КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2007                                                                                           № 36/298

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна  В.О.

суддів:            Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кошовий С. А. – по довіреності

від відповідача - Федоров Д. А. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Академії медичних наук України

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.10.2007 р.

у справі № 36/298

за позовом                               Академії медичних наук України

до                                                   ЗАТ "Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів "Біофарма"

про                                                  усунення перешкод в користуванні державним майном.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма” про зобов’язання не чинити перешкод у користуванні державним майном: не житловими будівлями – історичного, епідеміологічного та лабораторного корпусів, що закріплені за Інститутом епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського та знаходяться в м. Києві по вул. Амосова, 9.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2007 р. у справі № 36/298 в позові АМНУ до ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма” про усунення перешкод у користування державним майном було повністю відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АМНУ звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийняте по неповно з’ясованим обставинам з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі скаржник стверджує, що спірні приміщення не входили до складу цілісного майнового комплексу, що належав Київському підприємству по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”, тому не могли бути передані в оренду відповідачу у складі цілісного майнового комплексу.

Також скаржник стверджує, що місцевим господарським судом були порушені норми процесуального права, оскільки, пославшись на неможливість повторного доказування фактів, встановлених рішенням від 05.11.2004 р. під час розгляду справи № 34/579-45/343 Господарського суду м. Києва, суд відмовляє у вирішенні інших спорів за участі тих самих сторін. Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами у судовому процесі є позивач і відповідач. Під час розгляду справи № 34/579-45/343 Академія медичних наук України не виступала ні в якості позивача, ні відповідача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до Постанови №1232 від 07.08.2000 р. Кабінету Міністрів України “Про заходи щодо підвищення ефективності використання наукового потенціалу в галузі медицини” та спільного наказу від 10.08.2000 р. № 195а39 Міністерства охорони здоров’я України та Академії медичних наук України про передачу до складу Академії науково-дослідних установ, Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського був переданий у підпорядкування АМНУ.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, не заперечує проти того, що спірні виробничі приміщення є державною власністю і стверджує, що саме йому належить право повного господарського відання, посилаючись на акт приймання-передачі від 29.09.2000 р., підписаний Міністерством охорони здоров’я України та АМНУ.

Судом встановлено, що Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім.                               Л. В. Громашевського звертався з позовом до ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”, треті особи – АМНУ, Фонд державного майна України про визнання за ним права оперативного управління виробничих будівель — історичного, епідеміологічного та лабораторного корпусів, які розташовані в              м. Києві по вул. Амосова, 9 та звільнення цих будівель.

Рішенням від 05.11.2004 р. у справі № 34/579-45/343 Господарський суд м. Києва в позові відмовив повністю. У рішенні від 05.11.2004 р. Господарського суду м. Києва у справі № 34/579-45/343 встановлено, що спірні виробничі будівлі розташовані на земельній ділянці відповідача у м. Києві по вул. Амосова, 9 площею 5 га 0449 кв. м., яку було відведено рішенням Виконавчого Комітету Київської  міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1982 р. № 77 Державному підприємству по виробництву бактерійних та вірусних препаратів “Біофарма”.

Судовими рішеннями встановлено, що Державне підприємство по виробництву бактерійних та вірусних препаратів “Біофарма” було створено на підставі наказу № 1033 від 21.01.1977 р. Міністерства охорони здоров’я СРСР. Створення цього підприємства відбулося шляхом розподілу Київського науково-дослідного інституту епідеміології, мікробіології та паразитології. Внаслідок цього розподілу, зі складу Київського науково-дослідного інституту епідеміології, мікробіології та паразитології було виділено підприємство по виробництву бактерійних препаратів із завершеним циклом виробництва готової продукції, із земельною ділянкою площею 5,0449 га у м. Києві по вул. Амосова, 9, виробничими спорудами поєднаними автономними інженерними комунікаціями, системами водо- і тепло забезпечення, а також енергопостачання, що підтверджується погодженням Ради Міністрів УРСР від 12.08.1981 р. № 25-17524 та рішенням виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1982 р. № 77. Відповідно до наказу № 1033 від 21.01.1977 р. Міністерства охорони здоров’я СРСР, погодження Ради міністрів УРСР від 12.08.1981 р. № 25-17524, рішення виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1982 р. № 77, плану Головного АПУ та акту від 28.04.1982 р. зазначені спірні виробничі приміщення перебувають у складі цілісного майнового комплексу відповідача по промисловому виробництву бактерійних препаратів. У судових рішеннях встановлено, що відповідач до 1992 р. існував під назвою “Київське підприємство по виробництву бактерійних та вірусних препаратів” і підпорядковувався Головному управлінню по виробництву бактерійних і вірусних препаратів Міністерства охорони здоров’я СРСР.

Цілісний майновий комплекс Державного підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”, до складу якого входили спірні виробничі будівлі, відповідно до договору оренди № 508 від 10.11.2003 р. передано в оренду ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”.

Правонаступником Державного підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма” відповідно до наказу № 26 від 19.01.2004 р. Міністерства охорони здоров’я України та положень установчих документів є ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від        21.12.2004 р. у справі № 34/579-45/343 рішення від 05.11.2004 р. Господарського суду м. Києва було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2005 р. постанова від 21.12.2004 р. Київського апеляційного господарського суду та рішення від 05.11.2004 р. Господарського суду м. Києва у справі № 34/579-45/343 були залишені без змін.

Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського звертався із заявою від 25.07.2006 р. про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2004 р. за нововиявленими обставинами, в якій просив це рішення скасувати і постановити нове   рішення, яким позов задовольнити. У своїй заяві Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського послався, зокрема, на лист № 10-16-8884 від 21.06.2006 р. Фонду державного майна України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.09.2006 р. в задоволенні заяви Інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2004 р. № 34/579-45/343 за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 р. у задоволенні апеляційної скарги Інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського про скасування ухвали від 04.09.2006 р. Господарського суду м. Києва та рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2004 р. у справі № 34/579-45/343 за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2007 р. вище згадані судові рішення у справі № 34/579-45/343 були залишені без змін.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Академії медичних наук України в позові, при цьому колегією береться до уваги наступне.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб’єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції законодавчими актами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своїй позовній заяві просить захисту права повного господарського відання на спірні будівлі. Обґрунтовуючи таке право, позивач посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 07.08.2000 р. “Про заходи щодо підвищення ефективності використання наукового потенціалу в галузі медицини” та спільного наказу від 10.08.2000 р. № 195а39 Міністерства охорони здоров’я України та Академії медичних наук України про передачу до складу Академії науково-дослідних установ. Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського переданий у підпорядкування АМНУ.

Позивач, обґрунтовуючи права на спірні виробничі будівлі, наполягає на тому, що вони були йому передані за актом приймання-передачі від 29.09.2000 р., який був укладений на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 07.08.2000 р. “Про заходи щодо підвищення ефективності використання наукового потенціалу в галузі медицини”. Проте, зазначеною постановою Кабінету Міністрів України було змінено підпорядкування Київського науково-дослідного інституту епідеміології та інфекційний хвороб ім. Л. В. Громашевського від Міністерства охорони здоров’я України до АМНУ.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згаданий вище акт приймання-передачі від 29.09.2000 р. не може бути доказом закріплення спірних будівель на праві повного господарського відання за позивачем, оскільки передбачає зміну підпорядкування і передачу Міністерством охорони здоров’я України до АМНУ Інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л. В. Громашевського.

Згідно ст. ст. 33 та 39 Закону України “Про власність”, що діяли на момент підписання акту приймання – передачі, Указу Президента України від 25.04.2002 р. “Про положення про Міністерство охорони здоров’я України”, Указу Президента України від 23.05.2001 р. “Про Академію медичних наук України” ані Міністерство охорони здоров’я України, ані АМНУ не наділені правами щодо розпорядження державним майном.

Оскільки спірні будівлі належать до державної власності, то управління цим державним майном належить до виключної компетенції Фонду державного майна України.

У рішенні Господарського суду м. Києва від 05.11.2004 р. у справі № 34/579-45/343 встановлено, що Фондом державного майна України спірні виробничі будівлі не передавалися ані Міністерству охорони здоров’я України, ані АМНУ, ані позивачеві.

Позивач у своїй позовні заяві просить зобов’язати відповідача усунути перешкоди у користуванні спірним майном.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, це стосується позивача який належними засобами доказування повинен був довести, що відповідач чинить перешкоди в користуванні спірним майном саме позивачу. Позивач доказів в обґрунтування своїх позовних вимог не надав.

Відповідно до ст. 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” цілісним майновим комплексом вважається господарський об’єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Як встановлено в рішенні Господарського суду м. Києва від 05.11.2004 р. у справі № 34/579-45/343, цілісний майновий комплекс Державного підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”, до складу якого входять спірні виробничі приміщення, відповідно до договору оренди            № 508 від 10.11.2003 р. передано в оренду ЗАТ “Трудовий колектив Київського підприємства по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”.

Таким чином, використання відповідачем спірних виробничих будівель для  виробництва  бактерійних   препаратів  на  підставі  договору оренди із Фондом державного майна України вчинено відповідно до законодавчих актів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 11 Закону України “Про судоустрій”, судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання усіма органами державної влади та території України. Обов’язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановленні рішенням від 05.11.2004 р. Господарського суду м. Києва та ухвалою від 04.09.2006 р. Господарського суду м. Києва під час розгляду справи № 34/579-45/343, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов’язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Твердження скаржника про те, що спірні приміщення не входили до складу цілісного майнового комплексу, що належав Київському підприємству по виробництву бактерійних препаратів “Біофарма”, тому не могли бути передані в оренду відповідачу у складі цілісного майнового комплексу спростовується матеріалами справи. Як вже зазначалося вище, судовими рішеннями встановлено, що відповідно до наказу № 1033 від 21.01.1977 р. Міністерства охорони здоров’я СРСР, погодження Ради міністрів УРСР від 12.08.1981 р. № 25-17524, рішення виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1982 р. № 77, плану Головного АПУ та акту від 28.04.1982 р. зазначені спірні виробничі приміщення перебувають у складі цілісного майнового комплексу відповідача.

Безпідставним є також твердження скаржника й про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки у судових рішеннях, зокрема, у справі № 34/579-45/343 встановлені певні факти, ці рішення набрали законної сили і є обов’язковими до виконання на усій території України.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2007 р. у справі № 36/298 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Академії медичних наук України на рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2007 р. у справі № 36/298 – залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2007 р. у справі            № 36/298 – залишити без змін.

3.  Матеріали справи № 36/298  повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Синиця  О.Ф.

12.12.07 (відправлено)