СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.11.07                                                                                 Справа № 18/514н-ад(9/683ад).

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом державного відкритого акціонерного товариства «Трест «Стахановвуглебуд», м. Стаханов Луганської області

до Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Стаханов Луганської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

при секретарі Герасименко Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача:           Гапонов О.С. за дов. від 25.07.2007;

Максимова З.М. за дов. від 04.05.2007;

від відповідача:           Талащенко М.Є. за дов. від 09.01.2007;

Алфьорова Т.В. за дов. 12.09.2007.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення відповідача від 17.02.2004 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 288283,07 грн. (в зв’язку з ліквідацією основних засобів профілакторію «Кировець», які повинні були відображатися у податковому обліку як продаж та обкладатися ПДВ, що позивачем не було зроблено).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що перевірка проводилася відповідачем незаконно –без наявності встановлених законом підстав; оспорюване податкове повідомлення-рішення, винесене за результатами цієї перевірки, є незаконним, так як вказана операція (ліквідація профілакторію «Кировець») згідно п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягає обкладенню ПДВ.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та на те, що позивач звернувся до суду з позовом після пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

На виконання розпорядження начальника Стахановської ОДПІ від 24.12.2003 «Про проведення перевірки»в період: з 12.01.2004 по 30.01.2004 відповідачем була проведена позапланова документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2001 по 01.07.2003.

У вказаному розпорядженні начальника Стахановської ОДПІ зазначено, що позапланова перевірка діяльності позивача проводиться на підставі п. 15 Указу Президента Україна від 23.07.1998 № 817/98 (відповідно до кримінально-процесуального законодавства) та доручається працівникам податкової міліції.

За результатами перевірки був складений акт від 31.01.2004 № 6826/00181119 в якому зазначено, що позивачем протиправно не включено до складу податкових зобов’язань з ПДВ балансову вартість ліквідованих основних засобів (об’єктів профілакторію «Кировець») в сумі 1453321 грн.

Позивачем 10.02.2004 відповідачу були подані письмові заперечення до акту перевірки від 31.01.2004 № 6е826/00181119 в яких на кожний з пунктів акту (з яким позивач не погоджувався) були дані заперечення.

В період: з 13.02.2004 по 17.02.2004 відповідачем була проведена додаткова позапланова документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2001 по 01.07.2003.

За результатами перевірки складено акт від 17.02.2004 № 113-26/00181119 в якому зазначено, що позивачем протиправно не включено до складу податкових зобов’язань з ПДВ балансову вартість ліквідованих основних засобів (об’єктів профілакторію «Кировець») в сумі 1453321 грн.

В зазначеному акті вказано, що додаткова позапланова документальна перевірка проводилася з врахуванням вимог п. 3 «в» Указу Президента Україна від 23.07.1998 № 817/98 «Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності»тобто в зв’язку з виявленням недостовірності даних, заявлених позивачем у документах обов'язкової звітності.

Про які саме недостовірності та в яких документах, в акті перевірки не зазначалося.

За результатами додаткової позапланової перевірки на підставі акту від 17.02.2004 № 113-26/00181119 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.02.2004 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 288925 грн.

Позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення відповідача від 17.02.2004 № /0.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що первісна та додаткова перевірки проводилися відповідачем незаконно –без наявності встановлених законом підстав; оспорюване податкове повідомлення-рішення, винесене за результатами цієї перевірки, є незаконним, так як вказана операція (ліквідація профілакторію «Кировець») згідно п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягає обкладенню ПДВ.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та на те (додаткові заперечення від 06.11.2007 № 17442/10), що позивач звернувся до суду з позовом після пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Зокрема, відповідач зазначив, що:

-          первісна позапланова перевірка (акт від 31.01.2004 № 6826/00181119) проводилася працівниками податкової міліції відповідно до кримінально-процесуального законодавства (п. 15 Указу Президента України № 817/98), що підтверджується рапортом оперуповноваженого Заплатникова М.Ю. від 24.12.2003;

-          повторна позапланова перевірка проводилася в зв’язку з недостовірністю даних, заявлених позивачем у документах обов'язкової звітності та в зв’язку з тим, що позивач подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами контролюючого органу під час проведення перевірки (пп. пп. «в», «г»п. 3 Указу Президента № 817/98);

-          позивач не подав документів, які б підтверджували, що знищення основних фондів (об’єктів профілакторію «Кировець») здійснюється внаслідок того, що вони не можуть використовуватися у майбутньому за первісним призначенням (подані позивачем акти о ліквідації основних засобів від 31.08.2001 форми № ОЗ-4 не відповідають належній формі, не заповнені на зворотному боці та не затверджені керівником підприємства).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У якості єдиного доказу правомірності проведення позапланової перевірки діяльності позивача (акт від 31.01.2004 № 6826/00181119), тобто того, що перевірка проводилася відповідно до кримінально-процесуального законодавства відповідач подав суду рапорт оперуповноваженого Заплатникова М.Ю. від 24.12.2003 в якому йдеться про можливість заниження позивачем податку на прибуток та заниження податкового зобов’язання з ПДВ; цим рапортом оперуповноважений Заплатников М.Ю. просив доручити працівникам податкової міліції проведення позапланової перевірки діяльності позивача.

Відповідач зазначив, що вказаний рапорт був інформацією про злочин, в ході дослідчої перевірки якої (відповідно до кримінально-процесуального законодавства) і проводилася позапланова перевірка діяльності позивача.

Однак, вказаний рапорт не був і не міг бути підставою для проведення дослідчої перевірки відповідно до кримінально-процесуального законодавства, так як:

-          в самому рапорті не йдеться про скоєння злочину (не вказано на його ознаки та статтю Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність); в рапорті було вказано лише про можливість заниження податку та податкового зобов’язання, що само по собі не є інформацією про злочин;

-          вказаний рапорт не був зареєстрований в книзі обліку інформації про злочин, як це передбачено п. 3.1. Інструкції про порядок приймання, реєстрації, обліку та розгляду в підрозділах податкової міліції заяв, повідомлень та іншої інформації про злочин, затвердженої наказом ДПА України від 24.06.1998 № 304 та зареєстрованої в Мін’юсті України 14.07.1998 за № 444/2884;

-          вказаний рапорт не залучено до матеріалів кримінальної справи, яка була порушена за результатами перевірки позивача.

Відповідач не подав суду доказів своїх доводів про те, що позапланова перевірка діяльності позивача (акт від 31.01.2004 № 6826/00181119) проводилася відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Відповідач також не подав суду доказів наявності яких-небудь інших законних підстав для проведення позапланової перевірки діяльності позивача (акт від 31.01.2004 № 6826/00181119).

Лист (службова записка) начальника відділу дослідчих перевірок Деєвої С.В. від 24.02.2004, поданий відповідачем суду, не був і не міг бути підставою для проведення вказаної позапланової перевірки, так як він складений вже після її закінчення (лист складено 24.02.2004, а позапланова перевірка закінчена 31.01.204).

Абзацем 2 пункту 1.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002 № 429 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1023/7311 (далі –Порядок оформлення результатів документальних перевірок), встановлено, що позаплановою документальною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи податкового органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, які визначені статтею 3 Указу Президента України від 23.07.98 N 817/98.

Таким чином, позапланова перевірка діяльності позивача, результати якої оформлені актом від 31.01.2004 № 6826/00181119, була проведена відповідачем за відсутності встановлених законодавством підстав, тобто незаконно.

В обґрунтування правомірності проведення повторної позапланової перевірки діяльності позивача (акт від 17.02.2004 № 113-26/00181119) відповідач вказав, що перевірка проводилася в зв’язку з недостовірністю даних, заявлених позивачем у документах обов'язкової звітності та в зв’язку з тим, що позивач подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами відповідача (пп. пп. «в», «г»п. 3 Указу Президента № 817/98);

Однак, відповідач не подав суду доказів своїх доводів, що позивачем у документах обов’язкової звітності були заявлені недостовірні дані; відповідач не вказав що це за недостовірні дані та в яких документах вони заявлені.

Тому, ці доводи відповідача не приймаються судом до уваги.

У якості доказу свого доводу про подання позивачем скарги про порушення законодавства працівниками державної податкової інспекції, відповідач подав суду:

-          письмові заперечення позивача до акту перевірки від 31.01.2004 № 6826/00181119, які були розглянуті відповідачем на комісії з розгляду спірних питань (протокол від 11.02.2004);

-          протокол комісії про розгляд цих заперечень від 11.02.2004 № 3

Текст письмових заперечень позивача від 31.01.2004 та протокол комісії по розгляду спірних питань від 11.02.2004 № 3 свідчать про те, що позивачем були подані та розглядалися відповідачем саме заперечення на акт перевірки, а не скарга про порушення законодавства працівниками державної податкової інспекції.

Можливість врегулювання спірних питань постійними комісіями при державних податкових інспекціях (під час здійснення перевірки), у тому числі розгляд заперечень до акту перевірки, встановлено п. 3 («Підписання акта документальної перевірки, порядок його реєстрації та зберігання») Порядку оформлення результатів документальних перевірок.

Подання та розгляд скарг платників податків регулюється Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженим наказом ДПА України від 11.12.1996 № 29 (у редакції наказу ДПА України від 02.03.2001 № 82) та зареєстрованим в Мінюсті України 18.12.1996 за № 723/1748 (далі –Положення про порядок подання та розгляду скарг).

Згідно Положення про порядок подання та розгляду скарг оскаржені в адміністративному порядку можуть бути рішення органів державної податкової служби, якщо вони обмежують права особи, установлені законами України; рішення за скаргою приймає керівник органу державної податкової служби (або його заступник).

Відповідно, заперечення на акт перевірки, які були подані позивачем відповідачу, не є скаргою про порушення законодавства працівниками державної податкової інспекції.

Таким чином, повторна позапланова перевірка діяльності позивача, результати якої оформлені актом від 17.02.2004 № 113-26/00181119, проводилася відповідачем за відсутності встановлених законодавством підстав, тобто незаконно.

Усі рішення, прийняті на підставі результатів незаконної перевірки, є також незаконними.

Таким чином, оспорюване податкове повідомлення-рішення відповідача від 17.02.2004 № /0, є незаконним.

Що стосується суті та підстав винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 17.02.2004 № /0 (тобто визначення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 288283,07 грн.):

Вказане податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем в зв’язку з тим, що позивачем протиправно (на думку відповідача) не було включено до складу податкових зобов’язань з ПДВ балансову вартість ліквідованих основних засобів (об’єктів профілакторію «Кировець») в сумі 1453321 грн.

Суд вважає, що визначення позивачу (оспорюваним податковим повідомленням-рішенням) суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 288283,07 грн. є безпідставним виходячи з наступного:

В зв’язку з відсутністю фінансування, неплатоспроможністю та розкраданням майна профілакторію «Кировець», що перебував на балансі позивача, останнім (правомочною комісією, призначеною наказом директора позивача від 01.06.2000 № 25) було проведено обстеження будівель та споруд зазначеного профілакторію.

Обстеженням було встановлено, що будівлі та споруди профілакторію прийшли у непридатність до експлуатації за призначенням (відсутність систем освітлення, опалення, водопостачання, деформація та відсутність вікон та дверей, відсутність шиферу на дахах, відсутність насосів, трубопроводів та іншого устаткування), що підтверджується актом обстеження будівель та споруд профілакторію «Кировець»станом на 06.02.2001 (завірена копія акту залучена до матеріалів справи).

В зв’язку з відсутністю фінансування на відновлення та утримання профілакторію «Кировець»позивач листом від 23.02.2001 № 01-84 просив Міністерство палива та енергетики України (розпорядника майна підприємства) надати дозвіл на ліквідацію профілакторію «Кировець»та списання його залишкової вартості з балансу підприємства.

Листом від 16.05.2001 № 05/10-1706 Міністерство палива та енергетики України надало згоду позивачу на ліквідацію та списання з його балансу профілакторію «Кировець»(основних фондів згідно переліку, який додавався до листа) з обов’язковою здачею лому чорних, кольорових, дорогоцінних металів та запчастин.

На підставі наданого Мінтопенерго дозволу позивач видав наказ від 28.08.2001 № 60 про списання з балансу підприємства основних фондів профілакторію «Кировець», про розбирання та демонтаж будівель і устаткування профілакторію.

На виконання вказаного наказу позивача основні фонди профілакторію «Кировець»були списані з балансу позивача та розпочато їх ліквідацію, про що були складені акти про ліквідацію основних засобів від 31.08.2001 форма № ОС-4 (копії цих актів залучені до матеріалів даної справи, а оригінали знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 1-623/2004, яка розслідується органами податкової міліції Стахановської ОДПІ).

Відповідно до абз. 1 п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як продаж таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такого продажу, а для основних фондів групи 1 - за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

Правила цього пункту не поширюються на випадки, коли основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, в тому числі в разі викрадення основних фондів, або коли платник податку надає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основного фонду іншими способами, внаслідок чого основний фонд не може використовуватися у майбутньому за первісним призначенням (абз. 2 п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Позивач надавав відповідачу при проведенні ним перевірки: акт обстеження будівель та споруд профілакторію «Кировець»станом на 06.02.2001 (в якому повноважною комісією позивача було вказано про непридатність об’єктів профілакторію до експлуатації за призначенням), лист Мінпаливенерго від 16.05.2001 № 05/10-1706 (яким позивачу надана згода на ліквідацію та списання з його балансу профілакторію «Кировець»); наказ від 28.08.2001 № 60 про списання з балансу підприємства основних фондів профілакторію «Кировець», про розбирання та демонтаж будівель і устаткування профілакторію; акти про ліквідацію основних засобів від 31.08.2001 (форми ОЗ-4).

Однак, відповідач при проведення перевірки не були прийняті до уваги вказані документи.

Відповідач вказав, що в актах про ліквідацію основних засобів від 31.08.2001 вказано, що вони є формою ОЗ-4, а не формою ОЗ-3, яка затверджена наказом Мінстату України від 29.12.1995 № 352; до того ж ці акти не затверджені керівником підприємства –позивача та не заповнені із зворотної сторони, яка передбачає відображення свідчень про витрати та надходження від ліквідації основних засобів.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що акти позивача про ліквідацію основних засобів від 31.08.2001 (які були подані відповідачу) за своїм змістом повністю відповідають актам форми ОЗ-3, яка затверджена наказом Мінстату України від 29.12.1995 № 352.

Вказані акти підписані усіма членами постійно діючої комісії позивача по списанню основних засобів, яка створена наказом по підприємству від 28.07.2000 № 39 (завірена копія наказу залучена до матеріалів справи).

Відсутність підпису керівника підприємства (у графі «затверджую») не має вирішального значення, так як саме керівником підприємства був виданий наказ від 28.08.2001 № 60 про списання з балансу підприємства основних фондів профілакторію «Кировець»та про розбирання та демонтаж будівель і устаткування профілакторію.

Позивач зазначив, що вказівка на актах про ліквідацію основних засобів від 31.08.2001 про те, що вони є формою ОЗ-4 пояснюється тим, що державне підприємство «Стаханівський інформаційно-обчислювальний центр», який обробляє документи по обліку основних засобів позивача, застосовує саме таку форму, так як саме ця форма необхідна для програми обліку основних засобів, яка розроблена головним обчислювальним центром Мінвуглепрому України.

Вказані доводи позивача підтверджуються листом ДП «Стаханівський інформаційно-обчислювальний центр»(лист залучено до матеріалів справи).

Позивач зазначив, що він не може використовувати акти іншої форми, так як їх не буде приймати на оброблення державне підприємство «Стаханівський інформаційно-обчислювальний центр».

Відсутність свідчень на зворотній стороні вказаних актів позивач пояснив тим, що на ній відображаються результати ліквідації основних засобів (витрати та надходження від їх ліквідації); так як ліквідація основних засобів не була завершена, то і зворотна сторона актів не заповнялася.

Дослідити питання про відображення позивачем в бухгалтерському обліку операцій із вибуття основних засобів не представилося можливим в зв’язку з відсутністю у сторін відповідних бухгалтерських документів позивача (журналів-ордерів по списанню основних засобів № 9 та № 13) (позивач зазначив, що вказані документи підтверджують проведення ним в бухгалтерському обліку операцій з вибуття основних засобів, однак, ці документи (журнали-ордери по списанню основних засобів № 9 та № 13) вилучені відповідачем; відповідач в свою чергу зазначив, що він ці документи у позивача не вилучав; докази цих своїх доводів сторони суду не подали).

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте незаконно, необґрунтовано, недобросовісно та нерозсудливо за таких підстав:

-          рішення прийняте за результатами незаконно проведених перевірок (первісної та додаткової);

-          рішення прийняте на підставі формальних критеріїв (найменування акту не відповідає наказу Мінстату; незаповнена зворотна сторона акту, яка об’єктивно не могла бути заповнена; відсутність підпису керівника підприємства, який не має вирішального значення тощо);

-          основні фонди профілакторію «Кировець»неможливо було використовувати у майбутньому за первісним призначенням, що безпідставно не було прийнято відповідачем до уваги (і не спростовано ним ні при проведенні перевірок, ні при розгляді справи судом);

-          ліквідацією основних засобів по суті зруйнованого профілакторію «Кировець»(який неможливо відновити та утримувати) підприємство (позивач) не створило ніякої додаткової вартості, що є очевидним, а лише позбавилося майна, яке прийшло у непридатний для використання стан;

-          донарахування при таких обставинах податку на додану вартість (визначення суми податкового зобов’язання) є безпідставним.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення відповідача від 17.02.2004 № /0 підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про законність проведення ним перевірок діяльності позивача та про законність та обґрунтованість оспорюваного рішення, не приймаються судом до уваги в зв’язку з вищевикладеним.

Доводи відповідача про пропуск позивачем річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, встановленого ст. 99 КАС України, не приймається судом до уваги, так як ст. 99 КАС України не може застосовуватися в даному випадку за таких підстав:

Оспорюване податкове повідомлення-рішення відповідача прийняте 17.02.2004 та в той же день отримано позивачем.

На вказану дату діючим законодавством не було встановлено граничного строку оскарження до суду таких рішень (Цивільний кодекс України не застосовувався в силу його ст. 1, так як цивільне законодавство не застосовується до податкових відносин).

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01.09.2005.

Якщо застосовувати положення ст. 99 КАС України позивач мав право звернутися до адміністративного суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача протягом одного року з дня коли він дізнався про винесення цього рішення, тобто в період: з 18.02.2004 по 18.02.2005, що є об’єктивно неможливим, так як на той час не діяли ні Кодекс адміністративного судочинства України, ні адміністративні суди (господарські суди у якості окружних адміністративних судів).

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Право на позов у позивача виникло до набрання чинності КАС України.

Застосування ст. 99 КАС України до цих правовідносин позбавляє позивача права на судовий захист своїх прав (так як за правилами ст. 99 КАС України строк на звернення позивача до суду закінчується 18.02.2005, хоча на цю дату КАС України ще не діяв).

Враховуючи викладене, а також те, що Кодексом адміністративного судочинства України не врегульовані питання щодо строку звернення до суду у випадках, коли особа дізналася про порушення своїх прав до набрання чинності цим кодексом, суд вважає, що положення ст. 99 КАС України застосовуються лише до відносин, які виникли після набрання чинності цим кодексом, тобто у випадку, коли особа дізналася про порушення своїх прав після набрання чинності цим кодексом.

У випадку, коли особа дізналася про порушення своїх прав до набрання чинності КАС України, річний строк звернення до суду слід відраховувати з дати набрання чинності КАС України, тобто з 01.09.2005.

Позивач пред’явив даний позов 10.11.2005, що підтверджується штампом суду на позовній заяві.

Таким чином, позивач звернувся до суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача (на держмито) в сумі 3,40 грн. підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції від 17.02.2004 № /0.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь державного відкритого акціонерного товариства «Трест «Стахановвуглебуд»(м. Стаханов Луганської області, вул. Дзержинського, 14, ідентифікаційний код 00181119) витрати на державне мито в сумі 3,40 грн.

13 листопада 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 30 листопада 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подана сторонами протягом 10 днів з 30 листопада 2007 р. до Донецького апеляційного адміністративного суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                      В.В. Корнієнко