ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2007 року                                                                                   Справа № 11/30

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів           Джихур О.В., Герасименко І.М.   (зміни у складі колегії суддів здійснено на підставі розпорядження від 30.01.2007 року №67)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача - Шевченко О.Ю, довіреність №82  від 10.11.06;

відповідача (1) –Алексєєнко А.І., довіреність №486  від 08.12.06;

відповідача (2) - Мешечко О.Л., довіреність №2  від 10.01.07;

Колбасенко О.О., довіреність №1  від 10.01.07;

відповідача (3) –в судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 112; т.2. поштові повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Іріола Фрахт” м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  19.10.06р.  у справі № 11/30

за позовом  акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк” м.Дніпропетровськ,

до В/1 –товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Міг”  м.Дніпропетровськ,

В/2 –товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Іріола Фрахт” м.Дніпропетровськ,

В/3 –товариства з обмеженою відповідальністю інформаційно-комерційного центру “Комінфо”  м.Дніпропетровськ,

про  стягнення 1 128 147 грн. 53 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст. 95, 99, 105 ГПК України)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006р. (суддя Мельниченко І.Ф.) по справі № 11/30 за позовом акціонерного комерційного банку “Прем’єрбанк”, м.Дніпропетровськ (далі –АКБ “Прем’єрбанк”) до товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Міг”, м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ “Енерго-Міг” (перший відповідач)), товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Іріола Фрахт”, м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ з ІІ “Іріола Фрахт” (другий відповідач)), товариства з обмеженою відповідальністю інформаційно-комерційного центру “Комінфо”, м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ ІКЦ “Комінфо” (третій відповідач)) про стягнення 1 128 147 грн. 53 коп. (з урахуванням заяви позивача від 16.03.2006р.) позов було задоволено та визнано недійсною угоду про уступку права вимоги № 1 від 15.07.2004р.; звернено стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів № 105 від 20.11.2002р. (згідно переліку), що належать другому відповідачу; стягнено з другого відповідача на користь позивача 7 116 грн. державного мита, 74 грн. 34 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнено з позивача в доход Державного бюджету України 85 грн. державного мита; провадження в частині стягнення 1 128 147 грн. 53 коп. з третього відповідача –припинено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що угода, укладена позивачем, обсяг дієздатності якого був обмежений, є недійсною, в частині припинення провадження відносно третього відповідача –заявою позивача про відмову від позовних вимог щодо стягнення заборгованості, невиконанням 3-м відповідачем своїх договірних зобов’язань за кредитною угодою, в зв’язку з чим позивач набув права звернення стягнення на заставлене майно.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся другий відповідач по справі –ТОВ з іноземними інвестиціями “Іріола Фрахт” м. Дніпропетровськ, оскаржує рішення на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, зокрема, ст.85  ГПК України, ст..216 ЦК України, також посилається на те, що має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам, матеріалам справи, оскільки:

- господарським судом порушено вимоги ст. 85 ГПК України, так як представники  2-го відповідача не давали згоди на проголошення вступної та резолютивної частини рішення господарського суду;

- господарським судом порушено вимоги ст. 216 ЦК України, оскільки судом безпідставно не застосовано правові наслідки недійсного правочину;

- господарським судом не взято до уваги  факт виконання зобов’язань за кредитним договором відповідачем 3 шляхом передачі векселів, що підтверджується актом про вексельний платіж;

- господарським судом порушено вимоги ст. 28 Закону України “Про заставу”, оскільки застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов’язанням.

В своїх доповненнях  до апеляційної скарги скаржник посилався на факт

припинення зобов’язань 3-м відповідачем по поверненню кредиту в зв’язку з виконанням, тоді як діючим законодавством України, ні договором не передбачено виникнення зобов’язань знов після їх припинення та  можливість вимагати виконання зобов’язань після їх припинення належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач АКБ “Прем’єрбанк”, 1й відповідач –ТОВ “Енерго-Міг”, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам , фактичним обставинам справи.

3-й відповідач по справі –ТОВ ІКЦ “Комінфо” правом подання  відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 96 ГПК України не скористався, як і не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст. 22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином двічі (а.с.96, 112; т.2), зокрема, за юридичною адресою згідно з даними ЄДРПОУ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення слід скасувати на підставі п.3 ч. 1 ст. 104 ГПК України, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини (а.с.2-6; т.1), позивач просив господарський суд: визнати недійсною угоду № 1 від 15.07.2004 року про уступку права вимоги, укладену між позивачем та ТОВ “Енерго-Міг”, визнати право позивача на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №105 від 20.11.2002 року та звернути стягнення на предмет застави, а також стягнути з  3-го відповідача на користь позивача 1 128 147 грн. 53 коп. за договором №106 від 20.11.2002 року.

В подальшому, відповідно до ст. 22 ГПК України, 16.03.2006 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з заявою (а.с.67-68; т.1), в якій  від вимог в частині стягнення з 3-го відповідача на користь  позивача 1 128 147 грн. 53 коп. відмовився, в решті –позовні вимоги позивачем було підтримано, тобто залишено без змін.

З резолютивної частині оспорюванного судового рішення вбачається, що господарським судом було прийнято по суті рішення по усім заявленим позовними вимогами, зокрема  в частині визнання права позивача на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №105 від 20.11.2002 року. Також і  відсутні в матеріалах справи будь-які  процесуальні документи прийнятті у відповідності до ст. 88 ГПК України.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.11.2002 року між  АКБ “Прем’єрбанк”

(позивач по справі) та ТОВ ІКЦ ”Комінфо”    (3-й відповідач по справі ) було  укладено кредитний договір №106, відповідно до умов якого “банк” надав ТОВ ІКЦ “Комінфо” (“позивальнику”) кредитну лінію на оплату контрактів в сумі 500 000 грн.. в строк до 19.11.2003 року (а.с.9-10; т.1). Додатковою угодою від 19.11.2003 року строк повернення кредитних коштів було продовжено до 18.02.2004 року ( а.с.11; т.1).

20.11.2003 року в забезпечення виконання зобов’язань “позичальника” за кредитним договором №106 від 20.11.2002 року було укладено договір застави №105 транспортних засобів, відповідно до актів ТОВ “Іріола Фрахт”, як “заставодавець” надало в заставу “заставодержателю” –АКБ “Прем’єрбанк” автотранспортні заходи згідно з переліком в кількості 9 одиниць заставною вартістю 711 600 грн. (а.с.12-14;т.1). Зазначений договір було посвідчено нотаріально, підписано, завірено печатками сторін.

15.07.2004 року між АКБ “Прем’єрбанк” (первісним кредитором) та ТОВ “Енерго-Міг” (новий кредитор) було укладено угоду про уступку права вимоги, відповідно до якої первісний кредитор уступає, а новий кредитор набуває право вимоги до ТОВ ІКЦ “Комінфо” по виконанню зобов’язання  за кредитним договором №106 від 20.11.2002 року. Пунктом 1.2 р. 2 сторони  за угодою від 15.07.2004 року передбачили, що новий кредитор здійснює розрахунок на користь первісного кредитора на суму заборгованості по кредиту, відсоткам в строк до  05.08.2005 року. В свою чергу, згідно з п. 2.1 розділ 2 угоди від 15.07.2004 року первісний кредитор зобов’язався передати новому кредиторові в строк  5 банківських днів з моменту оплати оригіналу документів, підтверджуючих право вимоги, копію повідомлення та докази його вручення боржнику про уступку права вимоги, письмово повідомити боржника про проведення уступки. Пунктом 2.2 розділ 2 угоди від 15.07.2004 року новий кредитор (ТОВ “Енерго-Міг”) був зобов’язаний прийняти у первісного кредитора усі документи, підтверджуючі право вимоги та здійснити  розрахунок з первісним кредитором згідно з вищевикладеними умовами в п. 1.2 угоди.

Докази виконання угоди від 15.07.2004 року між сторонами за угодою відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідно до ст. ст. 32, 33, 36 ГПК України.

В своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції представники позивача та 1-го відповідача посилались на невиконання угоди від 15.07.2004 року обома сторонами.

12.02.2004 року Комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного банку України у Дніпропетровській області було прийнято рішення №110 “Про застосування заходів впливу”, п.6 якого АКБ “Прем’єрбанк” було заборонено здійснювати відчуження активів ( в тому числі переоформлення, заміни, реалізації та інші дії з нерухомим майном) без погодження з  Управлінням НБУ у Дніпропетровській області.

06.10.2005 року постановою господарського суду м. Києва по справі №18/302 за позовом ЗАТ КБ “Донкредитінвест” до НБУ в особі Управління НБУ України в Дніпропетровській області за участю 3ї особи АКБ “Прем’єрбанк” про визнання недійсним п.6 вищевказаного рішення від 12.02.2004 року №110, позов було задоволено частково та визнано недійсним  п.6 рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні НБУ України в Дніпропетровській області від 12.02.2004 року №110 в частині заборони АКБ “Прем’єрбанк” переоформлення, заміни, реалізації а інших дій з нерухомим майном без погодження дій з Управлінням НБУ в Дніпропетровській області; в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.79-82; т.1).

Крім цього, 16.08.2006 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом було прийнято постанову по справі №А10/125 за позовом Приватного підприємства “Євро контакт”  м. Дніпропетровськ до НБ України м. Києва за участю 3-х осіб –АКБ “Прем”єрбанк” м. Дніпропетровськ та ТОВ “Інтертранс” м. Дніпропетровськ про визнання нечинним п. 6 вищевказаного рішення від 12.02.2004 року №110 якою в задоволенні позову було відмовлено з посиланням на факти наявності судових рішень господарського суду м. Києва від 12.03.2006 року по справам №22/52 та №22/53, які набули законної сили, та якими позивачу по цим справам АКБ соціального розвитку “Укрсоцбанк” до НБ України та АКБ “Прем”єрбанк” про визнання недійсним п.6 рішення від 12.02.2004 року №110 було відмовлено (а.с.38-40; т.2).

Отже, докази визнання недійсним п.6 рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні НБ України в Дніпропетровській області від 12.02.2004 року №110 в повному обсязі відсутні, не надавались жодною із сторін в судах обох інстанцій.

Зазначене вище рішення прийнято на підставі ст. 67 і 73 Закону України “Про банки і банківську діяльність”,  також п.п.1.1, 1.2 глави 1 розділу 1, гл.5 розділу ІІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року №369.

Відступлення права вимоги за кредитним договором №106 від 22.11.2002 року, а саме право вимоги по погашенню кредиту та сплати відсотків, свідчить про відчуження активів.

Докази, підтверджуючі погодження відчуження активів по оспорюваному договору відсутні в матеріалах справи не надавались судам обох інстанцій.

Відповідно до ч.1,2 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення договору стороною (сторонами) вимог, які встановлені Цивільним кодексом України, а також іншими актами цивільного законодавства.

За цих обставин господарським судом зроблено правильний висновок в частині задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору про уступку права вимоги №1 від 15.07.2007 року.

Щодо застосування наслідків недійсності правочину на підставі ст. 216 ЦК України, то оскільки, як свідчать матеріали справи, пояснення представників сторін  оскаржувана угода не виконувалась, то відсутні правові підстави застосування ч.1 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Зокрема ст. 572 ЦК України зазначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов’язання забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною другою ст. 11 Закону України “Про заставу” передбачено, що заставодавцем може бути як сам боржник, так і тертя особа (майновий поручитель).

Згідно із ст. 28 Закону України “Про заставу” (в редакції Закону України від 06.09.2005 року №2801-ІV) застава припиняється зокрема, у випадках припинення забезпеченого заставою зобов’язання, в інших випадках припинення зобов’язань, встановлених законом.

Актом про вексельний платіж від 20.07.2004 року, Актом прийому –передачі від 20.07.2004 року підтверджується, що 3-м відповідачем на виконання умов договору кредиту №106 від 20.11.2002 року було передано 2 простих векселя на суму 750 845 грн. 74 коп. (а.с.11-115; т.1).

Вищезазначені акти підписані обома сторонами та завірені печатками підприємств 3-го та 1-го відповідача. Докази повернення векселів, отриманих ТОВ “Енерго-Міг” 3-му відповідачеві відсутні. Про факт виконання зобов’язань боржника перед ТОВ “Енерго-Міг” м. Дніпропетровськ позивачу було відомо, що вбачається із матеріалів справи (а.с. 109; т.1).

За цих обставин відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на заставлене майно, визнання права позивача звернути стягнення на заставлене майно за договором  застави №105 від 20.11.2002 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2006 року по справі № 11/30 - скасувати, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Іріола Фрахт” м. Дніпропетровськ –задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення господарського суду по цій справі викласти в наступній редакції:

“Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду про уступку права вимоги №1 від 15.07.2004 року, укладену між акціонерним комерційним банком “Прем’єрбанк” м. Дніпропетровськ та товариством з обмеженою відповідальністю “Енерго-Міг” м. Дніпропетровськ.

В задоволенні решти позовних вимог –відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Міг” м.Дніпропетровськ на користь АКБ “Прем”єрбанк” м. Дніпропетровськ 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита, 43 грн. 66 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Провадження по справі в частині вимог про стягнення 1 128 147 грн.53 коп. –припинити (п.4 ч.1 ст.80 ГПК України)”.

Головуючий                                                                                            О.М.Виноградник

Судді                                                                                                        О.В.Джихур

І.М.Герасименко