ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"27" листопада 2007 р.            Справа № 10/651-07

За позовом

Прокурора Тетіївського району в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, м. Київ

до

Відкритого акціонерного товариства „Тетіївмаслозавод”, м.Тетіїв Київської області (далі –відповідач-1);

до

Дочірнього підприємства „Аромат”, м. Васильків Київської області (далі –відповідач-2)

про

визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

Суддя Тищенко О.В.

Представники:

від прокуратури:

Бондаренко І. В., посвідчення №62 від 26.05.2006;

від позивача:

Клименко О.А., за довіреністю №64 від 01.10.2007, Любенко С.В., за довіреністю №5 від 25.01.2007;

від відповідача-1:

не з’явився;

від відповідача-2:

не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2007 р. прокурор Тетіївського району Київської області звернувся у Господарський суд Київської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №11/11 від 27.11.2003 р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством „Тетіївмаслозавод” та Дочірнім підприємством „Аромат”.

В обґрунтування позовних вимог прокурор Тетіївського району посилається на наступне:

- на виконання Закону України „Про оренду майна державних підприємств і організацій” у 1992 р. між Регіональним відділенням ФДМУ у Київській області та Київським комбінатом по виробництву молочних продуктів „Молоко” було укладено договір оренди з правом викупу орендованого майна терміном на 3 роки. До складу комбінату входило 9 структурних підрозділів без права юридичної особи, у тому числі „Тетіївський маслозавод”;

- наказом по Регіональному відділенню ФДМУ по Київській області від 20.08.1993 р.№17-ВП відповідно до ст. 12 Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств” було зареєстровано заяву на приватизацію Київського орендного комбінату „Молоко”. На виконання ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України „Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в оренду” від 20.05.1993 р. №57-93 наказом позивача від 01.10.1993 р. №42-ВП було створено комісію з інвентаризації та оцінки вартості майна Київського орендного комбінату „Молоко”, а наказом позивача від 05.1.1993 р. №51-ВП був затверджений акт оцінки вартості його майна;

-17.12.1993 р. Регіональним відділенням ФДМУ по Київській області було укладено додаткову угоду до договору оренди з Київським орендним комбінатом „Молоко” щодо умов викупу державного майна організацією орендарів в сумі 8 481 303 крб., у тому числі за рахунок приватизаційних майнових сертифікатів на суму 3 188 850 крб. та персоніфікованого прибутку –5 292 803 крб.;

- 12.05.1995 р. було укладено договір купівлі-продажу державного майна Київського орендного комбінату „Молоко”, складено акт прийому-передачі державного майна, видано свідоцтво про право власності Київського орендного комбінату „Молоко”;

- 20.12.2005 р. свідоцтво про право власності Київського орендного комбінату „Молоко” було скасоване наказом по Регіональному відділенню ФДМУ Київської області №14-25-11/19 як таке, що видане з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25.11.2003 р. №2097 „Про затвердження положення про впорядкування передачі об’єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства”, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, документами, які посвідчують право власності на об’єкти приватизації, є наказ про закінчення приватизації, договір купівлі-продажу об’єкта приватизації, перелік об’єктів нерухомого майна, що передається у власність покупцю та акт приймання-передачі зазначеного майна, видані регіональним відділенням Фонду державного майна України і підписані у встановленому порядку, а тому підтвердженням права власності на нерухоме майно є перелік нерухомого майна, який видається тільки органами приватизації, зокрема Регіональним відділенням ФДМУ по Київській області;

- організація орендарів Київського позивача щодо підтвердження права власності на нерухоме майно;

- 26.11.2002 р. рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради №102 „Про визнання права власності на нерухоме майно за ВАТ „Тетіївський маслозавод” за товариством було визнано право власності на нерухомість, на підставі якого 10.12.2002 р. ВАТ „Тетіївський маслозавод” було видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс;

- 27.11.2003 р. згідно договору №11/11 купівлі-продажу нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.2002 р. ВАТ „Тетіївмаслозавод” продало цілісний майновий комплекс ДП „Аромат” за 444 386, 56 грн.;

- про укладення оспорюваного договору прокуратурі Тетіївського району стало відомо 05.03.2007 р., що підтверджується довідкою вивчення особової справи ВАТ „Тетіївмаслозавод” у Тетіївському МБТІ;

- 29.03.2007 р. рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради №35 було задоволено протест прокурора Тетіївського району і скасовано рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради №102 від 26.11.2002р. „Про визнання права власності на нерухоме майно за ВАТ „Тетіївський маслозавод”;

- недійсність договору №11/11 купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.2003 р. зумовлена тим, що він укладений на підставі свідоцтва про власність, яке на даний час скасоване.

У письмових поясненнях від 27.11.2007 р. №14-16-2171 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області вказало, що 12.05.1995 р. був укладений договір купівлі-продажу державного майна Київського орендного комбінату „Молоко”, оплата організацією орендарів за державне майно була проведена у повному обсязі; перелік об’єктів нерухомого майна , що передавалося у власність, покупцю не видавався.

Відповідач-1 та відповідач-2 вимог суду, викладених в ухвалах від 17.09.2007 р. та від 05.11.2007 р., не виконали, витребуваних судом доказів не надали, поважних причин невиконання ухвал суду не навели, в судові засідання не з’являлися а тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2007 р. було порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, зобов’язано сторони надати письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, розгляд справи призначено на 05.11.2007 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2007 р. у зв’язку з неявкою в судове засідання 05.11.2007 р. представника прокурора, представників відповідачів та необхідністю витребування доказів, необхідних для вирішення спору на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 27.11.2007 р.

Ухвалою Голови Господарського суду Київської області від 06.11.2007р. Грєхова А.С. на підставі ст. 69, 86 ГПК України було продовжено строк вирішення спору по справі №10/651-07 на один місяць до 17.12.2007 р.

У судове засідання 27.11.2007 р. представники відповідачів не з’явилися.

Згідно з п. 3.6 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»від 18.09.1997 р. №02-5/289 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

У пункті 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. №01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році»зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Таким чином, суд вважає за можливим продовжити розгляд спору за відсутності представників відповідачів.

Крім того, судом приймається до уваги, що згідно з довідкою Головного управління статистики у Київській області від 31.10.2007 р. №02/2-08/1633 станом на день вирішення спору Відкрите акціонерне товариство „Тетіївмаслозавод” ліквідовано та вилучено як юридична особа з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Тому провадження у справі в частині позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства „Тетіївмаслозавод” підлягає припиненню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги прокурора також стосуються і відповідача-2, суд вважає можливим розглянути по суті позовні вимоги в цій частині (п. 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року»від 14.08.2007 р. №01-8/675; постанова Верховного Суду України від 30.11.2004 р. по справі №42/268-03; постанова Верховного Суду України від 12.12.2006 р. по справі №10/148-18/203).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, господарський суд –

ВСТАНОВИВ:

03.02.1995 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області було видано Київському орендному комбінату «Молоко»свідоцтво про власність на викуплене в ході приватизації майно цілісних майнових комплексів Баришівського, Васильківського, Бородянського молокозаводів, Богуславського, Красятинського, Рокитнянського, Тетіївського маслозаводів, Згурівського, Сквирського сирзаводів.

Рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 26.11.2002р. №102 було визнано за відповідачем-1 право власності на цілісний майновий комплекс Тетіївського маслозаводу, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Гоголя, 2.

На підставі вказаного рішення Виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 26.11.2002р. №102 Тетіївською міською радою видано свідоцтво про право власності ВАТ «Тетіївмаслозавод»на цілісний майновий комплекс Тетіївського маслозаводу, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Гоголя, 2, про що Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації вчинено реєстраційний напис від 10.12.2002 р. №177.

27.11.2003 р. між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №11/11, згідно з яким ВАТ «Тетіївмаслозавод»продало, а Дочірнє підприємство «Аромат»придбало об’єкти нерухомого майна за адресою: Київська обл., м. Тетіїв, вул. Гоголя, 2 (головний виробничий корпус –масло цех, машинне відділення, цільномолочний цех, компресорна, цех сметани; прохідна; водонапірна башта; адміністративний будинок з цехом заміни цільного молока, в т.ч.: адмінбудинок, цех заміни цільного молока; майстерня, склад; вбиральня; казеїновий цех, вентиляційна; трансформаторна підстанція; огорожа; асфальтобетонне покриття).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 20.12.2005 р. №14-25-11/19 свідоцтво, видане 03.02.1995р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області орендному комбінату «Молоко», скасовано.

Рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 29.03.2007р. №35 за результатом розгляду протесту прокурора Тетіївського району стосовно незаконності рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 26.11.2002 р. №102 «Про визнання права власності на майно за ВАТ «Тетіївський маслозавод»було скасовано рішення Виконавчого комітету Тетіївської міської ради №102 від 26.11.2002 р. «Про визнання права власності на майно за ВАТ «Тетіївський маслозавод».

Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судових засіданнях докази, господарський суд вважає позовні вимоги прокурора Тетіївського району такими, що не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та не оспорюється прокурором і позивачем, Київський орендний комбінат «Молоко», правонаступником якого є відповідач-1, 12.05.1995 р. на підставі договору купівлі-продажу державного майна в процесі приватизації придбав майно цілісних майнових комплексів Баришівського, Васильківського, Бородянського молокозаводів, Богуславського, Красятинського, Рокитнянського, Тетіївського маслозаводів, Згурівського, Сквирського сирзаводів. Оплата за вказане майно проведена відповідачем-1 в повному обсязі.

Згідно з актом приймання-передачі від 12.05.1995 р. (додаток до зазначеного договору купівлі-продажу) майно цілісних майнових комплексів Баришівського, Васильківського, Бородянського молокозаводів, Богуславського, Красятинського, Рокитнянського, Тетіївського маслозаводів, Згурівського, Сквирського сирзаводів було передано у власність відповідача-1.

Обов’язок органів приватизації передбачати в рішеннях про створення відкритих акціонерних товариств в процесі приватизації перелік нерухомого майна, що передається до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, як невід’ємну частину таких рішень, був встановлений лише 11.07.1996 р. наказом Фонду державного майна України №788.

Згідно з п. 2 зазначеного наказу відповідні органи приватизації зобов’язані видавати на вимогу відкритих акціонерних товариств, які були створені в процесі приватизації та корпоратизації до набрання чинності вказаним наказом, витяг з відомості результатів інвентаризації щодо нерухомого майна, яке було передано до статутного фонду, та є власністю товариства.

При цьому, із змісту вказаного наказу вбачається, що перелік нерухомого майна, яке передається до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, підлягав складанню при заснуванні господарського товариства державою в особі органів приватизації в процесі приватизації та здійснення державою внеску нерухомого майна до статутного фонду такого акціонерного товариства.

Таким чином, законодавством, діючим на момент укладення 12.05.1995 р. договору купівлі-продажу державного майна Київського орендного комбінату «Молоко»та видачі свідоцтва на право власності на майно, що входило до цілісних майнових комплексів Баришівського, Васильківського, Бородянського молокозаводів, Богуславського, Красятинського, Рокитнянського, Тетіївського маслозаводів, Згурівського, Сквирського сирзаводів не передбачалось складення переліків нерухомого майна, що набувалося покупцем в процесі приватизації.

Згідно з п. 10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними»від 12.03.1999 р. №02-5/111 відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили.

Відповідно до п. 15 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (додаток №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за №157/6445) (в редакції, чинній на день укладення оспорюваного договору) правовстановлюючими документами на нерухоме майно є, зокрема, накази засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), з додатком - переліком об'єктів нерухомого майна про передачу у власність цих об'єктів акціонерним товариствам та акт приймання-передавання зазначеного майна, підписаний у встановленому порядку.

Таким чином, даний пункт Переліку стосується лише наказів органів приватизації з додатками, у яких передбачені переліки майна, що вносилось до статутних фондів створюваних у процесі приватизації акціонерних товариств.

З матеріалів справи вбачається, що приватизація державного майна Київського орендного комбінату «Молоко»проводилась згідно з ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів, зданих в оренду»від 20.05.1993 р. №57-93 та Декрету Кабінету Міністрів України «Про додаткове регулювання орендних відносин»від 15.12.1992 р. №9-92.

Декрет Кабінету Міністрів України «Про додаткове регулювання орендних відносин»від 15.12.1992 р. №9-92 набув чинності з 14.01.1993 р.

Згідно з ст. 3 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 р. №9-92 приватизація цілісних майнових комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів, зданих в оренду з правом викупу за укладеними до набуття чинності цим Декретом договорами оренди, в яких було визначено умови викупу (ціна, порядок, терміни та засоби платежу), здійснюється на умовах, передбачених договорами.

Таким чином, правовстановлюючими документами на нерухоме майно, що було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, були договір купівлі-продажу державного майна від 12.05.1995 р. з актом приймання-передачі державного майна як невід’ємної частини вказаного договору, що відповідає вимогам Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за №157/6445.

Посилання прокурора на порушення відповідачами вимог Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 р. №2097 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003 р. за №1201/8522, відхиляється судом як необґрунтоване також у зв’язку з тим, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна №11/11 від 27.11.2003 р. вказане положення не набрало чинності, виходячи із ст. 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»від 03.10.1992 р. №493/92.

В силу ст. 48 ЦК УРСР, п. 1 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними»вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурором не спростовано факт набуття відповідачем-1 в процесі приватизації права власності на нерухоме майно, що було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді (ст. 2 ГПК України).

Всупереч зазначеному прокурором не наведено у позовній заяві в чому саме полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Крім того, позивач та прокурор не звернули уваги, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму двосторонньої реституції, незалежно від того чи відповідає спірна угода закону. Захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені законом (постанова Верховного Суду України від 30.01.2007 р. по справі №1/138-14/318-9/273).

Отже, у випадку оспорювання прокурором чи органом приватизації факту набуття відповідачем-2 на підставі спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна №11/11 від 27.11.2003 р. права власності на таке нерухоме майно у зв’язку з тим, що воно не передавалось у власність відповідача-1 в ході приватизації, вказані особи не позбавлені права звернутись до суду з відповідним віндикаційним позовом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, п. 6 ч. 1 ст. 80, 82 –85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині позовних вимог відносно Відкритого акціонерного товариства „Тетіївмаслозавод” припинити.

2. В частині позовних вимог до Дочірнього підприємства „Аромат” відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                Тищенко О.В.