СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.04.07                                                                                 Справа № 6/118н-ад.

Суддя Василенко Т.А.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю НО «Архіп» м. Сєвєродонецьк Луганської області

До Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання незаконною та скасування вимоги

за участю представників сторін:

від позивача –Горшков В.В., дов. від 10.01.07.,

від відповідача –Семенюк В.М., дов. № 11 від 12.03.07.;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання незаконною та скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк №786/8 від 06.11.06.

Відповідач надав до суду відзиви на позовну заяву від 19.03.2007. та від 23.04.2007. за яким проти позову заперечує, посилаючись на нижчевикладене.

З 01 січня 2004р. введено в дію Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058). Відповідно до п.15 р.XV “Прикінцеві положення” Закону “до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно –правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону”. Статтею 5 Закону визначено, що саме він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.  Дія інших нормативно –правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом (п.2 ст.5) визначаються платники страхових внесків, їх права та обов’язки, а також порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058/ІV (далі - Закон) "Страхувальниками вiдповiдно до цього Закону є: роботодавцi: пiдприємства, установи i органiзацiї, створенi вiдповiдно до законодавства України, незалежно вiд форми власностi, виду дiяльностi та господарювання, об'єднання громадян, профспiлки, полiтичнi партiї (у тому числi фiлiї, представництва, вiддiлення та iншi вiдокремленi пiдроздiли зазначених пiдприємств, установ, органiзацiй, об'єднань громадян, профспiлок, полiтичних партiй, якi мають окремий баланс i самостiйно ведуть розрахунки iз застрахованими особами), фiзичнi особи - суб'єкти пiдприємницької дiяльностi та iншi особи (включаючи юридичних та фiзичних осiб - суб'єктiв пiдприємницької дiяльностi, якi обрали особливий спосiб оподаткування (фiксований податок, єдиний податок, фiксований сiльськогосподарський податок, придбали спецiальний торговий патент), якi використовують працю фiзичних осiб на умовах трудового договору (контракту) або на iнших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивiльно-правового характеру, - для осiб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статтi 11 цього Закону".

Згідно ч.6 ст. 18 Закону 1058 законодавством не можуть встановлюватися пільги     по нарахуванню і сплаті страхових внесків або звільненню від їх сплати.

Згідно  Інструкції  операції надходження платежів здійснюються в картках особового рахунку у хронологічному порядку. Оскільки відповідач має борги за минулі періоди, усі внески автоматично йдуть на погашення заборгованості за минулі року. У даному випадку, позивач дійсно сплачує певні суми, але вони зараховуються в рахунок недоїмки, що утворилась раніше.

З урахуванням викладеного відповідач вважає доводи позивача необгрунтованими та просить відмовити йому у задоволенні позовних вимог.

Сторони не досягли примирення.

Під час попереднього засідання, 20.03.2007. сторони подали заяву щодо переходу до судового розгляду спору, яка була судом задоволена.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він зареєстрований в УПФУ в м. Сєвєродонецьку з 22.09.1994. та є суб’єктом підприємницької діяльності, який обрав особливий спосіб оподаткування (є платником єдиного податку).

06.11.2006. до позивача надійшла вимога відповідача про сплату боргу № 756/8  де зазначено, що позивач, станом на 01.11.2006. має заборгованість зі сплати страхових внесків у сумі 540 грн. 60 коп.

В той же час, позивач зазначає, що страхові внески у вказаній сумі були ним сплачені за жовтень 2006 року, що на його думку підтверджується карткою особового рахунку платника. Ніяких перевірок, як планових, так і позапланових, за цей період відповідачем не проводилось, ніяких рішень про застосування фінансових санкцій за несплату або несвоєчасну сплату відповідачем не виносилося. Також, за поясненнями, позивач вказує, що дії відповідача щодо зарахування  сплачених внесків зав рахунок погашення заборгованості минулих років без повідомлення платника є неправомірними.

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати незаконною та скасувати вимогу  УПФУ м. Сєвєродонецька Луганської області № 786/8 від 06.11.2006. про сплату боргу у сумі  540 грн. 60 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю НО «Архіп» знаходиться на обліку в УПВФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області  з 22.09.1994. і  сплачує єдиний податок.

06.11.2006. відповідачем сформовано відносно позивача вимогу № Ю-756/8 про сплату боргу у сумі 540 грн. 60 коп., що утворився станом на 01.11.2006.

Вказана вимога була позивачем, отримана згідно його пояснень 06.11.2006.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону 1058-ІУ страхувальниками, тобто платниками страхових внесків, є  роботодавці :   підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України,  незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об‘єднання  громадян,   профспілки,   політичні  партії (у тому числі  філії, представництва,   відділення  та  інші  відокремлені  підрозділи   зазначених підприємств,    установ,    організацій,    об'єднань    громадян,    профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки їх застрахованими  особами),   фізичні  особи  -   суб'єкти  підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,   які  обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований  податок,   єдиний  податок,  фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору  (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону  тощо.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 17 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхувальник зобов‘язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Розділом 4  Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління  ПФУ від 19.12.03 № 21-1 та  затвердженої  в Міністерстві юстиції України 16.01.04 № 64/8663 (далі –Інструкція), передбачено, що розміри страхових внесків на загальнообов‘язкове  державне пенсійне страхування  встановлюються відповідно  до Закону України від 26.06.97 № 400/97-ВР «Про збір на обов‘язкове державне пенсійне страхування»та  для  платників, зазначених  у пункті 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ (підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції) становить 32 відсотки суми фактичних витрат на оплату  праці.

Відповідно до пункту 6 статті  20 Закону № 1058-ІУ та підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 Інструкції) страхувальники зобов‘язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний  базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначено п.6 ч.2 ст. 17 Закону 1058- ІУ. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом не надано.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених Законом 1058-ІУ, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18 даного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові  акти застосовуються в частині, що суперечить цьому Закону.

Аналізуючи наведені вище норми можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на загальнообов’язкове пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Окрім цього, як було вказано вище, відповідачем, позивачу була направлена вимога № Ю-756/8 від 06.11.2006. на суму 540 грн. 60 коп., яка отримана позивачем за його поясненнями 06.11.2006.

Відповідно до ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне  страхування”  страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі   неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Пунктами 8.2., 8.3 Інструкції  про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (затвердженої Постановою Правління ПФУ від 19.12.2003. № 21-1, зареєстровано в Мін’юсті 16.01.2004. за № 64/8663, далі – Інструкція) передбачено, що  органи  Пенсійного фонду надсилають страхувальнику вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.  Вимога формується на підставі актів документальних перевірок і облікових даних з карток особових рахунків.

Пунктами 8.4., 8.5.  Інструкції визначено, що протягом десяти днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити зазначені у вимозі суми.

У разі незгоди з розрахунком суми, недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про  сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначеної у вимозі.

Відповідно до п. 2.1.Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування»(затвердженого Постановою Правління ПФУ від 19.12.2003. № 21-1, зареєстровано в Мін’юсті 20.01.2004. за № 81/8680, далі за текстом –Порядок) встановлено, що у разі коли страхувальник вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті (територіальний орган ПФ) невірно визначив суму недоїмки, такий страхувальник має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога про сплату недоїмки якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами.

Заява, згідно п.2.2. Порядку, повинна бути подана до територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 робочих днів, наступних за днем отримання вимоги про сплату недоїмки.

Як було вказана вище, спірна вимога позивачем отримана 06.11.2006. та у встановленому законом порядку з територіальним органом Пенсійного фонду узгоджена не була та у судовому порядку не оскаржена, що підтверджено матеріалами справи та не спростовується доводами позивача.

В той же час, згідно п.8.8. Інструкції, у разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену в вимозі суму, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив її у судовому порядку, Пенсійний фонд передає таку вимогу до стягнення.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 51, 87, 94, 98, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 26.04.2007. у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Суддя                                                                                         Т.А.Василенко

Спеціаліст                                                                           Т.В.Шкуть