ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2007 р.

Справа №  7/328/05-НР

м. Миколаїв

за позовом
Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми “Андаліт”, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199.

до відповідача
Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1, корп. 1.

про
Визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Від відповідача
Мезінов О.Г.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою (уточнення до позовної заяви від 28.10.2005р. № 38) про скасування податкових повідомлень –рішень Ленінської МДПІ у місті Миколаєві № /0 від 07.04.2005р., № /0 від 07.04.2005р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перевірка , на підставі якої складений акт, була проведена з порушенням вимог ст. 11, 11-1, 11-2 Закону України «Про державну податкову службу»№ 509-ХІІ від 04.12.1990р., оскільки було відсутнє направлення на перевірку і рішення суду про дозвіл на проведення перевірки; при складанні акту  перевіряючими не взято до уваги документи, що підтверджують видачу готівки з каси та пояснення посадової особи підприємства; податкові повідомлення –рішення складені з порушенням встановленої форми.

Відповідач визнав позовні вимоги в частині порушення форми рішення, оскільки воно прийнято не у зв’язку з порушенням податкового зобов’язання.

Порушення, за які застосовано санкції, встановлені актом перевірки.

Перевірка проводилась відділом оперативного контролю згідно з  план-графіком проведення перевірок, у відповідності до п.2 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу»і статтею 15 Закону України про від 06.07.1995  №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд –

встановив:

30.03.2005р.. Ленінською  МДПІ у  м. Миколаєві була здійснена перевірка позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності, в результаті якої було встановлено порушення позивачем  п. 13 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме не забезпечено  відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі готівкових коштів, яка зазначена у денному звіті РРО на суму 26012,99 грн., п. 1 ст. 7 Закону України від 23.03.2005р. №98/96 „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” –порушення порядку використання торгового патенту, а саме на момент перевірки торговий патент знаходився в папці з документами, яка знаходилась в сейфі.

За результатами перевірки був складений акт № 14020045/2302, в якому зазначено, що перевірка проводилась у відповідності з ст.11 Закону “Про державну податкову службу в Україні”.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією  прийняті податкові  повідомлення-рішення від № /0 від 07.04.2005р., № /0 від 07.04.2005р.,  якими позивачеві визначено  суму податкового зобов’язання  за платежем штрафна (фінансова) санкція у розмірі  130064,95 грн.(26012,99грн.*5) по ст.22 Закону №265/95-ВР і 175грн. по п.1 ст.7,8 Закону №98/96.

Оцінивши встановлені  обставини і доводи сторін, суд приходить до такого.

Відповідно до п.2 ст.11 Закону № 509-ХІІ від 04.12.1990р «Про державну податкову службу в Україні»органи державної   податкової  служби  у  випадках,  в  межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Згідно з редакцією статті 15 Закону України про від 06.07.1995  № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, яка набула чинності з 01.01.2001р., контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги) здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення не оперативних(як було зазначено в попередній редакції), а  планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Крім того, ст.2 КАС України і ст.19 Конституції передбачає, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже із змісту вказаних статей зазначених нормативних актів вбачається, що право на перевірку додержання порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) знаходиться в межах повноважень податкової служби, але порядок(спосіб) і підстави проведення такої перевірки можуть бути визначені або тільки законами або(Закон № 265/95-ВР) іншими, крім законів, нормативними актами.

В підтвердження правомірності порядку і підстав перевірки відповідач послався на Закони № 509-ХІІ   і № 265/95-ВР, проте вказані закони такого порядку і підстав не визначають, а тільки вказують, що перевірки проводяться на підставі і в порядку визначеними іншими законами або законодавчими актами.

На час перевірки порядок і підстави планових і позапланових перевірок, які здійснюють органи податкової служби, були визначені ст.11-1 Закону № 509-ХІІ “Про державну податкову службу”(в редакції до 31.03.2005р.) і Указом Президента України від 23.07.1998  № 817/98 Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності”(якщо він не втратив чинність з моменту набрання чинності Законом N 2322-IV від 12.01.2005, яким Закон № 509-ХІІ доповнено  статтею  11-1).

Перевірка від 30.03.2005р. була проведена на підставі план-графіку і якщо вважати її плановою(чи позаплановою), то проведена вона була без додержання вимог, передбачених ст.11-1 Закону № 509-ХІІ або Указом Президента України від 23.07.1998  № 817/98 щодо порядку і підстав проведення перевірки. Факт недодержання вимог цих законів, щодо порядку і підстав перевірки(в т.ч. відсутність направлення на перевірку і рішення суду про дозвіл на проведення перевірки), не заперечує і відповідач, вказуючи, що ці нормативні акти не регулюють порядок і підстави здійснення перевірок проведення платниками готівкових розрахунків, оскільки стосуються нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Проте якщо вважати, що зазначені нормативні акти не регулюють порядок і підстави проведення перевірок додержання порядку проведення готівкових розрахунків за товари, то адміністративні суди повинні, керуючись п.7 ст.9 КАС України, застосовувати аналогію закону, тобто приписи цих же - ст.11-1 Закону № 509-ХІІ або Указом Президент України № 817/98 - нормативних актів, яких податкова служба не додержувалась при проведенні перевірки.

Якщо ж вважати, що у даному випадку неможливо застосування аналогії закону, то відповідно до того ж п.7 ст.9 КАС України, адміністративні суди повинні виходити з конституційних принципів і засад права(аналогії права).

Один з таких принципів, закріплений у ст. 19 Конституції України, забороняє органам державної влади визначати на власний розсуд спосіб і підстави своїх дій, у даному разі проведення перевірок, і зобов’язує їх діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже перевірку проведено податковою службою без додержання порядку і не у спосіб передбачених законами України.

як вже було зазначено, передбачає, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що податковою службою додержано не було.

Не доведено також податковою службою того факту, що перевірка проводилась у відповідності і в порядку, передбаченого якимось іншим нормативним, а не внутрівідомчим актом, який не належить до законодавства України.

Виходячи з встановлених обставин суд вважає, що   рішення податкової служби, прийняті на підставі перевірки, проведені без додержання вимог Конституції, законів і законодавства України, не можуть вважатися правомірними і підлягають скасуванню.

Крім того, рішення підлягають скасуванню в частині визначення штрафних санкцій податковими зобов’язаннями.

Інші доводи позивача для скасування рішення судом не приймаються, оскільки згідно з пунктом 4.5 статті 4 Порядку реєстрації, опломбування та застосуванню реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.00 №614, зареєстрованого з Міністерстві юстиції України 05.02.01 за №107/5298, встановлено, що внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Закон України від 23.03.2005р. №98/96 „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” не передбачає таких підстав для звільнення від обов’язку забезпечення знаходження торгового патенту на доступному та відкритому для огляду місці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Позов задовольнити.

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Ленінської МДПІ у місті Миколаєві № /0 від 07.04.2005р., № /0 від 07.04.2005р.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко