СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

01.03.2007

Справа №2-19/19076-2006А

За позовом - Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Феодосія АР Крим

До відповідача - Державна податкова
інспекція у м.Феодосії, м.Феодосія АР Крим

Про визнання недійсним рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача - ОСОБА_1,
підприємець; ОСОБА_2, представник, довіреність б/н від 10.01.2007 р.

Від відповідача - Шумілова Н.А.,
держ. інспектор, довіреність № 22 від 09.08.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про визнання недійсним
рішення Державної податкової інспекції у м.Феодосія. Позовні вимоги мотивовані
тим, що дії відповідача про проведенню перевірки були противправними, а також
прийняте рішення не відповідає діючому законодавству.

Позивач заявою від 28.02.2007 р.
уточнив вимоги заяви та просить визнати нечинним рішення Державної податкової
інспекції у м.Феодосія НОМЕР_1 від 29.09.2006 р. у частині суми штрафних
санкцій у розмірі 3092,50 грн.

Відповідач надав заперечення на
позов НОМЕР_2 від 15.12.2006 р., позовних вимог не визнав, просив у задоволенні
позову відмовити.

Провадження по справі здійснювалося
відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Представники сторін відмовилися від
послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції
України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом
України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей
України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій»
(від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989
року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України
від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України
та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на
російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства України, п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України
фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу
адміністративного судочинства України перед початком слухання справи
представникам сторін була вручена пам'ятка про права та обов'язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 зареєстрована у якості
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи виконавчим комітетом
Феодосійської міської ради АР Крим 24.11.2000 року, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.10).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями)
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не
надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової
практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом
України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким
чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку,
необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до
загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи
штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції
України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в  межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та
доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової
служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

19.03.2006 року державною
податковою інспекцією у м.Феодосії проведена перевірка по контролю за
здійсненням розрахункових операцій суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою Вороніною Іриною Валеріївною, про що складений акт (а.с.8-9).

Відповідно до вказаного акту
відповідач встановив порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями).

В засіданні суду позивач пояснив,
що були перерахована кошти як його так і іншого суб'єкту підприємницької
діяльності.

Існування поряд з позивачем іншого
суб'єкту підприємницької діяльності у місті проведення перевірки
підтверджується також матеріалами справи (а.с.11, 13).

На підставі вказаного акту
перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від
29.09.2006 року (а.с.7).

Відповідно до вказаного
повідомлення-рішення до позивача застосовано фінансові санкції у сумі 3432,50
грн. Підставою прийняття рішення вказано порушення позивачем п.13 ст.3, ст.22
Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із
змінами та доповненнями).

Згідно із ст.2 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями)
фінансова санкція - грошова сума, що стягується за порушення вимог цього Закону
з суб'єктів підприємницької діяльності за місцем їх реєстрації до відповідного
місцевого бюджету.

Згідно із п.1 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та
доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні   послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому
порядку та переведені у фіскальний  режим
роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій,
або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у
встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно із п.2 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та
доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні   послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає
товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно із п.13 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та
доповненнями) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати
відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів,  яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової
книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Згідно із ст.22 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями) у
разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів,  яка зазначена в денному
звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу
за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до
суб'єктів   підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

Згідно із п.1 ст.17 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та
доповненнями) за порушення вимог цього
Закону  до  суб'єктів підприємницької  діяльності, які здійснюють розрахункові
операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів  державної податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих
товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення
розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих
послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори
розрахункових операцій, у разі
нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує
виконання розрахункової операції, або проведення її без використання
розрахункової  книжки.

Суду не вдалося з'ясувати з якої
причини інший суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, нібито, дав
можливість перерахувати касу, кошти в якої належать йому як суб'єкту  підприємницької діяльності.

З пояснень свідків суду не вдалося
встановити факт перерахування коштів іншого суб'єкта  підприємницької діяльності, оскільки ці
пояснення не відповідають одне одному. Жоден з свідків не надав доказів
застосування фізичного або морального впливу з боку працівників податкової
інспекції на позивача.

Таким чином, факти, викладені
позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи суд
дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим у
задоволенні адміністративного позову відмовляє.

На підставі викладеного та
керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162
Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із
змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам
замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у
апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Вступна та резолютивна частина
постанови проголошена у судовому засіданні 01.03.2007 року у 11 год. 30 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Мокрушин В.І.