ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"23" січня 2007 р.

Справа № 16-9/225-04-7490

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду складі:

Головуючого:       Петрова
М.С.

Суддів:                   Колоколова
С.І.

Разюк
Г.П.

При секретарі:  Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довір. б/н від 09.10.06 р.,

від відповідача: Живора Є.В., довір. №К-212 від 26.01.06 р.(в
судовому засіданні

від
16.01.07 р.).

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу  Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

на рішення
господарського суду  Одеської області від
15.11.2006р.

по справі
№16-9/225-04-7490

за позовом
Колективного підприємства „Ізмаїлвторресурси”

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення
2876 грн. заборгованості по орендній платі, 1920 грн. неустойки та 526,8 грн.
витрат на відрядження.

В
С Т А Н О В И Л А:

04.10.2004року  КП „Ізмаїлвторресурси” звернулось до
господарського суду Одеської області із позовом до СПД ОСОБА_1 про визнання
розірваним договору оренди від 01.06.04р., укладеного між позивачем та СПД
ОСОБА_1, зобов'язання останньої звільнити орендоване приміщення і прилеглу
територію, а також стягнення з СПД ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати у
сумі 3430,0 грн. та пені у сумі 1920 грн.

В процесі розгляду справи позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточною заявою від 14.10.05р. просив
суд стягнути з СПД ОСОБА_1 2876 грн. заборгованості з орендної плати, 1920 грн.
неустойки та 526,8 грн. витрат на відрядження представника позивача у засідання
господарського суду.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням орендарем умов договору щодо сплати орендної плати понад 3 місяця.

Справа розглядалася неодноразово,
останнім рішенням господарського суду Одеської області від 17.10.2005р. (суддя
Желєзна С.П.) позовні вимоги КП „Ізмаїлвторресурси” задоволено, з СПД ОСОБА_1
на користь позивача стягнуто 2876 грн. заборгованості з орендної плати, 1920
грн. неустойки за користування орендованим майном після припинення дії договору
оренди, 526,8 грн. збитків у вигляді витрат позивача на відрядження його
представника до господарського суду.

Вищезазначене рішення
господарського суду Одеської області ґрунтується на тому, що в наявних
матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про несплату відповідачем
орендної плати за спірний період користування орендованим майном та
користування цим майном після припинення дії договору оренди. Крім того, на
думку суду позивач зазнав збитків у вигляді витрат на відрядження свого
представника до суду в результаті неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків
за договором оренди.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Одеської області від 17.10.05р. СПД ОСОБА_1 звернулась до
Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та
провадження у справі припинити.

В обґрунтування апеляційної скарги
СПД ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які
свідчать про передачу її у користування орендованого майна, тому висновки
місцевого господарського суду про стягнення з неї заборгованості за
користування орендованим майном, неустойки та збитків у зв'язку із неналежним
виконанням умов договору оренди є неправомірними.

На думку скаржника наявність
договору оренди, квитанцій з оплати орендної плати і відсутність позову з його
боку у зв'язку із не передачею орендованого майна не свідчать про те, що
орендоване майно ним фактично використовувалося.

До того ж СПД ОСОБА_1 вважає, що
місцевий господарський суд, задовольняючи позов
КП „Ізмаїлвторресурси” навіть не встановив чи є останній власником
майна, яке він за договором оренди повинен був передати орендарю і в чому
полягає порушення його прав.

Крім того, СПД ОСОБА_1 зазначає на
те, що господарський суд 1 інстанції порушив її процесуальні права, щодо участі
у судовому засіданні, оскільки про час і місце судового засідання від
17.10.05р. не була належним чином повідомлена. До того ж,   СПД ОСОБА_1 вважає, що на час прийняття
місцевим господарським судом рішення по суті справи вона втратила статус
суб'єкта підприємницької діяльності, тому провадження у справі у відповідності
до п.1ч.1ст.80 ГПК України підлягало припиненню за непідвідомчістю даного спору
господарському суду.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.03.06р., залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду від 12.07.06р., провадження у даній справі припинено на
підставі  п.1ч.1ст.80 ГПК України.

Вищезазначені постанови Одеського
апеляційного господарського суду та ВГС України постановою Верховного суду
України від 07.11.06р. скасовані, а справа передана до Одеського апеляційного
господарського суду для розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін,   перевіривши правильність юридичної оцінки
судом 1 інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія приходить до наступного.

01.06.02 р. між КП
“Ізмаїлвторресурси” (Орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір
оренди нежитлового приміщення  відповідно
до умов розділу 1 якого позивач зобов'язувався передати відповідачу у тимчасове
користування приміщення площею 78 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, -
для ведення торгівельно-закупівельної діяльності. В свою чергу, за користування
приміщенням Орендатор зобов'язався сплачувати Орендодавцю орендну плату у
розмірі 1.200 грн. на рік. Орендна плата, згідно умов п. 4.1 договору оренди
від 01.06.2002р., повинна була перераховуватись Орендарем на розрахунковий
рахунок Орендодавця щомісячно. Таким чином Орендар кожний місяць за умовами
зазначеного договору оренди повинен був сплачувати орендну плату у сумі 120
грн.

Строк дії договору оренди від
01.06.2002р. сторонами у п. 6.1 встановлено до 01.06.2005р., починаючи з дати
його підписання.

30.04.2003р. між КП
“Ізмаїлвторресурси” та СПД ОСОБА_1
підписано додаткову угоду до договору оренди б/н від 01.06.2002 р.,
згідно з якою Орендар зобов'язався щомісячно сплачувати Орендодавцю орендну
плату за користування відкритими площами, під будівельні матеріали, у розмірі
220 грн. При цьому, протягом дії договору оренди б/н від 01.06.2002р., крім
орендної плати Орендар, згідно додаткової угоди від 30.04.2003р. до даного
договору, також зобов'язався оплачувати фактичні витрати за користування
електроенергією.

В порушення вищенаведених умов договору
оренди від 01.06.2002р., додаткової угоди від 30.04.2003р. до нього, Орендарем
за період з 01.06.2002р. по 17.06.2004р. договірні зобов'язання із своєчасної
сплати орендних платежів належним чином не виконував, внаслідок чого згідно
розрахунку, складеного Орендодавцем (а.с. 192) станом на 17.06.2004р., за СПД
ОСОБА_1 утворилась заборгованість по договору оренди від 01.06.2002р. на
загальну суму у розмірі 2.876 грн., яка складається з сум нарахованої позивачем
орендної плати по договору оренди від 01.06.2002р. та додаткової угоди від
30.04.2003р. до нього  у сумі 5.446 грн.
за винятком платежів, здійснених Орендарем згідно платіжних доручень та
квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 53-56) на загальну суму у
розмірі 2.570 грн.

Згідно із ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно із ч.5 ст.762 ЦК України
плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Частиною 6 цієї ж статті ЦК України передбачено звільнення наймача
від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

СПД ОСОБА_1 відмовляється сплачувати орендну
плату за спірний період, посилаючись на відсутність договірних відносин з
позивачем, з огляду на те, що Орендодавець не передав її у користування
орендоване майно.

Однак, судова колегія вважає, що ці доводи
скаржника спростовуються наявними матеріалами справи, а саме договором оренди
від 01.06.02 р., додатком від 30.04.03 р. до цього договору, платежами,
здійсненими СПД ОСОБА_1 згідно платіжних доручень та квитанції до прибуткового
касового ордеру (а.с. 53-56) на загальну суму у розмірі 2.570 грн. за
користування орендованим майном, оскільки підставою для здійснення вказаних
платежів скаржник зазначала в платіжних документах договір б/н від 01.06.02 р.

Крім того, як зазначалося вище в
апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилалась на те, що орендоване майно позивачем
взагалі їй не було передано за договором оренди б/н від 01.06.02 р. В той же
час на аркуші справи 46 т.1 міститься акт від 20.11.03 р., підписаний СПД
ОСОБА_1, про те що вона не використовує переданий її в оренду склад лише з
20.11.03р., що суперечить вищенаведеним доводам апеляційної скарги.

До того ж СПД ОСОБА_1 не зверталася
до позивача, а ні з претензією, а ні з позовом про зобов'язання останнього
виконати умови договору від 1.06.02 р. щодо передачі орендованого майна.

Відмовляючись від сплати боргу за
користування орендованим майном, СПД ОСОБА_1 при розгляді справи у суді 1
інстанції також посилалася на відсутність заборгованості перед позивачем по
орендним платежам згідно договору від 01.06.02 р. та додатку до нього від
30.04.03 р. з огляду на те, що
передавала засновникам підприємства товарно-матеріальні цінності,
надавала позивачу послуги з використання належного Орендарю автонавантажувача,
а також виконувала роботи з вбирання території КП “Ізмаїлвторресурси”.

В обґрунтування зазначених доводів
СПД ОСОБА_1 до господарського суду 1 інстанції були надані: акти виконаних
робіт від 29.04.2004р. та від 30.04.2004р. (а.с. 42, 43), складені за участю
Орендаря та засновників КП “Ізмаїлвторресурси”; акт виконаних робіт з
розчищення території від 29.04.2004р. (а.с. 48); акт надання матеріалів від
30.08.2003р. та накладна №171 від 30.08.2003р. (а.с. 51, 52); розписки фізичних
осіб -засновників КП “Ізмаїлвторресурси” про прийняття від  СПД ОСОБА_1 грошових коштів в якості
матеріальної допомоги та в рахунок оренди приміщення складу тощо.

Однак, у вищезазначених осіб, які
підписали вказані вище документи від імені КП “Ізмаїлвторресурси”, згідно із
статутом підприємства не мають повноважень на участь від імені КП
“Ізмаїлвторресурси” у господарських правовідносинах з іншими особами без
відповідної довіреності.

Згідно із п.12.14 ст.12 статуту КП
„Ізмаїлвторресурси” по всім питанням, яки випливають з питань діяльності
підприємства як в Україні так і за кордоном, інтереси підприємства без
довіреності представляє його директор.

Таким чином, господарський суд 1
інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вищезазначені документи, не є
належними доказами на підтвердження відсутності заборгованості відповідача за
договором оренди від 01.06.02 р. та додатку до нього від 30.04.03 р.

При цьому місцевий господарський
суд обґрунтовано звернув увагу відповідача на те, що виконання ним певних робіт
- надання послуг, передача товарно-матеріальних цінностей КП
“Ізмаїлвторресурси” або уповноваженим ним особам, у відповідності до ст. 11,
509 ЦК України є підставою для виникнення певних прав та обов'язків учасників
зазначених правочинів, але ніяким чином не пов'язане з виконанням сторонами по
справі прийнятих на себе зобов'язань по договору оренди, оскільки умови цього
договору в установленому законом порядку сторонами не змінювалися.  Наведені висновки суду підтверджуються
умовами розділу 1, а також п. 4.1
договору оренди б/н від 01.06.2002р. відповідно до яких сторонами була
передбачена саме грошова форма розрахунків за користування орендованим майном,
а не шляхом виконання робіт, надання послуг тощо.

В свою чергу, заборгованість КП
“Ізмаїлвторресурси” перед СПД ОСОБА_1 за виконані останньою роботи, надані
послуги та передані товарно-матеріальні цінності, на існування якої наполягає
відповідач в обґрунтування заперечень на позов у даній справі, на думку суду,
не може бути предметом судового дослідження у даній справі за відсутності
заявлених відповідачем, у встановленому чинним ГПК України порядку, вимог  (зустрічних позовних вимог) з цього приводу,
а також з огляду на ті обставини, що правова оцінка наявності або відсутності
зазначеної заборгованості не пов'язана з виконанням сторонами умов договору
оренди б/н від 01.06.2002р. та додаткової угоди до нього.

За таких обставин судова колегія
вважає, що місцевий господарський суд оцінивши всі докази у сукупності, дійшов
правомірного висновку, щодо стягнення з відповідача основного боргу у сумі 2876
грн. за користування орендованим майном у спірний період, так як підстави для
звільнення відповідача від сплати за користування орендованого майна відсутні.

Згідно із ст.782 ЦК України
наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців
підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з
моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У відповідності із вимогами ст.782
ЦК України та з врахуванням несплати відповідачем орендної плати за договором
від 01.06.02 р. та додатку до нього від 30.04.03 р. протягом 3 місяців підряд,
КП “Ізмаїлвторресурси” 17.06.2004р. звернулось до Орендаря з повідомленням за
вих. №8 (а.с. 9) про відмову від договору оренди (його розірвання в
односторонньому порядку) та вимогами про погашення існуючої за Орендарем
заборгованості по сплаті орендних платежів. Як вбачається з повідомлення про
вручення поштового відправлення НОМЕР_1 (а.с. 11) вищезазначене звернення КП
“Ізмаїлвторресурси” від 17.06.2004р. Орендарем було отримано 19.06.2004р., але
залишено нею без розгляду та задоволення.

02.08.2004р. листом за вих. НОМЕР_2
КП “Ізмаїлвторресурси” повторно звернулось на адресу СПД ОСОБА_1 з заявою про
відмову від договору оренди від 01.06.2002р., вимогами про погашення існуючої
заборгованості по договору та необхідність звільнення орендованого приміщення,
яку Орендарем також було залишено без задоволення.

З огляду на викладене, вважаючи
допустимою та правомірною відмову Орендодавця від договору оренди  від 01.06.2002р. відповідно до положень ст.
782 ЦК України від 16.01.2003р. №435-ІV, КП “Ізмаїлвторресурси” вважаючи
зазначений договір розірваним з 17.06.2004р. (дати звернення на адресу Орендаря
з повідомленням за вих. №8) просить стягнути з СПД ОСОБА_1 1.920 грн.
неустойки, нарахованої позивачем за невиконання СПД ОСОБА_1 вимог щодо
повернення орендованого майна у зв'язку з відмовою від договору оренди (ст. 785
ЦК України), а також 526, 80 грн. витрат КП “Ізмаїлвторресурси” на відрядження
представника позивача у засідання господарського суду.

Як зазначалося вище повідомлення КП
“Ізмаїлвторресурси” від 17.06.2004р. про відмову від договору оренди від
01.06.2002р. Орендарем було отримано 19.06.2004р.

Викладені обставини дозволяють суду
дійти висновку про те, що у відповідності до ч. 2 ст. 782 ЦК України договір
оренди від 01.06.2002р. є розірваним з 19.06.2004р., що в свою чергу дозволяє
стверджувати про припинення договору найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК
України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем вищезазначеного
обов'язку, згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України тягне за собою застосування до
правопорушника цивільно-правової відповідальності у вигляді сплати неустойки у
розмірі подвійної плати за користування річчю.

З моменту одержання СПД ОСОБА_1
повідомлення КП “Ізмаїлвторресурси” за вих. НОМЕР_3, тобто з 19.06.2004р., і до
моменту звернення Орендодавця з позовом у даній справі, Орендарем зобов'язання
з повернення об'єкту оренди, передбачені ч. 1 ст. 785 ЦК України, виконано не
було у зв'язку з чим нарахована позивачем сума неустойки у розмірі 1.920 грн.
за три місяці неправомірного користування відповідачем майном КП
“Ізмаїлвторресурси” місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з СПД
ОСОБА_1  на користь позивача у відповідності
до приведених вище норм чинного законодавства України.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 611, ст. 623 ЦК
України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, згідно ст. 22 ЦК України, має право
на їх відшкодування. При цьому, в силу положень п. 1 ч. 2 вказаної статті
чинним законодавством України під збитками розуміються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного
права (реальні збитки).

Приймаючи до уваги викладене, а
також враховуючи ті обставини, що з метою відновлення свого порушеного права,
внаслідок неналежного виконання СПД ОСОБА_1 прийнятих на себе договірних
зобов'язань, “Ізмаїлвторресурси” було вимушено звернутись до господарського
суду Одеської області з позовом у даній справі, у зв'язку з чим зазнало збитків
у вигляді витрат КП “Ізмаїлвторресурси” на відрядження представника позивача у
засідання господарського суду у сумі 526, 80 грн., яки позивач також просив суд
відшкодувати йому за рахунок відповідача.

Сума витрат, яких зазнало КП
“Ізмаїлвторресурси” у зв'язку з відрядженням представника позивача у засідання
господарського суду підтверджується первинними документами обліку підприємства,
а саме: звітами КП “Ізмаїлвторресурси” про використання коштів, наданих на
відрядження або під звіт; посвідченнями про відрядження з відповідними
відмітками про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначення, вибуття з
них і прибуття до місця постійної роботи; проїзними квітками (а.с. 84 - 97), а
також обґрунтованим розрахунком позовних вимог в цій частині позову (а.с. 191).

В свою чергу, протиправність
поведінки СПД ОСОБА_1, яка порушила зобов'язання, передбачені умовами договору
оренди нежитлового приміщення б/н від 01.06.2002р., додаткової угоди до нього
від 30.04.2003р., а також вимогами ст.ст. 782, 785 ЦК України; причинний
зв'язок між ними та зверненням КП “Ізмаїлвторресурси” з відповідним позовом до
господарського суду, вина СПД ОСОБА_1 у порушенні прийнятих на себе договірних
зобов'язань витікає з приведених вище по тексту постанови висновків  стосовно правомірності стягнення місцевим
господарським судом з відповідача 2876 грн. заборгованості по договору оренди
та 1.920 грн. неустойки.

Таким чином, місцевий господарський
суд правомірно у відповідності із ст.ст. 11, 22, 509, 610, 611, 614, 623 ЦК
України правомірно задовольнив позовні вимоги КП “Ізмаїлвторресурси” про
стягнення з СПД ОСОБА_1 завданих нею збитків у сумі 526, 80 грн., тобто витрат
КП “Ізмаїлвторресурси” на відрядження представника позивача у засідання
господарського суду по даній справі.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи скаржника щодо необхідності дослідження факту наявності у позивача права
власності на орендоване майно, оскільки це не стосується предмету даного спору,
так як жодна з сторін договору оренди не зверталася із відповідним позовом про
визнання у встановленому законом порядку недійсним договору оренди від 01.06.02
р. та додатку до нього від 30.04.03 р. у зв'язку із відсутністю у позивача
права власності на майно, передане відповідачу за цим договором. Позовні вимоги
КП „Ізмаїлвторресурси” ґрунтуються на договорі оренди від 01.06.02 р. та
додатку до нього, які в установленому законом порядку недійсними не
визнавалися.

Не заслуговують на увагу і доводи
скаржника про необхідність припинення провадження у даній справі, з підстав,
наведених у постанові Верховного Суду України, якою скасовано постанови Одеського
апеляційного господарського суду від 30.03.06 р. та ВГС України від 12.07.06 р.
і направлено справу до Одеського апеляційного господарського суду для розгляду
апеляційної скарги по суті.

Судова колегія не погоджується і з
доводами скаржника про порушення місцевим господарським судом його
процесуальних прав щодо  участі у
судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи позов
КП „Ізмаїлвторресурси” розглядався судом 1 інстанції протягом 3-х судових
засідань 14.09.05 р., 30.09.05 р., 17.10.05 р., про час і місце яких
відповідачу надсилалися на його адресу (АДРЕСА_2), яка зазначена у свідоцтві
про державну реєстрацію, відповідні ухвали. На аркушах справи 171,177 т.1
містяться поштові повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду про
призначення справи до розгляду на 14.09.05 р. і відкладення розгляду справи на
30.09.05 р., але останній в обидва судові засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.
Ухвала про відкладення розгляду справи на 17.10.05 р. згідно із поштовим
конвертом та повідомленням про вручення (а.с.184-185 т.1) СПД ОСОБА_1 судом 1
інстанції в установленому законом порядку направлялася, але повернута
відправнику з поміткою „адресат тимчасово вибув”. Зазначене на думку судової
колегії є належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо
повідомлення СПД ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на 17.10.05 р.,
оскільки остання не повідомила суд про тимчасову зміну своєї адреси, а до
повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного
місцезнаходження учасників судового процесу. (Аналогічної правової позиції по
аналогічним питанням дотримується і ВГС України -інформлист від 02.06.06 р.
№01-8/1228).

Таким чином, аналізуючи всі обставини
справи, судова колегія вважає, що нез'явлення відповідача в жодне з судових
засідань є спробою останнього затягнути розгляд спору по суті та уникнути
відповідальності та сплати боргу за користування орендованим майном.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого
рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати
по сплаті держмита за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49,99, 101-105 ГПК
України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу СПД ОСОБА_1
залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від
17.10.05 р. без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                               М.С. Петров

Суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П.  Разюк