КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2007                                                                                           № 4/334-3/231

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коротун  О.М.

суддів:                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Герасько В.В. – представник за довіреністю б/н від 10.11.2006

від відповідача - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Бортницький дослідно-механічний завод"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.07.2007

у справі № 4/334-3/231

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Бортницький дослідно-механічний завод"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-комунальне господарство "Геолог"

про                                                  стягнення 74862,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у червні 2007 року до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 69 977 грн. 05 коп., крім того, пеню в розмірі 3 706 грн.86 коп. за порушення грошових зобов’язань та 3% річних в розмірі 1 179 грн.06 коп. за прострочення виконання грошового зобов’язання.

Справа неодноразово розглядалася різними інстанціями.

Рішенням Господарського суду міста Києва  від 19.07.2007 у справі №4/334-3/231 (за результатами нового розгляду)  повністю відмовлено в задоволенні  позовних вимог Відкритого акціонерного товариства  „Бортницький  дослідно-механічний завод”  (далі-позивач)  до  Товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-комунальне підприємство „Геолог” (далі-вдповідач) про стягнення  69977,05грн. основного боргу; 3706,86грн. пені; 1179,06грн. 3% річних.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на  відсутності доказів  правонаступництва відповідача щодо зобов’язань УПТОК ГГП „Севукргеологія”  за договорами №27 та 27-а від 01.07.1995, укладеними між позивачем та УПТОК ГГП „Севукргеологія”.

Посилаючись на те, що рішення  суду прийняте з порушенням норм матеріального  та процесуального права, без з’ясування  обставин, які мають значення для  розгляду справи,  позивач   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати  вищезазначене рішення, позовні вимоги задовольнити  в повному обсязі та відшкодувати   судові витрати, пов’язані з розглядом даної справи. Крім того, позивач, для з’ясування питання правонаступництва відповідача щодо спірних правовідносин,    просив залучити до участі у справі  третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на  стороні відповідача  Відкрите акціонерне товариство „Північукргеологія” (далі-ВАТ „Північукргеологія”), посилаючись на безпідставність  відмови судом у  залученні третьої особи та   порушення  судом прав  відповідача, передбачених статтею 27 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України).

В обґрунтування апеляційної скарги,  позивач    також посилається на  те, що  судом  при прийнятті рішення помилково встановлено факт відсутності доказів правонаступництва відповідача, оскільки факт  правонаступництва підтверджується статутом  відповідача та актом прийому-передачі житлового фонду на баланс  відповідача,  в якому чітко вказано, що житловий  фонд та заборгованість  передаються  відповідачеві  станом на 01.03.2004, а тому посилання суду на неможливість встановлення  моменту набуття зобов’язання, безпідставне. Скаржник також наполягає на тому, що угода від 29.11.2004, укладена між сторонами, є самостійним правочином, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов’язання щодо оплати заборгованості за електроенергію та  помилково розцінена судом як  доповнення до договору №27, оскільки  зазначений факт не підтверджується змістом самої угоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2007   апеляційну скаргу  було прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.09.2007.

У зв’язку з  неявкою у судове засідання   представника відповідача, в порядку приписів статті 77 ГПК України  розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18.09.2007.

Представники відповідача в судове засідання 18.09.2007 не з’явився. Позивач підтримав доводи, які були викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги (зокрема, повідомлення про отримання відповідачем 07.09.2007 року ухвали суду про відкладення розгляду апеляційної скарги до 18.09.2007 року),  а також те, що явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення Господарського суду м. Києва за наявними у справі матеріалами без представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Тому судом задоволено клопотання позивача за № 50 від 17.09.2007 року про доручення до матеріалів справи додаткових доказів.

Клопотання апелянта № 47 від 03.09.2007 року про залучення ВАТ „Північукргеологія” в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відхиляється Київським апеляційним господарським судом. При цьому, судовою колегією критично оцінено посилання позивача на  порушення судом  приписів статті  27 ГПК України у зв’язку з відмовою у залученні до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ „Північукргеологія”, оскільки  матеріали справи не містять доказів звернення до  суду  першої інстанції учасників судового процесу або  зазначеної особи  з заявою про залучення  до участі у справі третьої особи.

Відповідно до приписів статті  27 ГПК України,  треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні  позивача або відповідача до прийняття рішення  господарським судом.

Оскільки норми ГПК України щодо вчинення  господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції  у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про необхідність  відмови у задоволенні  клопотання  позивача щодо залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  ВАТ „Північукргеологія”. Крім того, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що рішення по даному спору може вплинути на права та обов’язки цієї особи щодо однієї з сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

29.11.2004 між позивачем в особі голови правління Ящука Олександра Миколайовича, який діяв на підставі статуту та відповідачем, який (як вказано в самому тексті угоди) відповідно до статуту був правонаступником ВАТ «Північукргеологія», яке в свою чергу було правонаступником УПТОК ГГП «Севукргеологія», в особі директора Босака Олександра Андрійовича, що діяв на підставі статуту, у зв’язку з невиконанням відповідачем  договірних зобов’язань за договором №27 від 01.07.1995, було укладено угоду про погашення заборгованості (далі - угода від 29.11.2004).

Згідно пунктів 1, 2 угоди від 29.11.2004, позивач та відповідач затвердили заборгованість останнього перед позивачем станом на 01.11.2004 у розмірі 70977,05грн., яка виникла з договірних зобов'язань за договором №27, та домовилися, що відповідач сплачуватиме вказану заборгованість рівними частинами протягом одного року починаючи з грудня 2004 року щомісячно у розмірі 5914,75грн.

Посилаючись на те, що станом на 26.01.2005  відповідач сплатив позивачеві лише 1000,00грн., чим порушив свої зобов’язання, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.1995 між Бортницьким дослідно-механічним заводом та УПТОК ГГП «Севукргеологія» було укладено договори № 27, № 27-а на користування електроенергією (далі - договори № 27, № 27-а). Відповідно до пунктів 1-3 договорів №27, 27-а, Бортницький дослідно-механічний завод  зобов'язався відпускати   УПТОК   ГГП   «Севрукргеологія»   електроенергію   для   технічних   і освітлювальних цілей з ТП - 4932, а УПТОК ГГП «Севукргеологія» зобов'язався оплатити використану електроенергію за розрахунковий період відповідно до прейскуранту №09-01 та умовами цих договорів.

Згідно пункту 7 договорів № 27, 27-а, строк дії  договорів було визначено  до 31.12.1995 з правом подальшої пролонгації у разі, якщо жодна із сторін за місяць до припинення терміну дії цього договору не заявить про відмову чи перегляд умов даного договору.

Сторонами по даній справі не надано суду доказів того, що договори № 27, №27-а припинили свою дію.

Зі змісту угоди  від 29.11.2004 вбачається, що за взаємною згодою сторін  лише продовжено строк виконання зобов’язання за договором №27 та не було  здійснено заміну   первісного зобов’язання новим, а також не було  змінено учасників  зобов’язання за договором №27.

Відповідно до  приписів  частини другої статті 604  Цивільного кодексу України (далі-ЦК України)  зобов’язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання  новим зобов’язанням між тими ж сторонами  (новація).

Таким чином,  неодмінною вимогою до новації є збереження суб’єктного складу учасників зобов’язання, а тому судова колегія  погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність  тверджень позивача щодо заміни одного зобов’язання іншим в результаті укладення угоди від 29.11.2004.

Крім того, слід зазначити, що статтею 520 ЦК України передбачено, що  боржник у зобов’язанні  може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Оскільки в матеріалах справи відсутня згода Бортницького дослідно-механічного заводу (кредитора за договорами №27 та 27-а) щодо заміни боржника, судова колегія  критично оцінює посилання  позивача на те, що  угодою від 29.11.2004 було здійснено заміну одного боржника іншим, у зв’язку з переведенням  на баланс відповідача будинків по вулицях Леніна  43-А та Дяченко, 8, як такі, що не ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального права.

З наявного у матеріалах справи акта розмежування балансової приналежності електромереж і експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 1 до договорів №27, № 27-а) вбачається, що через ТП - 4932 здійснювалося подання електричної напруги на КЛ - 0,4 кВ та електричне обладнання розміщене у житловому будинку на вул. Леніна, 43 а (52 кв) та у житловому будинку на вул. Дяченко, 8 (78 кв), яке знаходилося на балансі УТПОК ГГП «Севукргеологія».

Тобто, позивач забезпечував електричною енергією приміщення (52кв.), розташоване у житловому будинку на вул. Леніна, 43-а та приміщення (78 кв.), розташоване у житловому будинку на вул. Дяченко, 8.

Відповідно до пункту 1.1 статуту  відповідача,  останній був створений на базі  відокремленого структурного структурного підрозділу Виробничо-технічної бази «ВАТ «Північукргеологія» згідно розподільчого балансу і є правонаступником засновника - ВАТ «Північукргеологія» в господарській діяльності, яка пов’язана з утриманням та обслуговуванням відомчого житлового фонду в частині виділеного майна.

Відповідно  приписів статті 109 ЦК України, перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб є виділом. До виділу застосовуються за аналогією положення частин першої, другої та четвертої статті 105 та положення статей 106 і 107 цього кодексу.

Виділ є одним із видів створення юридичної особи,  однією із форм  реорганізації  юридичної особи, проте, зазначену форму реорганізації чинним законодавством не віднесено до припинення юридичної особи. При виділі  юридична особа не припиняється, з її складу лише  відокремлюється одна чи кілька  юридичних осіб, до яких за розподільчим балансом переходила частина прав і обов’язків реорганізованої юридичної особи.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що відповідач був створений в результаті виділу з ВАТ «Північукргеологія».

Частина третя статті 107 ЦК України зазначає, що розподільчий баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення.

Згідно Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1996 року № 961, розподільчий баланс підприємства - баланс, що складається під час відокремлення (виділення) об'єктів із цілісного майнового комплексу.

Згідно Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999  №87, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за №391/3684, баланс - це звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал.

Вищий господарський суд України, скасовуючи попередні рішення судів, вказав у постанові від 20.03.2007 року, що для вирішення спору по суті необхідно дослідити розподільчий баланс та встановити, чи входять до складу кредиторської заборгованості, що передається відповідачу, заборгованість, яка виникла з договірних зобов’язань за договором від 01.07.95 №27 та, виходячи від встановлених обставин, надати оцінку договору від 29.11.2004 року про погашення заборгованості.

Відповідно до приписів ч.1 ст.111-12ПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Разом з цим, оскільки, незважаючи на неодноразові витребування судом першої інстанції та апеляційної інстанції розподільчого балансу ВАТ „Північукргеологія”, з якого б міг вбачатися перехід частини прав та обов’язків структурного підрозділу Виробничо-технічної бази ВАТ «Північукргеологія» до відповідача, зазначений доказ відсутній у матеріалах справи, суд позбавлений можливості  дослідити вищезазначений документ та надати йому належну  оцінку щодо правонаступництва відповідача  в частині спірних правовідносин, а саме встановити, чи входить до складу кредиторської заборгованості, що передавалася відповідачеві, заборгованість, яка виникла з договірних зобов’язань за договором  №27 та, виходячи з  встановлених обставин, надати оцінку договору від 29.11.2004 про погашення заборгованості.

Залучений до матеріалів справи  акт приймання-передачі житлового фонду з метою обслуговування на баланс відповідача, а також дебіторської та кредиторської заборгованості по комунальним послугам, що виникла на протязі експлуатації та обслуговування житла Виробничо-технічною базою ВАТ „Північукргеологія” та додаток №2 до нього, не можуть бути прийнято судом як належні докази у розумінні статті 34 ГПК України, оскільки зазначені документи, у відповідності до пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердежного наказом Мініфіну від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, як первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. У акті і додатку № 2 відстуні дати їх складання, що виключає можливість зробити висновок про момент набуття відповідачем прав та обов’язків від Виробничо-технічної бази ВАТ „Північукргеологія”.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у додатку № 2, який є невід’ємною частиною акта приймання-передачі житлового фонду з метою обслуговування на відповідача, а також дебіторської та кредиторської заборгованості по комунальним послугам, що виникла на протязі експлуатації та обслуговування житла Виробничо-технічною базою ВАТ „Північукргеологія”, визначено перелік кредиторської заборгованості по Виробничо-технічній базі ВАТ „Північукргеологія” за комунальні послуги станом на 01.03.2004, що передавалася відповідачеві, зокрема: зазначена заборгованість перед Київенерго за теплову енергію. Будь-яка заборгованість Виробничо-технічної бази ВАТ „Північукргеологія” перед позивачем чи перед Київенерго зі сплати за використану електроенергію, яка передається відповідачу, відсутня.

Судом апеляційної інстанції досліджені надані позивачем Акт звірки взаєморозрахунків між постачальником ВАТ „Бортницький дослідно-механічний завод” та споживачем філія ВТБ ВАТ „Північукргеологія” від 19.02.2004 та виписки з особових рахунків, копії яких наявні в матеріалах справи (том 2). Разом з цим, вказані докази не є підставою для задоволення позову в розумінні приписів ст.34 ГПК України.

Обов’язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами  виходячи з того, хто посилається на певні  обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень,  це стосується і позивача, який повинен був  довести  факт правонаступництва відповідача  щодо зобов’язань УПТОК ГГП „Севукргеологія”  за договорами №27 та 27-а від 01.07.1995, укладеними між позивачем та УПТОК ГГП „Севукргеологія”.

Оскільки, вищезазначений факт  не підтверджено належними доказами, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Таким чином,   судова колегія  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та не вбачає підстав для скасування рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга  Відкритого акціонерного товариства „Бортницький дослідно-механічний завод”  на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2007 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Бортницький дослідно-механічний завод” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва  від 19.07.2007 у справі  №4/334-3/231 залишити без змін.

3. Матеріали справи №4/334-3/231  повернути до Господарського суду  міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коротун  О.М.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіна С.А.

20.09.07 (відправлено)