ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 р.
№ 2-20/11677-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- Харманська Д.О., Сенюта І.В.,

відповідачів
- Полєнова О.В., Хватова В.С.,

розглянувши  у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ВАТ “Таврія-Авто”

на постанову
від 26.09.2006  Севастопольського  апеляційного господарського суду

у справі
№2-20/11677-2006

за  позовом
ВАТ “Таврія-Авто”

до

1.Масандрівської селищної ради;
2.ТОВ “Південьгідроспецбуд”

про
визнання  недійсним договору оренди земельної ділянки,
зобов’язання звільнити земельну ділянку та визнання позивача землекористувачем стосовно земельної ділянки площею 0,375 га

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим  від 21.08.2006 позов задоволено частково –на підставі ст.ст.203 215, 216 ЦК України визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, розташованої по Південнобережному шосе, 1а в смт.Масандра, в частині земельної ділянки площею 0,375 га, як такий, що укладений з порушенням вимог ч.6 ст.123, ст.124 Земельного кодексу України щодо погодження проекту відведення земельної ділянки другому відповідачу з компетентними державними органами. Зобов’язано ТОВ “Південьгідроспецбуд” в порядку застосування реституції займану звільнити земельну ділянку площею 0,375 га, а в решті позовних вимог відмовлено у зв’язку з зв’язку з необгрунтованістю позовних вимог..

Постановою Севастопольського апеляційного  господарського  суду від 26.09.2006 рішення скасовано в частині задоволених позовних вимог та прийнято нове рішення про відмову в позові з посиланням на відповідність оспорюваного договору чинному законодавству, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та недоведеність знаходження на ній належних позивачу об’єктів незавершеного будівництва.

ВАТ “Таврія-Авто” у поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, рішення залишити без змін, оскільки вважає, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги  ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.35 ГПК України та  ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом неврахування фактів правонаступництва ВАТ “Таврія-Авто” стосовно Ялтинської СТО АТ “Таврія-Авто” відповідно до передавального акту від 15.09.2004 та знаходження на спірній земельній ділянці належного позивачу нерухомого майна (незавершеного будівництва), які (факти) встановлено постановою господарського суду АР Крим  від 16.02.2006  у адміністративній справі №2-20/3445.1-2006 та рішенням господарського суду АР Крим  від 16.02.2006  у господарській справі №2-20/5492.1-2006.

Окрім того, скаржник також вказує на недотримання відповідачами при укладенні договору оренди вимог ст.638 ЦК України, оскільки дата підписання у договорі відсутня.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Скасовуючи первісне рішення в частині задоволених позовних вимог та приймаючи нове рішення про відмову в позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується відповідними державними актами. Позивачем не доведено наявність у нього статусу землекористувача стосовно спірної земельної ділянки. В свою чергу, Ялтинська СТО АТ “Таврія-Авто”, правонаступником якої є позивач, також не мала статусу землекористувача стосовно спірної земельної ділянки, оскільки не виконала вимог рішення Ялтинського міськвиконкому від 10.02.1971р. №81 щодо оформлення відводу земельних ділянок, отримання архітектурно-планувального завдання на благоустрій території та щодо реєстрації відводу земельних ділянок в БТІ м.Ялта. Позивачем не доведено знаходження належних позивачу об’єктів незавершеного будівництва на спірній земельній ділянці на момент розгляду судом даної справи, оскільки    відповідно    до    судових    рішень    у    справах    №№2-20/3445.1-2006;

2-20/5492.1-2006 зазначені об’єкти знаходилися на спірній території станом на 12.03.2003 року, а з наданої Масандрівською селищною радою довідки БТІ м.Ялта вбачається, що на спірній земельній ділянці станом на 01.11.2004 року відсутні будь-які будівлі та споруди, в тому числі і об’єкти незавершеного будівництва.

Колегія погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України підставами для набуття права на землю є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 124 Земельного кодексу України передача земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Рішенням  Масандрівської селищної ради №27 від 23.12.2004 (а.с.79-80) року було змінено цільове призначення орендованої ТОВ “Південьгідроспецбуд” земельної ділянки загальною площею 0,9315га, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ “Південьгідроспецбуд” для будівництва житлового комплекса з автостоянкою, загальною площею 0,9315га за адресою: смт.Масандра,  Південнобережне шосе, 1а, і встановлено передати вказану земельну ділянку в оренду ТОВ “Південьгідроспецбуд” строком на 50 років з укладенням договору оренди. Зазначене рішення, яке є правовою підставою набуття ТОВ “Південьгідроспецбуд” права користування спірною земельною ділянкою, на даний час є чинним, оскільки сторонами не надано доказів його скасування або визнання нечинним у встановленому порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Тобто договір оренди земельної ділянки є правовстановлюючим документом, який посвідчує право орендаря користуватися наданою йому земельною ділянкою.

В січні 2005 року між Масандрівською селищною радою та ТОВ “Південьгідроспецбуд” укладено договір оренди землі площею 0,9315га зі строком дії 50 років. Договір зареєстровано в Державному реєстрі земель 30.05.2005 року за №12. Таким чином, твердження скаржника про те, що другий відповідач безпідставно займає земельну ділянку, не відповідає дійсності.

Частиною 5 ст.120 Земельного кодексу України передбачено, що при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. При цьому відповідно до ч.1 ст.120 цього Кодексу право користування земельною ділянкою переходить на підставі договору оренди.

Судом апеляційної інстанції з врахуванням вимог ст.ст.120, 125, 126 Земельного кодексу України та на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі договору оренди земельної ділянки, рішення Ялтинського міськвиконкому від 10.02.1971р. №81, рішення  Масандрівської селищної ради №27 від 23.12.2004 та інших доказів по справі в їх сукупності з достовірністю встановлено, а позивачем не спростовано відсутність як у ВАТ “Таврія-Авто” так і у Ялтинської СТО АТ “Таврія-Авто”, правонаступником якої є  позивач, статусу землекористувача стосовно спірної земельної ділянки, що обумовлено відсутністю оформлення зазначеними юридичними особами правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Факт відсутності оформлення  ВАТ “Таврія-Авто” правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку встановлено також рішенням суду першої інстанції. Наведене вказує на те, що другий відповідач користується спірною земельною ділянкою на підставі рішення  Масандрівської селищної ради №27 від 23.12.2004 та за умовами договору оренди, який укладено на виконання вказаного рішення та відповідає чинному земельному законодавству.

У зв’язку з цим касаційна інстанція не може прийняти до уваги доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог  ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.35 ГПК України та  ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом неврахування фактів правонаступництва ВАТ “Таврія-Авто” стосовно Ялтинської СТО АТ “Таврія-Авто” відповідно до передавального акту від 15.09.2004 та знаходження на спірній земельній ділянці належного позивачу нерухомого майна (незавершеного будівництва), які (факти) встановлено постановою господарського суду АР Крим  від 16.02.2006  у адміністративній справі №2-20/3445.1-2006 та рішенням господарського суду АР Крим  від 16.02.2006  у господарській справі №2-20/5492.1-2006, оскільки чинне земельне законодавство (ст.120 Земельного кодексу України) не передбачає автоматичного переходу до власника будівлі або споруди права користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Таке право користування переходить до власника будівлі на підставі договору оренди (ч.1 ст.120 Земельного кодексу України). Водночас з матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено подання ним у встановленому порядку заяви щодо надання спірної  земельної ділянки у користування. Відтак, встановлені вищезгаданими судовими рішеннями факти знаходження на спірній земельній ділянці належних позивачу об’єктів незавершеного будівництва не спростовують правомірність користування другим відповідачем спірною земельною ділянкою.

Колегія визнає передчасними висновки суду першої інстанції про укладення оспорюваного договору з порушенням вимог ч.6 ст.123 Земельного кодексу України щодо погодження з компетентними державними органами проекту відведення земельної ділянки другому відповідачу,  оскільки такі питання стосуються порядку надання земельних ділянок у користування, а тому мають з’ясовуватися в разі оскарження в порядку адміністративного судочинства рішень компетентних органів про надання земельних ділянок у користування, а не при розгляді даного господарського спору.

Зважаючи на вищенаведене касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову  Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 у справі  №2-20/11677-2006 залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ “Таврія-Авто”  –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                           В.Овечкін

Судді:                                                                                              Є. Чернов

В. Цвігун