СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 грудня 2007 року

Справа № 2-2/13162-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Трансшип" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 06.11.2007 у справі № 2-2/13162-2007

за позовом           Державного підприємства "Дельта-Лоцман" (вул. Лягіна, 27, Миколаїв, 54017)

до           дочірнього підприємства "Трансшип" (вул. Борзенка, 44-19,Керч,98300)

про стягнення 5591,02 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.11.2007 у справі № 2-2/13162-2007 позов задоволено частково.

Стягнуто з дочірнього підприємства "Трансшип" на користь Державного підприємства "Дельта-лоцман" пеню у розмірі 201,95 дол. США., штраф у розмірі 268,78 дол. США, а також 55,92 дол. США державного мита і 118 грн. витрат по сплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У частині стягнення 5120 грн. 29 коп. заборгованості провадження у справі припинено у зв’язку із відсутністю предмету спору.

В основу рішення були покладені загальні норми господарського та цивільного права, а саме норми статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положення статей 173, 193 Господарського кодексу України, які регулюють зобов’язальні правовідносини сторін. Однак, у зв’язку з тим, що боржник погасив заборгованість під час розгляду справи, суд припинив провадження в частині стягнення основної суми боргу.

Також місцевий суд, відповідно до статті 232 Господарського кодексу України та безпосередньо умов самого договору, стягнув з відповідача штраф та пеню.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу у його відсутність.

Так, відповідач посилається на те, що він не був повідомлений належним чином. Таким чином, заявник апеляційної скарги вважає, що він був позбавлений права надати місцевому господарському суду доказ оплати ним суми пені. Такий доказ, а саме платіжне доручення № 656 від 18.09.2007 відповідач додає до апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд позивач не повідомив.

Відповідач до початку розгляду справи надіслав до суду клопотання про

розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.12.2007 суддю Гонтаря В.І. замінено на суддю Черткову І.В.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга дочірнього підприємства "Трансшип" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2006 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 153/П-06 (а. с. 13-15).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положень статті 193 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1.1. Договору позивач по справі прийняв на себе зобов’язання за заявками відповідача надавати послуги лоцманського проведення суден та регулювання руху суден, а відповідач повинен прийняти та оплатити надані послуги, при цьому споживачем послуг позивача є “судновласник” (судновласник, оператор, фрахтувальник, вантажовідправник, вантажоодержувач або інший платник зборів, за дорученням якого діє відповідач).

Пунктом 2.1.2 вказаного договору позивач прийняв на себе зобов’язання надавати відповідачеві рахунки для сплати зборів і платежів за користування послугами, які оформлені на підставі встановлених цін і державних тарифів та вимог договору.

Відповідно до пункту 2.2.3 вказаного договору відповідач зобов’язаний розрахунки за Договором здійснювати в валюті виставлених рахунків відповідно до умов договору по суднах, що плавають під іноземним прапором –у доларах США або євро, а під прапором України –у національній валюті України. Оплата повинна здійснюватись у порядку визначеному діючим законодавством України у сфері ЗЕД, валютного регулювання та валютного контролю.

Відповідно до пункту 2.2.4 вказаного договору відповідач зобов’язаний сплачувати рахунки, виставлені позивачем, у терміни, визначені договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що порядок стягнення і розмір зборів визначаються відповідно до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори, а по зборам, що не підлягають державному регулюванню, - згідно розцінок позивача. Витрати за перерахування коштів відносяться на рахунок відповідача і проводяться за його рахунок.

Відповідно до пункту 4.2 договору оплата здійснюється відповідачем відповідно до рахунків.

Вказаний договір набрав чинності з 22.09.2006 року та діє до 31.12.2007 року.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази сплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 5120,29 грн., а саме виписки банку та акт звірки за період з 01.06.2007 по 31.07.2007 станом на 11.10.2007, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність припинення провадження у справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 5120,29 грн. на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату рахунків відповідач несе відповідальність відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семі відсотків вказаної вартості.

Таким чином, господарський суд Автономної Республіки Крим дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення пені за період з 08.06.2007 по 30.07.2007 у розмірі 201,95 дол. США та штрафу за той же період у розмірі 268,78 дол. США. підлягає задоволенню.

Стосовно посилань відповідача на доказ оплати ним суми пені (платіжне доручення № 656 від 18.09.2007), який не розглядався в суді першої інстанції і який був доданий відповідачем до апеляційної скарги, судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Однак, у даному випадку посилання відповідача на те, що він не знав про розгляд справи у суді першої інстанції і тому не міг надати такий доказ господарському суду Автономної Республіки Крим, апеляційною інстанцією вважаються хибними.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до витягу зі списку відправки кореспонденції господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.10.2007 та 24.10.2007, - судові акти (зокрема ухвала про призначення та відкладення справи) були надіслані саме на адресу відповідача: вул. Борзенько, 44, кв. 19, м. Керч, яка відповідає адресі зазначеної самим відповідачем в апеляційній скарзі. Таким чином, доданій до апеляційної скарги доказ не може бути прийнятий судовою колегією, оскільки він не був предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази виконання прийнятих на себе зобов’язань, місцевий господарський суд повністю обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у частині стягнення пені у розмірі 201,95 дол. США та штрафу у розмірі 268,78 дол. США.

При цьому, судові витрати також були правомірно покладені судом на відповідача згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України у повному обсязі, оскільки борг був оплачений лише після звернення позивача із позовом до суду.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Трансшип" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.11.2007 у справі № 2-2/13162-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

І.В. Черткова