ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.05.07 р.                                                                               Справа № 44/109

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Хадо” (представник до судового засідання не з’явився), до відкритого акціонерного товариства „Артемнафтапродукт” (представник Сисоєва В.В. довіреність 07/05.07 від 07.05.07 року), про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 977,64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Хадо” (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 933,36 грн., інфляційних 33,79 грн. та трьох процентів річних 10,49 грн. за поставлену відкритого акціонерного товариства „Артемнафтапродукт” (далі – Покупець) мастильні матеріали. Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні та простроченні відповідачем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки мастильних матеріалів – гелі, оливи тощо (далі – Товар) на загальну суму 1’399,60 грн.

Представник Продавця в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та в порядку статті 22 ГПК України змінив підстави позову, зазначивши, що правовідносини виникли не з письмового договору постановки від 13.01.04 року, а з усної домовленості.

Представник Покупця в судовому засіданні усно визнав позов та надав докази оплати суми основного боргу 933,36 грн.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Цивільні права та обов’язки сторін у справі виникли в порядку частини 1 статті 11 ЦК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують означені права і обов’язки.

Продавець здійснив встановлення правовідносин з Покупцем не в письмовій формі, а конклюдентно, шляхом вчинення дій, які виразилися у фактичній передачі 13.01.04 року Товару вартістю 1’399,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № 13/1-1 від 13.01.04 року, наданою позивачем, а також відповідною довіреністю ЯЕЮ № 519842 від 13.01.04 року, яка надала громадянину Мациєву О.І. право на отримання Товару від імені Покупця.

Покупець не висловив жодних заперечень проти отримання від позивача зазначеного Товару, окрім того, відповідач накладною на повернення від 10.02.05 року повернув Продавцю частину Товару вартістю 466,24 грн.

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що фактично укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

Таким чином, в силу статей 655 ЦК України, Продавець зобов’язався передати Товар вартістю 1’399,60 грн. у власність Покупця, а Покупець зобов’язався прийняти майно і сплатити за нього зазначену суму.

Згідно пункту 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку. Згідно пункту 7.2.3 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним, а також одночасно розрахунковим документом, яка виписується на кожну повну або часткову поставку товарів. Водночас, факт поставки Товару додатково підтверджено податковою накладною № 02576 від 13.01.04 року, яку видано згідно приписів пункту 7.3.1 Закону України „Про податок на додану вартість” за першою подією – за фактом передачі Товару.

Належність зазначеної податкової накладної до предмету спору перевірена судом, до того ж, податкова накладна № 02576 від 13.01.04 року надала відповідачу право на включення в податковий кредит витрат по сплаті податку на додану вартість.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та обставин, суд вважає, що надані позивачем видаткова, податкова накладні та довіреність – є належним доказом здійснення передачі відповідачу Товару та прийняття цього Товару останнім. Докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань по Договору щодо передачі Товару або докази повної оплати Товару – суду не надавалися.

Оскільки сторонами не було письмово визначено строку виконання зобов’язання щодо передачі, то, за правилами частини 2 статті 530 ЦК України, обов’язок Покупця повністю оплатити Товар виник 03.11.06 року – по закінченні семиденного строку після пред’явлення Продавцем письмової вимоги на оплату Товару № 275/10-06 від 24.10.06 року. Факт надіслання відповідачу вимоги на оплату підтверджено поштовим повідомленням № 120740.

Наразі, зобов’язання Покупця перед Продавцем оплатити Товар у розмірі 933,36 грн. на момент порушення провадження у справі – виконане не було, що суперечить нормам статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Втім, 19.04.07 року відповідачем повністю оплачено суму боргу 933,36 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 242, через що провадження у справі в цій частині підлягає припиненню через відсутність предмету спору в порядку пункту 11 частини 1 статті 80 ГПК України.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, арифметично перевіреним судом, сума трьох процентів річних та інфляційних з простроченої суми з моменту виникнення права вимоги до 20.03.07 року становить 10,49 грн. та 33,79 грн. відповідно.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Покупцем умов правочинів купівлі-продажу, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача, оскільки з вини цього суб’єкта виник поточний спір.

На підставі ст.ст.11, 525, 526, 530, 625, 655-697 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, п.11 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Хадо” до відкритого акціонерного товариства „Артемнафтапродукт”  про стягнення заборгованості у розмірі 933,36 грн.

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Хадо” до відкритого акціонерного товариства „Артемнафтапродукт” про стягнення інфляційних та трьох процентів річних у розмірі 44,28 грн.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Артемнафтапродукт” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Хадо” суму санкцій 44,28 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 102 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області.