4 ст. 632 Цивільного Кодексу України  ціна у договорі визначається виходячи із звичайних цін,  якщо вона не встановлена і не може бути визначена  виходячи з умов договору,  однак  в  даному  випадку,  зважаючи що  ціна  в Договорі не  встановлена, її  визначення  все ж  можливо шляхом  погодження  сторонами, що і передбачено  умовами Договору( п. 7.4). В постанові апеляційного суду  не встановлено, чи є застосовані залізницею ціни  на послуги з переведення стрілок звичайними.

Отже, господарськими судами попередніх  інстанцій неповно з'ясовані обставини справи, на підставі   яких  вирішено спір.

Як наслідок, прийняті  судами  рішення  та  постанова не відповідають  положенням ст.ст.  84, 105 ГПК України  та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р.    "Про  судове рішення", а  отже  підлягають скасуванню та направленню справи на новий розгляд.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2006 та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 року у справі № 11/160-06-4370  скасувати,  та справу направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий                                                                                  Ходаківська І.П

Судді                                                                                             Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.