ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.07
Справа №АС12/64-07.

За позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос», м. Охтирка

За позово          до відповідача -   Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції

про  визнання частково недійсним податкового повідомлення - рішення

СУДДЯ  Л.А. КОСТЕНКО

Представники сторін:

Від позивача:                    Полянська М.А. (дов. № 1 від 14.02.2007 р.)

Від відповідача:           Кладько  Т.М. (дор. № 211/10/10-031 від 17.02.2007 р.), Педько І.П.

За участю секретаря судового засідання   Бардакової О.М.

Суть справи:  Позивач –  ТОВ «Геліос» просить суд визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції № від 24.01.2007 р. в частині визначення податкового зобов»язання з податку на прибуток в сумі 16 250 грн. та  штрафної санкції з податку на прибуток в сумі 3 250 грн., а всього на суму 19 500 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що здійснив віднесення сум  коштів до валових витрат  відповідно  до ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» за фактом виконання робіт, що підтверджується  актами приймання-передачі робіт, які є в наявності  і датовані 30.09.2006 року, тому  висновок про завищення валових витрат за  3-й  квартал 2006 року на суму 65 000 грн. є безпідставним.

Відповідач з позовом не погоджується, вважає донарахування податку та  штрафних санкцій правомірним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

На підставі акту перевірки від 16.01.2007 року № 4/233/21123066 за  результатом виїздної планової перевірки з питань дотримання  вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Геліос»  за період з 01.10.2005 р. по 30.09.2006 р., відповідачем прийняте податкове  повідомлення-рішення від 24.01.2007 р. № /0, яким позивачу донараховано  20 982 грн. податку на прибуток, з них: за основним платежем – 17 358 грн. та штрафної санкції 3 624 грн.

Позивач погоджується  з донарахуванням лише в частині податку на прибуток в сумі 1 108 грн. та штрафної санкції в сумі 374 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що в декларацію по податку на прибуток за 3-й квартал 2006 року  позивач включив  до складу валових витрат по рядку  04.1 «придбання товарів, послуг (робіт)» вартість отриманих послуг від суб»єктів  підприємницької діяльності на суму 65 000 грн., а  саме :

- приватного аудитора Пловецької О.К. акт здачі-приймання виконаних робіт на консультаційно-інформаційні послуги з фінансово-методичного  забезпечення виробництва від 30.09.2006 року б/н (договір від 05.01.2006 р.) на суму 29 700 грн.;

- ТОВ «Плантан» - акт здачі-приймання  послуг на  маркетингові дослідження  ринку збуту та придбання паливно-мастильних матеріалів та нафтопродуктів від 30.09.2006 року  № б/н (договір № 18 від 12.3.2006 р.) на суму 24 360 грн., сума про віднесення до складу валових витрат становить 20 300 грн.;

-   ТОВ «Плантан» - акт здачі-приймання  юридичних послуг в сфері господарської діяльності від 30.09.2006 р. б/н (договір від 09.01.2006 р. № 3) на суму 18 000 грн., сума, що віднесена  до складу валових витрат становить 15 00 грн.

Відповідно до п.п. 5. 2. 1  п. 5.2  ст. 5 Закону України «Про податок на прибуток підприємств» № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (надалі Закон 283) до складу валових витрат включаються  суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв»язку  із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем  продукції (робіт, послуг).

При перевірці встановлено, що по бухгалтерському обліку за вересень 2006 року зазначені витрати позивачем не проведені,  а здійснені в жовтні 2006 р., про що зазначив позивач в судовому засіданні. Також  встановлено, що позивач  в перевіряє мий період не проводив  розрахунки з ТОВ «Плантан», приватним аудитором Пловецькою О.К. за надані послуги не здійснювалися  (підтвердження по бухгалтерському рахунку 311 як і банківські виписки відсутні). Операції по зазначеним послугам з підприємцями, тобто їх отримання не відображено позивачем ні в головній книзі підприємства, ні в журналах-ордерах, а також не відображені по відповідних рахунках  бухобліку 3772 «Розрахунки  з іншими  дебіторами» та 631 «Розрахунки з  вітчизняними постачальниками».

Відповідно п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-Х1У від 16.07.1999 р. визначено, що бухгалтерський облік є обов»язковим видом обліку, який  ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична  та інші види  звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Тобто чинником складання податкової звітності є бухгалтерський облік.

Відповідно  п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону 283 не підлягають віднесенню до складу  валових витрат  будь-які витрати, не  підтверджені  відповідними розрахунковими, платіжними  та іншими документами, обов»язковість ведення і зберігання  яких передбачена  правилами ведення  податкового обліку.

При перевірці позивач надав лише акти здачі-прийняття  послуг, на них він посилається при обгрунтуванні  своїх вимог, але будь-які розрахункові документи відсутні. Також позивачем не були нараховані витрати за послуги, про що свідчить відсутність  заборгованості перед підприємством «Плантан» та  підприємцем Пловецькою О.К. по бухгалтерському обліку.

Таким чином, позивачем протягом звітного періоду – 3-й квартал 2006 року вартість  аудиторських, маркетингових послуг не обліковувалася, не нараховувалася та не сплачувалася, тому у позивача не було підстав  віднести суми за зазначеними послугами до складу валових витрат.

На підставі  викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1.   В задоволенні позову – відмовити.

2.  Порядок і строки апеляційного оскарження встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна  скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду  першої інстанції, якщо інше не встановлено цим  Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. В разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.