СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

12 квітня 2007 року

Справа № 2-19/1435-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Градової О.Г.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Первомайському районі Автномної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Мокрушин В.І.) від 05.12.2006 р. у справі №2-19/1435-2006А

за позовом           Сільськогосподарського виробничого кооператива "Мрія" (вул. Леніна, 1, Стахановка, Первомайський р-н, 96346)

до           Державної податкової інспекції в Первомайському районі Автномної Республіки Крим (вул. Гагаріна, 18, Первомайське, 96300)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

За результатами комплексної документальної  перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Мрія” за період із 01.10.2001 р. по 31.12.2003 р. (акт перевірки №  23-1/30951045/50 від 17.03.2004 р.) податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 000014230/0 від 17.03.2004 р. про донарахування податкового зобов’язання по податку на додану вартість у розмірі  29 266,72 грн., у тому числі  - 16 951,27 грн. основний платіж та  12 315, 45 грн. –штрафні санкції.

Відповідно акту перевірки, на думку податкового органу, платником податку у порушення п. 4.1., п. 4.5. ст.. 4; п.п. 7.4.1. ст.. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” занижено податок на додану вартість на суму 16 951,20 грн., а саме у серпні 2002 р. на  6113,53 грн., у вересні 2002 р. на 1300,00 грн.; у 2003 р.: серпні  - на 138,85 грн.; грудні –на 9398,89 грн., оскільки підприємство, як вважає відповідач, не мало право на податковий кредит у даний період, у зв’язку з придбанням матеріальних цінностей за рахунок коштів Державного бюджету (ПДВ у розмірі 14578,69 грн.), у порушення  п. 4.1. ст.. 4 вищеназваного Закону, позивач не включив до  податкового зобов’язання по ПДВ у серпні 2003 р. 138,85 грн. від надання продуктів харчування працівникам; у порушення п. 4.5. ст.. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, підприємством не нараховані податкові зобов’язання по ПДВ у сумі 2233,73 грн. за простроченою кредиторською заборгованістю, а саме: кредитор КСП ім.. Свердлова  Первомайського району на суму 2698,00 грн. (ПДВ - 449,67 грн.) заборгованість із квітня 2000 р. за отриманий „фталофос”; кредитор Відкрите акціонерне товариство „Сімферопольський  райагрохім” на суму 1468,35 грн. (ПДВ –244,79 грн.) за отримані запасні частині; кредитор Кримський  ГСКХ на суму  9236,00 грн. (ПДВ - 1539,33 грн.) за отримане насіння.

Відповідно матеріалів справи, позивач  оскаржив рішення податкового органу  у частині донарахування основного зобов’язання у сумі 16812,41 грн. та застосування штрафу у сумі 8 182,84 грн.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. (суддя Мокрушин В.І.) у справі № 2-19/1435-2006 А позов задоволено.

При прийнятті постанови суд першої інстанції керувався вимогами  ст.. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та дійшов висновку про те, що позивач має право на податковий кредит оскільки діючим законодавством України не ставиться право платника податків на валові витрати в залежність від  джерела надходження грошових коштів, які він використовує для фінансування таких витрат, -  чи поступають кошти з державного або іншого бюджету, або від покупців його продукції, або це кошти позикові.

Задовольняючи  позовні вимоги, суд першої інстанції також керувався висновком  судово-бухгалтерської експертизи від 27.09.2006 р. № 06/06, назначеної по даній справі, відповідно до якого доводи податкового органу про заниження позивачем податкових зобов’язань по ПДВ на суму 16812,42 грн.,  та обґрунтованість донарахування податкового зобов’язання по ПДВ у сумі 2233,73 грн., не підтверджені даними бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Відповідач оскаржує постанову суду у зв’язку з порушенням судом  норм матеріального права.

Так, на думку податкового органу, витрати, понесені на виробництво продукції, в результаті яких підприємство одержало збитки в результаті надзвичайних подій, не відносяться на собівартість виробленої та реалізованої продукції і покриваються за рахунок інших джерел. В разі, якщо платник податків придбаває товари, вартості яких не відноситься до складу валових витрат  виробництва, податки, сплачені в зв’язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

Апелянт вважає, що позивачем необґрунтовано включені у звітних податкових періодах до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені постачальникам за паливно-мастильні матеріали, добрива, які придбані за рахунок коштів Державного бюджету.

Доводи відповідача мотивовані також іншими підставами, викладеними у апеляційній скарзі, не маючими значення для розгляду справи.

Сторони не скористались  своїм правом участі у судовому засіданні 12.04.2007 р., про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги  без його участі.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу визнає такою, що підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції такою, що підлягає зміні у зв’язку з порушенням судом норм процесуального права, виходячи із наступного.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів з метою їх  подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності  платника податку.

Відповідно до п. 5.1. ст.. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 р.,  валові  витрати  виробництва  та  обігу  - сума будь-яких  витрат  платника  податку  у  грошовій, матеріальній    або   нематеріальній   формах,   здійснюваних   як компенсація вартості товарів (робіт,  послуг),  які  придбаваються (виготовляються)   таким   платником  податку  для  їх  подальшого  використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми   будь-яких   витрат,   сплачених   (нарахованих) протягом  звітного періоду у зв'язку з підготовкою,  організацією, веденням виробництва,  реалізацією  продукції  (робіт,  послуг)  і охороною  праці,  з  урахуванням  обмежень,  установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.(п. 5.2.1. зазначеного Закону).

При цьому, Закон не передбачає обмежень з приводу джерела  надходження грошових коштів, якими платник податків проводить оплату за товари, роботи, або послуги.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  право платника податків на валові витрати не залежить від  джерела надходження грошових коштів, які він використовує для фінансування таких витрат.

Судова колегія погоджується також із висновком судово-бухгалтерської експертизи про те, що податковим органом безпідставно нараховано ПДВ у сумі 2233,73 грн. за простроченою кредиторською заборгованістю, оскільки п. 4.5. Закону України „Про податок на додану вартість”, що діяв у перевіряємий час,  пов’язував збільшення покупцем податкового зобов’язання із його зменшенням продавцем, проте, дані про зменшення податкового зобов’язання продавцем, відповідачем не надані. Окрім того, результатами перевірки не встановлено, за якими саме господарськими операціями виникла у позивача прострочена кредиторська заборгованість.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, по уточненим позовним вимогам (аркуші справи 44, 118), позивач просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення на суму 24995,26 грн., у тому числі 16812,42 грн. –основний платіж  та 8182,84 грн. –штрафні санкції, проте постановою суду першої інстанції податкове повідомлення-рішення визнано недійсним повністю.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.. 201, ч. 2 ст. 205, ст.. 207 Кодексу адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Первомайському районі Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим  від 05.12.2006 року у справі № 2-19/1435-2006А - змінити, виклавши пункт 3 резолютивної частини у наступній редакції: Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Первомайського відділення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції від 17.03.2004 р. № 000014230/0 на суму 24995,26 грн., у тому числі 16812,42 грн. - основного платежу та 8182,84 грн. - штрафних санкцій.

В остальному резолютивну частину Постанови господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. у справі № 2-19/1435-2006А, з урахуванням ухвали суду від 30.01.2007 р. по даній справі залишити без змін.

Потанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі одного місяця з моменту прийняття..

Головуючий суддя                                                  В.С. Голик

Судді                                                                                О.Г. Градова

О.В. Дугаренко