ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2007р.                                                                                             Справа № 8/231

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока Плюс", проспект Чорновола, 63, м.Львів

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно", вул.М.Бірюзова, 32-А, м.Полтава, 36000

про стягнення  Стягнення  2500 грн.

Суддя  Плеханова Л.Б.

Представники:

від позивача:  Полив"яна Ю.М., дор. № 38 від 12.06.07

від відповідачів: Ярош М.М., дор. № 23 від 04.11.05 р.

Суть справи:  розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" про стягнення заборгованості в сумі 2500,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, суд  встановив:

28.08.2002 р. між ТОВ "Українське зерно" та ТОВ "Птиця" було укладено договір підряду на вирощування птиці (далі  договір). Відповідно до умов договору, замовник - ТОВ "Українське зерно" доручає, а виконавець - ТОВ "Птиця" зобов"язується вирощувати молодняк птиці. Зобов"язання з сторони виконавця було виконано частково, у розмірі 40000,00 грн., що підтверджується актом приймання - передачі виконаних робіт від 30.10.2002 р.

30.11.2002 року сторонами було складено акт про залік взаємних вимог за договором, відповідно до якого заборгованість ТОВ "Українське зерно" становив 5600,00 грн.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 01.06.2003 р. заборгованість ТОВ "Українське зерно" становила 5000,00 грн. Протягом 2003-2004 років заборгованість була частково погашена. Станом на 26.08.2004 року розмір заборгованості становив 2500,00 грн. ТОВ "Птиця" 26.08.2004 року  виставило претензію на суму 2500,00 грн., яка була визнана, але не була задоволена.

07.10.2006 р. ліквідатор ТОВ "Птиця" виставив претензію № 1/06 на суму 2500,00 грн. основного боргу і 458,00 грн. пені. Претензія була отримана, не заперечена, але не оплачена. Натомість ТОВ "Українське зерно" вимагає від кредитора копії документів, що підтверджують основний борг, незважаючи на те, що вони наявні в нього. Цим самим він лише затягує і відтерміновує сплату коштів.

15 листопада 2006 року між юридичною консалтинговою фірмою "Дока Плюс" та ТОВ "Птиця" було укладено договір № 1 про заміну кредитора у зобов"язаннях (уступки прав вимоги). Предметом вищезазначеного договору є право вимоги по договору підряду на вирощування птиці. Відповідно, кредитором ТОВ "Українське зерно" за зобов"язаннями по договору підряду на вирощування птиці, що виникли на даний момент є ТОВ "Дока Плюс".

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, сума основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "Українське зерно" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Дока Плюс" становить 2500 грн.

Разом з тим, слід  наголосити, що ст.256 Цивільного Кодексу України визначає позовною давністю строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відповідно до вимог ст.261 ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як випливає зі змісту договору, строк виконання настав 28.08.2002 р., відповідно  від цієї дати починає відлік строк позовної давності. Але, ст.264 ЦК України вказує на таку обставину  переривання перебігу позовної давності, як вчинення особою дій, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обов"язку. В нашому випадку це є лист-відповідь на претензію, у якому відповідач не заперечує факту існування боргу, а лише просить надати документальне підтвердження існуючого боргу. Факт переривання перебігу позовної давності обумовлює обчислення його заново, з часу переривання. Отже, позивач не  пропустив встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності в 3 роки.

Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що позовні вимоги  не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень  ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред"явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до  статі 256 ЦК України, позовна  давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із змісту позовної заяви, на думку позивача, з 82.08.2002 року починає відлік строк позовної давності. Отже, строк позовної давності закінчився 28.08.2005 року.

Таким чином, оскільки позивачем  пропущено строк позовної давності, це є підставою для відмови у позові відповідно до п.4 ст.267 ЦК України.

Крім того, поважних причин порушення строку позовної давності, позивач в своїй позовній заяві не зазначає.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов"язку.

Визнати чи  не визнати вимоги позивача, можливо лише за наявності відповідних документів, про надання яких і просив відповідач у своїй відповіді на претензію. Вважати ж саме прохання ТОВ "Українське зерно" надати документальне підтвердження існуючого боргу дією, що свідчить про визнання боргу підстави відсутні.

Відповідно до вимог ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов"язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п.3 ст.267 ЦК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 262, 264, 267 ЦК України, ст.ст. 43, 49, 82-84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суддя                                                                  Плеханова Л.Б.