ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.

№ 14/319-5/40

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій
В.М., за участю ОСОБА_1а,
ОСОБА_2 (дов. від 21.11.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1на рішення
господарського суду Полтавської області від 26 квітня 2007 року та постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 1 серпня 2007 року
у справі № 14/319-5/40 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до
комунального підприємства “Теплоєнерго” про стягнення 50 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2005 року суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до
комунального підприємства “Теплоєнерго” про стягнення штрафу в розмірі 50 000
грн. з підстав порушення умов договору від 20 липня 2004 року.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на припинення зобов'язання.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26 квітня 2007
року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 1 серпня 2007 року, в позові відмовлено з мотивів
безпідставності.

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 просить рішення та постанову
скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статей 218
і 230 Господарського кодексу України, статей 42, 43 і 84 Господарського
процесуального кодексу України та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Комунальне підприємство “Теплоєнерго” проти доводів касаційної скарги
заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Судова колегія вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 20 липня 2004 року сторони уклали
договір про надання правової допомоги з питань відносин комунального
підприємства “Теплоєнерго” та відкритого акціонерного товариства “Крюковський
вагонобудівний завод”, відповідно до умов якого суб'єкт підприємницької
діяльності зобов'язався надавати комунальному підприємству правову допомогу в
господарських спорах у справах № 20/218 і № 16/147 господарського суду
Полтавської області; обґрунтованості тарифів відкритого акціонерного товариства
“Крюковський вагонобудівний завод”; стягнення з цієї особи грошових коштів.

У разі дострокового розірвання договору або створення перешкод у
виконанні його умов винна сторона сплачує штраф в розмірі 50 000 грн.

Позивач у повному обсязі виконував зобов'язання за договором, але у
січні 2005 року комунальне підприємство “Теплоєнерго” та відкрите акціонерне
товариство “Крюковський вагонобудівний завод” дійшли згоди щодо спірних питань,
вирішення яких було предметом договору про надання правової допомоги і, як
наслідок, комунальне підприємство припинило зобов'язання за цим договором і
скасувало довіреність.

Відповідно до частини 2 статті 598 Цивільного кодексу України
припинення   зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або
законом.

Колегія судів вважає правильним висновок господарських судів про те, що
даний договір є договором доручення.

За змістом статті 1008 Цивільного кодексу України договір доручення
припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови
довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право
відмовитись від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на
відмову від договору доручення є нікчемною.

За таких обставин господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про
правомірність припинення комунальним підприємством “Теплоєнерго” договору
доручення і встановлення сторонами в договорі санкцій за реалізацію цього права
не відповідає вимогам закону.

Дружнє врегулювання комунальним підприємством “Теплоєнерго” та відкритим
акціонерним товариством “Крюковський вагонобудівний завод” спірних питань,
вирішення яких складало зміст договору доручення, не свідчить про усунення
суб'єкта підприємницької діяльності від виконання зобов'язань або створення
перешкод в його діяльності в контексті відповідальності довірителя (пункт 12
договору доручення).

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу вимог. Всупереч вказаним статтям позивач не надав господарським судам
доказів, які б свідчили про наявність у діях відповідача складу цивільного
правопорушення і господарські суди правомірно відмовили у позові.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Полтавської області від 26 квітня 2007 року
та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 1
серпня 2007 року у справі № 14/319-5/40 залишити без змін, а касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1без задоволення.

Головуючий, суддя

М. В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій