СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 січня 2007 року

Справа № 2-9/11953-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: Селюх Лариси Миколаївни, довіреність №б/н від 20.09.2007, Товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак";

позивача: Никифорової Людмили Миколаївни, довіреність №б/н від 21.12.2000, Товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак";

відповідача: Пантєлєєва Михайла Петровича (повноваження перевірені) директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов";

відповідача: Сурніної Наталії Іванівни, довіреність №7 від 06.01.2007, директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов";

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Пєтухова Н.С.) від 19.10. 2007 року у справі № 2-9/11953-2007,

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" (вул. Горького, 5,Євпаторія,97404)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" (вул. Революції, 52,Євпаторія,97400, вул. Караїмська, 68, Євпаторія, 97400)

про стягнення 10369,31 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.10.2007 року у справі №2-9/11953-2007 (суддя Пєтухова Н.С.) частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" до товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" про стягнення 10369,31грн.

Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" 7200,00грн. основного боргу, 72,01грн. держмита та 81,93грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду.

Сторона посилається на те що, господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, відповідач вважає, що мало місце порушення пункту 3.1. Договору і в такому разі зобов'язання не було узгоджене сторонами, рахунок на оплату йому був виставлений безпідставно та у нього немає боргу перед позивачем. Відповідач зазначив, що він 09.08.2005 сповістив офіційним листом на адресу керівництва товариства з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" про відмову сплачувати рахунок за перебування групи на відпочинку. При цьому відповідач вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" не використало свого права згідно з пунктом 4.7. Договору не приймати на відпочинок не оплачену групу туристів. Відповідач також вважає, що позивач самостійно взяв на себе врегулювання фінансового питання з турфірмою "Алина-Тур" і що утримання групи він взяв на себе. Також відповідач вважає, що вартість послуг адвокату та телефонних перемов позивач повинен нести за свій рахунок. Крім того, він зауважив, що розрахунок пені позивачем не відповідає Договору.

Розпорядженням заступника голови судової палати від 17.12.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Волкова К.В., у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, на суддю Дугаренко О.В.

В судовому засіданні з 17.12.2007 року по 20.12.2007 року було оголошено перерву.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивного комплексу "Спартак" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" про стягнення 10369,31грн.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідач не здійснив оплату по зробленому їм замовленню на перебування групи студентів на відпочинку в готелі позивача. Позивач надав цій групі послуги з проживання та забезпечив харчуванням, як це було передбачено в укладеному між сторонами Договорі, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 7200,00грн. До часу подачі позову до суду позивач направляв відповідачу претензії, в тому числі рахунки на оплату, але в добровільному порядку заборгованість не була погашена. Крім того, позивач вважає, що з вини невиконання відповідачем умов Договору, позивач змушений був самостійно вирішувати питання погашення боргу через турфірму "Алина-Тур", на телефонні перемови з якою було витрачено 133,71грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2685,60грн. Також позивач просив стягнути з відповідача суму витрат на підготовку позовної заяви і оплату послуг юриста у розмірі 350,00грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2005 Товариством з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" було укладено Договір доручення на реалізацію послуг №52, згідно з яким, База доручає, а Турагент зобов'язується надавати послуги Базі від свого імені за рахунок Бази по реалізації її туристичного продукту. Сторони не представили суду доказів зміни або розірвання договору на час заїзду туристів, тобто на 04.08.2005, у зв'язку з чим, суд першої інстанції, на думку судової колегії правомірно дійшов висновку про те, що на той час Договір №52 був дійсний.

Згідно з пунктом 2.1. Договору, відповідачем 14.06.2005 було надано позивачу заказ-замовлення №268 на бронювання 15 місць для студентів на відпочинок їх у період з 04.08.2005 по 15.08.2005 за ціною 80 грн. люд./день з харчуванням. Відповідач підтвердив подання такого замовлення №268.

Відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення такого роду фактів.

При таких обставинах, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що замовлення на поселення групи туристів в період з 04.08.2005 по 15.08.2005 за ціною 80 люд./день було подано відповідачем і прийняте позивачем та було узгоджене сторонами.

На підставі частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1)          договори та інші право чини;

2)          створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної творчої діяльності;

3)          завдання майнової (матеріальної") та моральної шкоди іншій особі;

4)          інші юридичні факти.

Правочином, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків.

Таким чином, на підставі укладення Договору доручення на реалізацію послуг №52 між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, через що, у відповідача виник обов'язок з оплати наданих позивачем послуг з проживання в готелі та харчування туристів.

З наданих доказів в матеріалах справи вбачається, що позивачем 04.08.2005 була прийнята раніше замовлена відповідачем група студентів в кількості 15 чоловік, якій до 15.08.2005 надавалися послуги з проживання та харчування на суму 14400,00грн.

10.08.2005 за раніше виставленим рахунком відповідач здійснив сплату у розмірі 7200,00грн. Решта суми сплачена не була. Відповідач відмовився від сплати 7200,00грн., посилаючись на відсутність коштів на оплату цього замовлення від іншої фірми ("Алина-Тур").

Проте, суд першої інстанції дану відмову не прийняв до уваги у зв'язку з тим, що договірні взаємини між відповідачем та іншою фірмою до взаємин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" та товариством з обмеженою відповідальністю "Гезльов" ніякого відношення не мають. Тобто, виникла заборгованість у розмірі 7200,00грн. перед позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як визначено у статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, суд першої інстанції правомірно, на думку судової колегії, не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що замовлення було не узгоджено, а рахунки йому були виставлені безпідставно, оскільки в матеріалах справи міститься замовлення з підписом та печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов", яку підтвердив сам відповідач. Заперечень проти цього замовлення від позивача не надходило, а в укладеному сторонами Договорі №52 вимоги щодо письмового узгодження відсутні. Згідно із пунктом 2.5. Договору №52, відповідач повинен був повідомити позивача про неможливість, або зміну строків заїзду туристів не пізніше, ніж за 10 днів до його початку. Оскільки такого повідомлення не надходило, більше того, відповідач підтвердив свою згоду із заїздом власною печаткою на турпутівці №009830, таким чином, суд першої інстанції визнав встановленою згоду відповідача на виконання умов Договору позивачем, тобто - на надання послуг групі туристів на проживання та харчування в указаний строк. Виселення туристів, за яких не надходила оплата - це є право позивача, а не його обов'язок, оскільки він вважав, що виселення нанесе його підприємству як моральну, так і матеріальну шкоду, то він мав право діяти згідно із Договором, тобто надати послуги туристам і вимагати сплати за ці послуги у відповідача.

Крім того, відповідач не надав суду доказів сплати суми боргу, через що вимоги позивача про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" заборгованості у розмірі 7200,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 2685,60грн. відповідно до пункту 4.6 договору.

Стосовно цього, суд в цій частині позову відмовив за наступними підставами.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Але згідно з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Згідно із пунктом 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, позивачем був пропущений строк позивної давності для стягнення пені, про що було заявлене відповідачем у судовому засіданні.

Також позивач просив стягнути з відповідача збитки, спричинені позивачу з вини відповідача у сумі 133,71грн. за телефонні переговори.

В цій частині позивні вимоги позивача, на думку суду першої інстанції, були необґрунтованими, суд визнав їх такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, статті 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Отже, з огляду на викладене, суд першої інстанції, обґрунтовано, на думку судової колегії зробив висновок про те, що позивач не надав доказів зв'язку заявлених збитків на телефонні перемови у сумі 133,71грн. із протиправною поведінкою відповідача. За відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг юриста у сумі 350,00грн.

В цій частині позовні вимоги суд визнав такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Концертно-спортивний комплекс "Спартак" було укладено договір з Клименко Е.М. про надання юридичних послуг від 15.08.2007 на суму 350,00грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Крім того, відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Згідно з часиною 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом наводиться в статті 2 Закону України "Про адвокатуру", яка зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, лише адвокатам, а не будь-яким представникам.

Крім того, позивачем не надані доказі сплати цих послуг у сумі 350,00грн.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.10. 2007 року у справі № 2-9/11953-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гезльов" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді