ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2007
Справа №2-9/9014.1-2007

За позовом Міського виробничого управління житлово – комунального господарства м. Армянська, м. Армянська

До відповідача Державної акціонерної компанії «Титан», м. Армянськ

Про стягнення 118695,68 грн.

Суддя ГС  АР  Крим Н.С.Пєтухова

Представники:

Позивач – Кошельна Л.Н. – пред-к, дор. пост. №1877 від 03.09.2007 р.

Відповідач - Сухоменда Н.М. – пред-к, дор. пост. №04-01-10/509 від 22.08.2007 р.

Суть спору: Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом,  у  якому просить стягнути з відповідача 118695,68 грн., у тому числі 87169,84 грн. заборгованості по договору про співпрацю №1801 від 05.09.2000р., 3457,16грн. –3% річних, 115238,53грн. суми індексу інфляції.

Позивач свої позовні вимоги пояснює невиконанням відповідачем договірних зобов’язань по договору про співпрацю №1801 від 05.09.2000р. по сплаті витрат по утриманню та ремонту місць загального користування в гуртожитках і витрат за електроенергію, витрати відповідно кошторису  за 4 квартал 2002 р. становлять 87169,84грн.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги(аркуш справи 24) не визнав, мотивуючи тим, що строк дії договору закінчився 31.12.2000р., послуги надані позивачем  фізичним особам і стороннім організаціям, обов’язки відповідача по колективному договору прийняти перед робітниками відповідача, а не перед позивачем,  та ці правовідносини  регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Крім того, у відзиву на позов відповідач заявив про пропущення позивачем строк позивної давності.

У судовому засіданні 04.09.2007 р. була оголошена перерва до 13.09.2007 р. до 11:00 годин для надання сторонами додаткових документів.

13.09.07р. судове засідання відбулось у присутності представників сторін.

У судовому засіданні 13.09.2007 р. була оголошена перерва до 21.09.2007 р. до 11:00 годин для підготування проекту рішення.

21.09.07р. судове засідання відбулось у присутності представників сторін: позивач – Кошельна Л.Н. – пред-к, дор. пост. №1877 від 03.09.2007 р.; відповідач – Кириченко С.В. – пред-к, дор. пост. №04-01-10/251 від 30.03.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, а також додатково надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

В с т а н о в и в:

05.09.2000р. ДАК „Титан” і  ГВУ ЖКГ м. Армянська уклали договір про співпрацю № 1801 про пайову   участь по утриманню  житлового фонду і комунального  господарства, яким передбачено зобов’язання  відповідача здійснювати сплату витрат по утриманню і ремонту місць загального користування в гуртожитках і по витратах за електроенергію більш встановленої в колективному договорі норми витрат робітникам відповідача щоквартально по узгодженому кошторису (п.2.1.1. договору.),  здійснювати сплату  за комунальні послуги надані об’єктам    соцкультпобуту (п.2.1.2. договору).

У договорі, наданому до матеріалів справи позивачем, строк  його дії не зазначений.

У екземплярі того ж договору, наданому до матеріалів справи  відповідачем,  у пункті 5.1. договору  вказаний строк його дії до 31.12.2000р.

Однак, суд не може згодиться з думкою відповідача про те, що строк дії договору №1801 до 31.12.2000р. Обґрунтованих пояснень стосовно підписання керівником відповідача примірника досліджуваного договору без зазначеного строку його дії, представник відповідача суду не надав.

Представник позивача наполягав, що в примірнику, наданому відповідачем, строк дії договору, дописаний вже після його підписання уповноваженими особами відповідача.

Підтвердженням тривалості договірних правовідносин сторін у четвертому кварталі 2002 року і підтвердженням надання позивачем послуг з утримання та ремонту місць загального користування у гуртожитках та надання послуг по передачі електроенергії є кошторис на утримання гуртожитку за 4 квартал 2002 року на суму 87169,84грн., затверджений керівником позивача та узгоджений заступником директора відповідача 05.03.2003р.

Посилання відповідача на те, що кошторис підписаний не уповноваженою нате особою, спростовуються пунктом 3.10 Посадової інструкції № ДІ-20-01-10 заступника генерального директора державної акціонерної компанії "Титан", який надає йому право оформлювати у встановленому порядку договори, а також підписувати листи, які відносяться до їх дії. Тому апеляційна інстанція вважає, що підписання кошторисів є діями відповідача, які свідчать про визнання ним свого боргу. При цьому суд приймає до уваги, що позивач позбавлений можливості надати докази правомірності підписання договору заступником генерального директора підприємства відповідача, а ненадання таких доказів відповідачем зумовлено його позицією щодо заперечень проти позову. Крім того, такий довід представника відповідача є новим і не був предметом дослідження у суді першої інстанції.

Таким чином, належно оформлений кошторис прямо вказує на наявність грошових зобов'язань між позивачем та відповідачем, а підпис посадової особи державної акціонерної компанії "Титан" на вказаному кошторисі підтверджує, що він підписаний особою, яка була відповідно уповноважена на підписання цього документу, що був засвідчений у встановленому порядку печаткою юридичної особи.

Про наявність договірних відносин між сторонами свідчить також і лист державної акціонерної компанії "Титан" від 08.09.2005р. № 01-02-37/1062, в якому відповідач визнав послуги, які були надані позивачем, проте, оплату до наступного часу не здійснив, що підтверджує існування між сторонами у досліджуваний судом період часу договірних правовідносин з надання позивачем відповідачу послуг.

Крім того, про наявність договірних відноси між сторонами свідчить і те, що відповідно до пункту 13 колективного договору між адміністрацією та профспілкою державної акціонерної компанії "Титан", адміністрація відповідача прийняла на себе зобов'язання погашати за своїх працівників плату за користування електричною енергією, здійснювати доплату за проживання у гуртожитках (місця загального користування, прилегла територія) (а. с. 18-22).

Пунктом 2.1.1 договору №1801 від 05.09.2000р. сторони передбачили, що сторони зобов’язуються проводити оплату витрат за змістом і ремонту місць загального користування в гуртожитках і по витратах за електроенергію зверху встановленої в колективному договорі норми витрати працівниками «Компанії» щокварталу по узгодженому кошторису.

Кошторис за 4 кв. 2002р. був згоджений та підписаний заступником генерального директора ДАК «Титан» 05.03.03р.

Суд вважає, що з дати підписання кошторису у відповідача виникло зобов’язання по оплаті.

Посилання відповідача на те, що позивачем був пропущений строк позивної давності для стягнення суми 87169,84грн. неспроможна.

Ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позивна давність складає три роки.

Позивачем позивна заява спрямована до суду 28.02.2006р.(що підтверджується штемпелем на конверті аркуш справи 28), а також відміткою Господарського суду Автономної Республіки Крим про те, що позив надійшов до суду 02.03.2006р.

Приймаючи до уваги те, що кошторис був підписаний сторонами 05.03.03р., таким чином строк позивної давності для стягнення заборгованості по договору №1801 за 4-й кв. 2002р. не був пропущений.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для невиконання відповідачем обумовленого договором обов'язку з оплати витрат за змістом і ремонту місць загального користування у гуртожитку та по витратам електроенергії позивача, а тому, заявлені позовні вимоги визнає правомірними та обґрунтованими.

Разом з тим, з введенням в дію з 01.01.2004р. Цивільного та Господарського кодексів України, відповідно до їх заключних і перехідних положень ці кодекси застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання

повинні виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог

Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при

відсутності цих умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або

інших вимог, що звичайно ставляться.

При таких обставинах, позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у розміру 87169,84 грн. підлягають задоволенню, оскільки підтверджені матеріалами справи.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача індексу інфляції за період з січня 2003р. по 01.02.2006 р. у сумі 28068,69грн. та 3% річних за період з січня 2003р. по 01.02.2006 р. у сумі 3457,16 грн.

Суд вважає, що в цій частині позивні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступних підставах.

Оскільки кошторис за 4кв. 2002р. був підписаний 05.03.03р. та з цій дати треба вважати, що у відповідача виникли зобов’язання по оплаті витрат, понесених позивачем у виконання умов договору №1801 від 05.09.2000р., таким чином період стягнення індексу інфляції слідує встановити з березня 2003р. по 01.02.2006р., а 3% річних за період з 06.03.2003р. по 31.12.2003р. Розмір індексу інфляції з березня 2003р. по січень 2006р. включно склав 28068,69грн.

В цій частині позивні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Розмір 3% річних за період з 06.03.2003р. по 01.02.2006р. складає 7608,85грн., однак позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 3457,16грн., тому позивні вимоги у частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню у сумі 3457,16грн.

Ст.33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем таких суду не представлено.

Витрати по оплаті держмита і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на відповідача відповідно до ст.  49  ГПК України.

Рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України і підписано 21.09.2007 р.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державної акціонерної компанії «Титан», 96012, м. Армянськ, Северная промзона, (р/р 0684 в Армянському відділенні Промінвестбанку, МФО 324407 ЗКПО 05762329, ін. № 034, № свідоцтва 00261903) на користь Міського виробничого управління житлово – комунального господарства м. Армянська, 96012, м. Армянськ, мкр. Васильєва, 2, (р/р 0254 у відділенні П1Б міста Армянська, МФО 324407, ЗКПО 20760084, МФО 324407) 87169,84 грн. основного боргу, 3457,16грн. 3% річних, 28068,69грн. суми індексу інфляції , 1186,96 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання  судовим рішенням законної чинності.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Петухова Н.С.