ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
січня 2007 р.

№
18/162

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого,
судді: суддів:

Кравчука
Г.А., Мачульського Г.М., Шаргала В.І.

за
участю представників сторін:

позивача

Ломакова
О.М. дов. №10 від 03.11.2006 р.

відповідача

Вільшинської
М.О. дов. №5218 від 23.11.2005р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 04.10.2006р.

у
справі

№18/162
господарського суду Полтавської області

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства “Полтава -авто”

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
34 000 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите
акціонерне товариство  (надалі ВАТ)
“Полтава-авто” звернулося до господарського суду Полтавської  області з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи (надалі СПД)
ОСОБА_1 про стягнення 34 000 грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідач не повернув в обумовлений термін надану
позивачем відповідно до укладеного між сторонами договору поворотну фінансову
допомогу у вказаному розмірі.

Рішенням
господарського суду Полтавської області від 09.06.2006 року (суддя Безрук
Т.М.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 04.10.2006 року (судді: Швець В.О., Зеленіна Н.І.,
Фаловська І.М.), позов задоволений з СПД
ОСОБА_1 на користь ВАТ “Полтава -авто” стягнуто 34 000 грн. боргу та
відповідні судові витрати.

Доповідач:
Шаргало В.І.

Не
погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, СПД  ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами
ст.ст. 4-47, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України,
ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, 538, 545 Цивільного кодексу
України,  просить  їх скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції
на те, що зазначена заборгованість була погашена шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог і що погоджено з керівництвом позивача.

Заслухавши
в судовому засіданні пояснення представників сторін,  розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського
суду вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.04.2004 року між сторонами  укладений договір про надання поворотної
фінансової допомоги, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався за рахунок своїх фінансових активів не маючи
на меті отримання прибутку та/або збереження реальної вартості фінансових
активів строком до 02.07.2004 року надати відповідачеві поворотну фінансову
допомогу в сумі 34000 грн., а відповідач
-  повернути вказану суму в
строки, визначені договором, або достроково.

Надання
поворотної фінансової допомоги здійснюється шляхом безготівкового перерахування
грошових коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача та протягом 5-ти
банківських днів з моменту зарахування коштів на поточний рахунок відповідача
сторони взяли на себе зобов'язання скласти та підписати акт про передачу
грошових коштів (п.п.3.1., 3.3. договору).

Позивач
свої зобов'язання виконав -перерахував на рахунок відповідача поворотну
фінансову допомогу у розмірі 34000 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями ІНФОРМАЦІЯ_1 та актом про надання грошових коштів від 02.04.2004
р., проте відповідач в обумовлений строк отримані  за договором кошти не повернув. Суди
попередніх інстанцій відхилили доводи відповідача про те, що в рахунок
погашення боргу СПД  ОСОБА_1 поставив ВАТ
“Полтава -авто” нафтопродукти, оскільки відповідних доказів, зокрема, внесення
змін до договору від 02.04.2006 року в частині визначення порядку та способу
розрахунків або укладення додаткової угоди, чи
будь-яких інших документів (в розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ГК
України), що підтверджують погашення сторонами зустрічних однорідних вимог  відповідачем не надано.

Правовідносини,
що  виникли між сторонами у справі на
підставі договору від 02.04.2004 року суди попередніх інстанцій кваліфікували
як правовідносини з надання позики.

Відповідно
до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За
правилами частини 2  статті 1047
названого Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може
бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Статтею
1049 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок позичальника повернути
позику в порядку та в  строк, що
встановлені договором.

Суди
встановили факт надання позики (поворотної фінансової допомоги) відповідачеві,
що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Разом з тим, суди
встановили, що СПД  ОСОБА_1 не надано
відповідних доказів того, що ним  була
повернута   позикодавцеві сума поворотної
фінансової допомоги у визначеному договором порядку (п.3.5 договору) та у
встановлений строк. Докази погашення боргу будь-яким іншим способом також не
надавалися.

Відповідно
до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно
зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Враховуючи
вимоги наведеного законодавства, встановлені судами обставини справи, суди
попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

З   огляду на викладене  колегія
суддів   вважає, що під   час розгляду справи господарськими судами
фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного
дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм
надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального
і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для
скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 04.10.2006р. у справі №18/162
залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук
Г.А.

Суддя

Мачульський
Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.