ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2007 р.

14:30

Справа № 8/388/07

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Сербіні К.Л.,

за участю представника позивача –Загороднюк Є.В. по дов. № 9776/9/10-011 від 12.03.2007р.;

представники відповідачів у судове засідання не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державної податкової інспекції (ДПІ) у Центральному районі м. Миколаєва,

54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24,

до товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Укртрейдагро”,

54000, вул. Потьомкінська, 131/в,

та товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Прейс-сіт”,

01013, м. Київ, вул. Камишанська, 4а,

про застосування наслідків нікчемності правочинів, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою № 20350/9/10-011 від 29.05.2007р. про застосування наслідків нікчемності правочинів і застосування наслідків передбачених ст. 208 ГК України.

Про час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі правом участі у судовому засіданні не скористалися, позов не заперечили і не спростували.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про відмову в позові. Висновок суду ґрунтується на такому:

19.12.2006р. ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва було складено акт № 260/23-300/32188685 про результати виїзної планової перевірки ТОВ “Укртрейдагро”, в якому встановлено наступне:

В жовтні 2004 року ТОВ “Укртрейдагро” виступало як сторона правочину з ТОВ “Прейс-сіт”. В книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ “Укртрейдагро” в жовтні 2004 року за порядковим номером 3 відображено податкову накладну, видану ТОВ “Прейс-Сіт” № 103 від 27.10.2004р. на загальну суму 10143 грн., за якою ТОВ “Укртрейдагро” здійснена попередня оплата у готівковій формі на загальну суму 10143 грн., згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № б/н від 27.10.2004р. на суму 143 грн., № б/н від 26.10.2004р. на суму 10000 грн.

В листопаді 2004 року ТОВ “Укртрейдагро” виступало стороною договору № б/н від 18 жовтня 2004 року, укладеного з ТОВ “Прейс-Сіт”. Предметом договору є виконання послуг, пов’язаних з пошуком постачальників пшениці фуражної, її погрузки та доставки, виконання інших послуг згідно додаткових угод до договору.

На виконання умов договору в листопаді 2004 року ТОВ “Прейс-Сіт” виконані роботи по пошуку пшениці фуражної в кількості 950 т., роботи по організації погрузки та доставки пшениці в сумі 22800 грн. (приведені дані відповідно до наданого до перевірки бухгалтерського первинного документа –акту виконаних робіт № б/н від 29.11.2004р. на суму 22800 грн.).

В грудні 2004 року ТОВ “Укртрейдагро” виступало стороною договору № б/н від 26.11.2004р. Предметом договору є купівля зернових і масляних культур в асортименті. Строк дії договору з моменту підписання до 31.12.2005р. Форма оплати (згідно п. 5.1 договору) є перерахунок всієї суми грошових коштів згідно договору на розрахунковий рахунок чи в касу продавця.

На виконання умов договору ТОВ “Прейс-Сіт” відвантажено пшениці в кількості 944,35 т. в сумі 582959 грн. 98 коп. (приведені дані відповідно до наданого до перевірки бухгалтерського первинного документа –накладної № 126 від 01.12.2004р. на суму 582959 грн. 98 коп.).

Позивач зазначає, що надати первинні бухгалтерські документи, які свідчать про укладання та виконання вказаних правочинів він надати не може, оскільки в ході перевірки ТОВ “Укртрейдагро” відмовилось від надання їх копій.

Позивач вважає укладені між відповідачами у 2004 році угоди нікчемними та просить застосувати наслідки їх недійсності згідно ч.1 ст.208 ГК України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на таке.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2004р. по справі № 2-1990/8 було визнано недійсними з часу реєстрації Статут та Установчий договір ТОВ “Прейс-Сіт”, а також з дати реєстрації свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ “Прейс-Сіт”.

В рішенні суду зазначено, що установчі документи ТОВ “Прейс-Сіт” Нівідничий Д.М. не підписував, статутний фонд ТОВ “Прейс-Сіт” не формував і фактично до фінансово-господарської діяльності підприємства ніякого відношення не мав, печатку він не отримував, ніяких договорів, накладних, довіреностей не виписував. Договір про оренду приміщення під офіс не підписував і ні з ким про це не домовлявся, наміру здійснювати підприємницьку діяльність не мав. Позивач Нівідничий Д.М. вказане ТОВ “Прейс-Сіт” та його статутний фонд не формував, активами не наділяв. ТОВ “Прейс-Сіт” було зареєстровано в органах державної влади не встановленими особами, що є порушенням ст. ст. 1,8 Закону України “Про підприємство”. Такі дії невстановлених осіб, що здійснювали діяльність від імені ТОВ “Прейс-Сіт”, використовували установчі документи, печатку підприємства з метою, що суперечить інтересам держави та суспільству, ведуть до порушення встановленого державою порядку дотримання законності в сфері оподаткування з моменту державної реєстрації ТОВ “Прейс-Сіт”. У зв’язку з цим актом № 426/19-4013-1 від 28.07.2004р. ДПІ у Голосіївському районі м. Києва анульовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ “Прейс-Сіт” з 22.04.2003р.

Вказані обставини, на думку позивача, вказують на те, що вчинення правочинів з боку ТОВ “Прейс-Сіт” свідчить про наявність наміру приховування прибутків від оподаткування, тобто про діяльність, що суперечить інтересам держави.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Так, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред’явлення позову та рішення суду. Тобто в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини. Їх відмінність від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що укладена між відповідачами угода, вчинена з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, тобто підпадає під дію ч.1 ст.207 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вказана норма закону не тільки не містить прямої вказівки на нікчемність правочину укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а навпаки, вказує на його оспорюваність.

За таких обстави, суд вважає безпідставними твердження позивача про нікчемність угод укладених між відповідачами.

Що стосується наслідків недійсності правочину, передбачених ч.1 ст.208 ГК України, то їх застосування передбачено у разі визнання господарського зобов’язання недійсним.

Оскільки такі вимоги позивачем у позові не ставились, доказів визнання у судовому порядку недійсними, укладених між відповідачами угод, позивачем не надано, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 98, 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України

Суддя

Т.В.Гриньова