ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.11.07р.

Справа № А33/319-07

За позовом  Прокурора м. Дніпродзержинська в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  Казенного підприємства "Екоантилід", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 156 224 грн. 40 коп.

Суддя  Рудовська І.А.

Секретар с/з Короленко Л.О.

Представники сторін:

Від прокуратури: Акопова Л.В. (старший прокурора відділу), посвідчення № 98

Від позивача: Григорук О.О. (провідний спеціаліст з юридичних питань), довіреність № 03-06/0994 від 08.08.2007 року

Від відповідача: Шипіленко Ю.М. (представник), довіреність № 605 від 18.10.2007 року

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор м. Дніпродзержинська  в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ    звернувся з позовом  до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення  з відповідача казенного підприємства "Екоатилід" адміністративно-господарських  санкцій   у розмірі 156 224 грн. 40 коп.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог , посилається на ті підстави, що їх підприємство виконало всі вимоги що до працевлаштування інвалідів , повідомило органи працевлаштування про потребу в працівниках інвалідах, але  органами працевлаштування  інваліди не були направлені для працевлаштування на підприємство, отже відсутня вина відповідача у невиконанні вимог статей 19,20  Закону України „ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно  до ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно звіту відповідача „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006рік” середньооблікова чисельність працюючих чоловік на підприємстві склала 581 осіб; фонд оплати праці –6982900   грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника –12018,76грн. , кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу 23 осіб, кількість працевлаштованих інвалідів -10.

Відповідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2006р. (далі - Закон), для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону  за  рахунок  прибутку, який  залишається  в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Також відповідно до п.10 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів,  які  бажають  працювати   і   спроможні реалізувати    свої    здібності   та   можливості   на   підставі індивідуальних програм реабілітації.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обов'язок працевлаштування інвалідів покладений на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Також, п. 11 Положення встановлено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації і щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей. Отже, державна служба зайнятості повинна мати відомості щодо інвалідів, які потребують працевлаштування, і безпосередньо сприяти їх працевлаштуванню.

Відповідно довідки  Дніпродзержинського міського центру зайнятості № 1989 від 30.05.2007 р.  підприємство відповідача –казенне підприємства "Екоантилід"  надавало  звіти  про наявність у нього вільних робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів щомісяця, опубліковував  оголошення   про наявні робочі місця з обмеженими можливостями, які були здійснені в рекламному інформаційному тижневику м.Дніпродзержинська "Супернова" (а.с. 41-45), приймав учать у ярмарках вакансій для працевлаштування інвалідів, які проводилися Дніпродзержинським міським центром зайнятості, що підтверджується листом № 3995 від 17.10.2007 р.

Крім того в матеріалах справі відсутні будь-які докази , що у 2006 р. органи , на яких покладено обов"язок працевлаштування інвалідів, зверталися до відповідача з питанням щодо працевлаштування на його підприємстві інвалідів.

Згідно з ст.ст. 216, 217, 218, 238 ГК України, підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій, тобто для застосування певного виду відповідальності має бути конкретне правопорушення з певним його складом, визначеним чинним законодавством, якого суд не вбачає у діях відповідача.

Посилання прокурора  на невиконання відповідачем   Порядку  надання підприємствами , установами , організаціями, фізичними особами, що використовують найману правцю, звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації , необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007року № 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні”  суд не приймає оскільки позов пред’явлено за не створення робочих місць у 2006 році, а  постанова № 70 була прийнята 31.01.2007р.. тому її дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

За таких підстав суд вважає, що  відповідач створив робочі місця для інвалідів, належним чином повідомляв  органи працевлаштування про потребу в працівниках інвалідах, доказів   що відповідач відмовив інвалідам у працевлаштуванні позивач не надав  , отже відсутня вина відповідача у невиконанні вимог статей 19, 20  Закону України " Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів”, ст.ст. 69-71, 158-163, 167  186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовної заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.А. Рудовська

Постанова виготовлена

у повному обсязі  26.11.2007 р.