ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2007 р.

Справа № 9/860/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Л.В. Поліщук

Суддів: Г.П. Разюк, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання –І.Г. Храмшиній,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином;

від відповідача –О.І. Ткаченко;

від 3-ої особи –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Жовтневої районної профспілки організації працівників АПК Миколаївської області

на рішення господарського суду Миколаївської області від 03.04.2007р.

у справі № 9/860/06

за позовом Жовтневої районної профспілки організації працівників АПК Миколаївської області

до Жовтневої районної ради Миколаївської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Жовтневої районної державної адміністрації

про визнання права власності,

встановив:

Жовтнева районна профспілка організації працівників АПК Миколаївської області звернулася до господарського суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно –приміщення № 11 площею 14,3кв.м та № 13 площею 22,2 кв.м. на першому поверсі будівлі та бокс гаражу площею 65 кв.м., які знаходяться за адресою: вул. Торгова, 72, м. Миколаїв.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.04.2007р. (суддя І.Г. Філінюк) позов задоволено в частині визнання за Жовтневою районною профспілкою організації працівників АПК Миколаївської області права власності на бокс гаражу площею 65 кв.м. за адресою: вул. Торгова, 72, м. Миколаїв. Рішення мотивовано тим, що позивач довів належними доказами виникнення у нього права власності на кабінети № 22, № 23 на другому поверсі будівлі та бокс гаражу площею 65 кв.м., які знаходяться за адресою: вул. Торгова, 72, м. Миколаїв, але не надав належних та допустимих доказів того, що ним укладений договір міни зазначених приміщень на інші, або виникнення у встановленому законом порядку права власності на інші приміщення, які позивач вважає рівними за своїми ознаками з тими, що були передані йому у власність у 1992р. Оскільки суду не надано технічної документації та оцінки приміщень № 22, № 23 на другому поверсі будівлі та приміщень № 11, № 13 на першому поверсі, суд позбавлений можливості встановити їх рівноцінність, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем не доведено виникнення права власності саме на приміщення № 11, № 13 на першому поверсі, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Жовтнева районна профспілка організації працівників АПК Миколаївської області, не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку щодо неможливості визнання за позивачем права власності на приміщення № 11 розміром 14,3кв.м, яким він вже користується на протязі 6-ти років, та № 13 розміром 22,2кв.м., що знаходиться поряд та використовується районним земельним відділом по причині відсутності договору міни приміщень № 22, № 23 на № 11, № 13 або інших належних документів. З часу передачі Жовтневому РК профспілки працівників АПК нерухомого майна у власність, відповідно до положень ст.ст. 112, 113 ЦК України 1963 року та ст. 355 ЦК України, виникла спільна власність з визначенням приміщень, якими користувалися їх співвласники, але вимагати на даний час повернення в користування приміщень № 22, № 23 на другому поверсі неможливо як з технічної, так і з організаційних причин. Вся будівля по вул. Торгова, 72 у м. Миколаєві, крім відокремленої частини першого поверху, де знаходяться РК профспілки та районний земельний відділ, передана згідно розпорядження представника Президента України в Миколаївській області від 26.06.1992р. під розміщення середньої школи № 47 м. Миколаєва та здійснено відповідне перепланування приміщень з метою організації учбового процесу відповідно до вимог чинного законодавства, а тому номера таких приміщень в спільній власності перестали існувати, а на 2-му поверсі з'явилися інші номера та назви приміщень, що відповідають установі (школі). Оскільки самостійно отримати технічну документацію на перший та другий поверхи будівлі, зокрема на приміщення № 22, № 23 та № 11, № 13 будівлі по вул. Торгова, 72 у м. Миколаєві не має можливості, то суд затребував у КП „Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” зазначену технічну документацію. На час ухвалення рішення до суду вона не надійшла, а суд всупереч положень ст. 38 ЦПК України не витребував її для всебічного з'ясування всіх обставин справи, а тому є безпідставним посилання суду в своєму рішенні про неможливість встановити рівноцінність спірних приміщень із-за відсутності техдокумеінтації та їх оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Торгова, 72, відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2001р. № 400 визнано за Жовтневою районною радою, і на підставі вказаного рішення видано свідоцтво на право власності на зазначене майно, яке ніким не оскаржено. Посилання позивача на заняття кабінетів № 11, № 13 протягом шести років не відповідає дійсності і не підтверджується доказами. Крім того, виконавчий комітет, приймаючи рішення від 19.03.1992р. № 73 „Про передачу у власність райкому профспілок працівників АПК, управління юстиції Миколаївського виконкому, управління внутрішніх справ, службових приміщень для розміщення народного суду Жовтневого району Миколаївської області і передачу у власність Жовтневого Ощадбанку колишньої будівлі народного суду” перевищив свої повноваження. Враховуючи викладене, відповідач просив рішення суду скасувати і прийняти нове рішення.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник відповідача уточнив свої вимоги і просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення як необґрунтовану і неправомірну.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення відсутні, виходячи із наступного.

Рішенням виконкому Миколаївської області № 62 від 09.03.1992р. „Про розмежуванні державного майна (комунального майна) між власністю області та власністю міст обласної підпорядкованості та районів міста”, цілісний майновий комплекс виконкому Жовтневої ради, його відділів та управлінь переданий у комунальну власність Жовтневого району м. Миколаєва.

Рішенням виконкому Жовтневої районної ради Миколаївської області від 19.03.1992р. № 73 передано у власність Районного комітету профспілок робітників агропромислового комплексу (правонаступником якого є позивач згідно до п. 1 Статуту) у власність в колишній будівлі Жовтневого райкому КПУ м. Миколаєва, вул. Торгова, 72, на другому поверсі кабінети № 22, № 23 та бокс гаражу прощею 65 кв.м. кошторисною вартістю 24586,00руб, які передані позивачу за актом прийому передачі від 20.03.1992р.

В подальшому, на виконання Розпорядження Представника Президента України від України від 26.06.1992р., в зв'язку з передачею частини будівлі Жовтневому райкому КПУ (вул. Торгова, 72) для розташування середньої школи № 47, позивачу запропоновано звільнити займані ним приміщення та перейти в приміщення № 306 площею 39кв.м в будівлі Корабельного райвиконкому м. Миколаєва, пр. Жовтневий, 314, з боксом гаражу площею 65кв.м., взявши його на свій баланс.

Далі позивач зазначив, що у 1999р. йому було надане приміщення в Жовтневому районному Будинку культури, а з 2000р. - приміщення по вул. Торгова, 72, але тільки одна кімната на першому поверсі розміром 14,3кв.м. та бокс гаража розміром 65кв.м., які знаходиться у нього в користуванні по теперішній час без будь-якого документального оформлення міни приміщень.

Рішенням Миколаївської міської ради від 25.05.2001р. визнано за відповідачем право власності на цілісний майновий комплекс по вул. Торгова, 72, та передано в оперативне управління Жовтневої районної державної райдержадміністрації.

Доказів, які б свідчили про визнання недійсним рішення Виконкому Жовтневої районної ради Миколаївської області від 19.03.1992р. № 73, або позбавлення права власності позивача в судовому порядку на частину нежитлових приміщень по вул. Торгова, 72, а саме: кабінети № 22, № 23 та бокс гаражу прощею 65кв.м. кошторисною вартістю 24586,00руб., які передані позивачу за актом прийому передачі від 20.03.1992р., сторони суду не надали.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, який вступив в дію з 01.01.2004р., право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відповідно до пункту 5 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

На час прийняття рішення виконкому Жовтневої районної ради Миколаївської області від 19.03.1992р. № 73, діяв ЦК УРСР в редакції 18.06.1963р., виникнення права власності у набувача було пов'язано лише з моментом фактичної передачі майна (ст. 128 ЦК УРСР).

За таких обставин апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що оскільки позивач фактично прийняв майно за актом прийому-передачі від 20.03.1992р., то за нормами цивільного законодавства, яке було чинним на той момент, останній фактично набув у встановленому законом порядку право власності на кабінети № 22, № 23 на другому поверсі будівлі по вул. Торгова, 72 у м. Миколаєві та бокс гаражу прощею 65кв.м.

Главою 29 ЦК України передбачені способи захисту права власності. Статтями 386, 387 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб’єктів права власності. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а також може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника визнається судом незаконним та скасовується. При цьому власник майна, права якого порушені внаслідок видання вищевказаного правового акту, має право вимагати відновлення такого становища, яке існувало до видання цього акту.

Таким чином, законодавством чітко визначені способи захисту права власності, в перелік яких не входить право вимагати інше майно замість того, яке було вилучено у власника. Отже, позивач вибрав спосіб захисту свого права власності, який не передбачений законодавством, а тому його позов не підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов стосовно перевищення виконкомом Жовтневої райради Миколаївської області своїх повноважень при прийнятті рішення № 73 від 19.03.1992р., апеляційна інстанція відхиляє, оскільки вимоги про визнання незаконним вказаного рішення не заявлялися і не були предметом судового розгляду.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, колегія суддів –

постановила:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 03.04.2007р. у справі № 9/860/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                          Г.П. Разюк

Суддя                                                                                          В.Б. Туренко