ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.

№ 45/232пн

Вищий  господарський
суд  України  у
складі  колегії  суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Козир Т.П., Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

СПД ОСОБА_1

на постанову

від 21.11.2006 р. Донецького  апеляційного господарського суду

у справі

№ 45/232пн

за позовом

ТОВ “СТІН холдинг” (надалі
-Товариство)

до

СПД ОСОБА_1 (надалі -Підприємець)

про

витребування майна та  стягнення 88048,82 грн.

за участю представників:

від позивача

-
Яковлєв А.В.

від відповідача

-
не з'явились

В С Т А Н О В
И В:

В серпні 2006 р. Товариство
звернулось до суду з позовом про витребування з незаконного володіння
відповідача нерухомого майна -нежитлового приміщення загальною площею 62,6 кв.
м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи, позивач
в порядку ст. 22 ГПК України збільшив позовні вимоги та просив суд витребувати
з незаконного володіння відповідача нерухоме майно -нежитлове приміщення
загальною площею 62,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також
стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 88048,82 грн., в тому числі
50535 грн. основного боргу, 606,69 грн. відсотків річних, 36907,13 грн.
неустойки.

В обґрунтування позовних вимог
Товариство посилалось на обставини безпідставного зайняття Підприємцем
нежитлового приміщення у зв'язку із розірванням договору оренди НОМЕР_1. за
наслідком відмови орендодавця (Товариства) від цього договору з 31.07.2006 р.
листом НОМЕР_2 через несплату орендарем (Підприємцем) орендної плати, що
призвело до виникнення заявленої до стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 10.10.2006 р. (суддя Плотніцький Б.Д.), залишеним без
змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2006 р.
(судді: Діброва Г.І., Дзюба О.М., Геза Т.Д.), позов задоволено з підстав
правомірності та обґрунтованості пред'явлених вимог: зобов'язано Підприємця
повернути Товариству нерухоме майно -нежитлове приміщення загальною площею 62,6
кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі житлового будинку та
позначене в технічному паспорті літ. А-5; стягнуто з відповідача на користь
позивача 50535 грн. основного боргу, 606,69 грн. відсотків річних, 36907,13
грн. неустойки, а всього -88048,82 грн.

Підприємець звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і
постанову скасувати частково та прийняти нове рішення про задоволення позову
частково, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач  не  використав  наданого
законом  права  на
участь  свого представника у
судовому засіданні.

До суду надійшов відзив Товариства,
в якому містяться посилання на безпідставність вимог касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла
до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами, 10.03.2006 р. між Товариством (орендодавець) та
Підприємцем (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1
(надалі -Договір), на виконання умов якого позивач передав відповідачу у
строкове платне користування нежитлове вбудоване приміщення, розташоване на
першому поверсі житлового будинку (літ. А) за адресою: АДРЕСА_1, яке належить
позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2002 р. (п. 1.1 Договору).
Загальна площа приміщення складає 62,6 кв. м., торгівельна площа - 50,9 кв. м.,
площа підсобних приміщень - 8,4 кв. м. Вартість об'єкту оренди з урахуванням
індексації станом на 01.01.2006 р. складає 29445,59 грн. ( п. п. 1.1.2, 1.1.3,
1.1.4, 1.2 Договору). Згідно п. 2.1 Договору мета орендного користування -
торгівля непродовольчими товарами. Згідно із розділом 4 Договору розмір
орендної плати за весь об'єкт оренди за перший місяць оренди складає 18550 грн.
без ПДВ. Розмір орендної   плати   за
кожний   наступний   місяць
визначається   шляхом коригування
розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за
поточний місяць. Щомісячна орендна плата сплачується відповідачем на поточний
рахунок позивача до 25 числа поточного місяця за наступний місяць. Не
надіслання рахунку на сплату орендної плати не є підставою відмови від платежу.
Протягом 5 днів з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкту оренди,
відповідач сплачує позивачеві грошову суму в розмірі місячної орендної плати і
яка є платою за останній місяць строку дії договору. У разі виникнення
заборгованості щодо сплати орендної плати, позивач має право використати суму,
яка є платою за останній місяць строку дії договору для погашення такої
заборгованості. В такому разі відповідач зобов'язаний буде знову провести
сплату грошової суми протягом 15 календарних днів. Згідно із п. 5.1.1 Договору
орендар зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю
орендну плату, комунальні та інші передбачені цим договором послуги та
відшкодовувати вартість спожитої електроенергії. У разі розірвання договору
повернути орендодавцю об'єкт оренди в нормальному стані, тобто в стані не гірше
того, який існував на момент передачі об'єкту оренди в орендне користування по
акту приймання-передачі (п. 5.1.7 Договору). Пунктом 6.2 Договору сторони
збільшили позовну давність до вимог про стягнення неустойки до трьох років. У
випадку несвоєчасної сплати орендної плати сторони передбачили сплату неустойки
у розмірі 0,5 % від суми заборгованості, окремо за кожний день прострочення
сплати орендної плати ( п. п. 6.4.1, 6.4.1.2 Договору).

Згідно із розділом 7 Договору
останній набирає чинності з моменту підписання сторонами. Строк дії оренди - 11
місяців.

Розділом 8 Договору, відповідно до
п. 3. ст. 6 ЦК України, сторони передбачили, що орендодавець має право
відмовитися від договору в разі прострочення орендарем виконання зобов'язань,
зазначених в розділі 4 договору, більш ніж на 15 днів. У випадку дострокового
припинення договору (відмови від договору орендодавцем), орендар зобов'язується
повернути об'єкт оренди позивачеві за актом передання-приймання.

Укладений Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174 ГК України (ст. ст.
11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковими для
виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При
цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 782 ЦК України
наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців
підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з
моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що Підприємець
порушив зобов'язання по сплаті орендної плати в повному обсязі у встановлений
строк, у зв'язку з чим Товариство реалізувало своє право відмовитись від
Договору з 31.07.2006 р. листом НОМЕР_2 та зажадало повернення майна, а також
стягнення заборгованості із врахуванням відсотків річних та неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у
разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо
право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК
України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в
порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 1119
ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має
право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду
прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2
ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку
ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази;
належним чином проаналізували відносини сторін; встановили обставини
неналежного виконання Підприємцем зобов'язань по сплаті орендної плати, в
порушення умов Договору та вимог законодавства; надали належну юридичну оцінку
обставинам відмови Товариства від Договору, у зв'язку з чим підставно вважали
його розірваним; встановили розмір заборгованості; задовольняючи позовні вимоги
суди мотивовано врахували положення ст. 625 ЦК України та стягнули три проценти
річних від простроченої суми з мотивів прострочення виконання грошового
зобов'язання та вірно вказали на наявність підстав для застосування до
відповідача штрафних санкцій у вигляді стягнення неустойки.

На підставі встановлених фактичних
обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки
сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні
правовідносини, обґрунтовано та правомірно задоволено позов.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу,
повно з'ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої
апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах,
наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства.
Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає
положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами
та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115
ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна
інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє
судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші
обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117
ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про
порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу СПД ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 21.11.2006 р. у справі № 45/232пн залишити без змін.

Головуючий, суддя
О. Подоляк

С у д д і:
Т. Козир

Н. Мележик