ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2007 р.
Справа № 15/482/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Л.В. Поліщук,

суддів Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання О.О. Соломахіній,

за участю представників сторін

від позивача: П.О. Чаричанський

від відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 27.12.2006р.

у справі № 15/482/06

за позовом ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва

до ТОВ „Торговельно-промислова компанія „Юв-Інвест”, м. Миколаїв

про стягнення боргу у сумі 2092,99грн.,

встановив:

Центральна МДПІ у м. Миколаєві провела перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу павільйону, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Привольна, біля АГК „Ракета” та належить ТОВ „Торговельно-промислова компанія „Юв-Інвест” і за її результатами склала акт від 21.01.2005р. № 14031341/2302                (а.с. 14).

В ході перевірки встановлені порушення:

- п.п. 9, 11, 13 ст. Закону „Про РРО”, оскільки порушено режим попереднього програмування за найменуванням сигарет „Прилуки” за ціною 1,70грн., не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків на суму 1,15грн. із деним звітом РРО та не забезпечено зберігання фіскальних звітних чеків (z-звіту) в книзі обліку розрахункових операцій;

- ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами” від 19.12.1995р. № 481/95-ВР, у зв’язку зі здійсненням торгівлі тютюновими виробами без придбання ліцензій на роздрібну торгівлю тютюновими виробами.

26.01.2005р. на підставі акту перевірки Центральна МДПІ у м. Миколаєві прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/325 про застосування штрафних санкцій у сумі 430,75грн. за порушення Закону „Про РРО” та рішення № /0 про застосування штрафних санкцій у розмір 1700,00грн. згідно абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами” (а.с. 16-17).

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва звернулася до господарського суду з позовом на підставі ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” про стягнення з ТОВ „Торговельно-промислова компанія                „Юв-Інвест” 2092,99грн., які складають суму заборгованості по сплаті штрафних за податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.01.2005р. № /0/325 та рішенням ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.01.2005р. № /0.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 27.12.2007р. (суддя Л.І. Васильєва) в задоволенні позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що штрафні санкції по податковому повідомленню-рішенню                               від 26.01.2005р. № /0/325 застосовані за порушення вимог Закону України „Про реєстратори розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95 із подальшими змінами (далі –Закон „Про РРО”), який не є законом про оподаткування, а застосовані штрафні санкції не є штрафними санкціями у розумінні пункту 1.5 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181 із подальшими змінами та доповненнями (далі - Закон № 2181), отже у позивача відсутнє право направляти відповідачу податкове повідомлення-рішення з визначенням податковим зобов’язання суму штрафу і застосовувати правові наслідки за несвоєчасну сплату штрафу. Рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.01.2005р. № /0 про застосування до відповідача штрафних санкцій у сумі 1700,00грн. за порушення Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” прийнято позивачем з перевищенням його повноважень, оскільки п. 2 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” зобов’язує податковий орган при виявленні порушення щодо ліцензування чи патентування передати матеріали справи про виявлені порушення органу, який видає ліцензії чи патенти. Також суд зазначив, що позов заявлений з пропуском строків позовної давності, передбачених ст. 250ГК України, ст. 258 ЦК України.

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, не погоджуючись з прийнятою судом постановою, звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності не пропущено, так як його слід обчислювати за ст. 257 ЦК України, згідно якої строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Щодо прийняття Центральною МДПІ у м. Миколаєві податкового повідомлення-рішення від 26.01.2005р. № /0/325 про застосування штрафних санкцій у сумі 430,75грн. за порушення Закону „Про РРО” судова колегія зазначає.

Згідно преамбулі Закону № 2181 він є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами.

Відповідно до п. 1.2, 1.5, 1.9 ст. 1 Закону № 2181, податкове зобов'язання - зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів в порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами; податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону.

Вичерпний перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) визначено у     ст.ст. 14, 15 Закону України „Про систему оподаткування”. У цих статтях штрафні (фінансові) санкції, які встановлені Законом „Про РРО”, не передбачені як один із видів податків і зборів, тому обов'язок сплатити такі штрафні санкції не відноситься до податкового зобов'язання, визначеного Законом № 2181.

Отже, у податкової служби відсутні підстави для прийняття згідно Закону № 2181 податкового повідомлення-рішення про визначення податковим зобов’язанням штрафних санкцій, встановлених ст. 17 Закону „Про РРО”. Між тим, на підставі ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” податкова інспекція має право звертатися до суду із позовами про стягнення вищевказаних штрафних санкцій.

Щодо прийняття Центральною МДПІ у м. Миколаєві рішення                         № /0 від 26.01.2005р. про застосування штрафних санкцій у розмір 1700,00грн. згідно абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами” судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може здійснюватися суб’єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, у тому числі її виробниками, за наявності у них ліцензії.

Згідно ст. 16 означеного Закону, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до абзацу 5 частини 2, частин 4, 5 статті 17 Закону „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” до суб’єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії у розмірі 200 відсотків отриманої партії товару, але не менше 1700грн. і рішення про стягнення таких штрафів приймаються органом, який видав ліцензію та іншим органом виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України, у разі невиконання суб’єктом підприємницької діяльності рішення таких органів, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003р. затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Відповідно до п.5 вказаного Порядку, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб’єкта підприємницької діяльності, пов’язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно із п.2 ст. 11 Закону України „Про Державну податкову службу в Україні” в редакції, що діяла на час проведення перевірки, органами державної податкової служби мають право здійснювати контроль за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону; з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгові патенти.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку посадові особи органу державної податкової служби діяли з перевищенням повноважень.

Стосовно перебігу строків позовної давності, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції виходячи із слідуючого.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України.

Відповідно до ст.238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Отже, штрафні санкції, передбачені ст.17 Закону України № 481, є адміністративно-господарською санкцією.

Згідно ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 4 ст.17 Закону № 481 встановлено, що штрафні санкції за порушення вимог цього Закону застосовуються шляхом прийняття органами виконавчої влади відповідних рішень.

Отже, рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.01.2005р. про застосування до відповідача фінансових санкцій прийняті у межах строків передбачених ст.250 ГК України.

Механізм застосування зазначених санкцій визначено у відповідному Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України                          від 02.06.2003р. № 790.

Пунктом 10 вказаного Порядку, передбачено, що у разі невиконання суб’єктом підприємницької діяльності рішення про застосування фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання, сума санкцій стягується на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 223 ГК України, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання  застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Посилання позивача на те, що статтею 549 ЦК України наведено поняття неустойки     (штрафу, пені) –грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання, штрафом є неустойка, що встановлюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов’язання, не заслуговує на увагу, оскільки у даному випадку застосовувався штраф як адміністративно-господарська санкція за порушення правил господарювання, визначення поняття якої наведено у ч. 1 ст. 241 ГК України –це грошова сума, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, строк позовної давності у даному випадку слід обчислювати, з урахуванням вищезазначених законодавчих норм, з 09.03.2005р. (відповідач отримав рішення 01.02.2005р.) по 03.03.2006р. Однак, позов заявлений 27.10.2006р., тобто із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.267 цього Кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 27.12.2006р. у справі № 15/482/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                            Поліщук Л.В.

Суддя                                                                                Бандура Л.І.

Суддя                                                                                Туренко В.Б.