ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" квітня 2007 р.                                                                            Справа  № 14/61

за позовом          Дочірнє підприємство "Рівне-ТДК" відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до відповідача   Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Системи управління-КОНСИС"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів"

третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ЗАТ "Завод Технопривод"

про стягнення в сумі 154 080 грн. 60 коп.

Суддя

Представники:

Від позивача  :  директор Жовтобрюх В.С., юрист Гемберг О.М.

Від відповідача :  директор Голенко Е.Є., адвокат Твердий М.К.

Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги : Мартинов О.Ю. (довіреність у справі)

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог  на предмет спору на стороні        відповідача :  не з'явився.

В засіданні оголошувалась перерва з 02 по 05 квітня 2007 року.

СУТЬ СПОРУ:     Позивач просить стягнути з відповідача суму збитків в розмірі неодержаних доходів 153 880,60 грн. та суму матеріальної компенсації моральної шкоди в сумі 200,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує наступним.

16 березня 2006 року Господарським судом Рівненської області постановлене рішення по справі № 14/1 за позовом ЗАТ "Завод "Технопривод", третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги Дочірнього підприємства "Рівне-ТДК" ВАТ "РЗТА" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства (ТзОВ ВКП) "Системи управління - КОНСИС" про заборону (припинення дій) щодо використання коду для застосування в конструкторській документації та маркуванні (позначенні) готової продукції. Вищезазначеним рішенням відповідачу - ТзОВ ВКП "Системи управління - КОНСИС" - заборонено використання у будь-якій формі та спосіб належний ДП "Рівне - ТДК" ВАТ "РЗТА" код ЕААВ для застосування в конструкторській документації та маркуванні (позначенні) готової продукції - тросів дистанційного керування.

В ході судового розгляду було встановлено, що в 2004 році відповідачем згідно інвойсу від 13.04.2004 року № 004 і вантажної митної декларації (ВМД) № 204000001/4/103636 та інвойсу від 16.06.2004 року № 005, ВМД № 20400/4/102285 було експортовано на Виробниче об'єднання "Мінський тракторний завод" (Білорусь)  1 700 шт. тросів дистанційного керування (ТДК) з позначенням ЕААВ на загальну суму 28 900 доларів США. Еквівалент вартості поставки в національній валюті наступний:

згідно інвойсу № 004 - 11 900 шт. х 5,329 грн. = 63 415,10 грн.;

згідно інвойсу № 005 - 17 000 шт. х 5,3215 грн. = 90 465,50 грн.,

де 5,329 грн. - офіційно встановлений та опублікований НБУ курс американського долара до української гривні станом на 13.04.2004 року; 5,3215 грн. - офіційно встановлений та опублікований НБУ курс американського долара до української гривні станом на 16.06.2004 року.

Разом вартість експортної продукції, що була поставлена на ВО "Мінський тракторний завод" з позначенням ЕААВ склала в національній валюті 153 880,60 грн.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в якому заявляє наступне.

Позивач, подавши позов, визначив неправомірність дій відповідача недобросовісною конкуренцією (ч.ч. 1, 2 ст. 32 ГК України) у формі неправомірного використання відповідачем його позначень для маркування готової продукції (ч. 1 ст. 33 ГК України), що привело до змішування його діяльності із діяльністю позивача, що має пріоритет на використання цього позначення.

Відповідно до ст. 37, глав 24, 26, 28 розділу 5 ГК України "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" за недобросовісну конкуренцію у сфері господарської діяльності відповідальність за недобросовісну конкуренцію застосовується органами державної влади у формі адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до правил ст. 250 глави 27 цього ж Кодексу адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідач вважає, що строки, передбачені  ст. 250 ГКУ, позивачем пропущені.

Окрім того, непідтвердженими достовірно є повноваження керівника позивача, а тому є підстави вважати його неналежним.

Позивач, окрім того, подав позовну вимогу про застосування до відповідача господарської санкції - відшкодування збитків - тоді, як він мав право вимагати застосування до відповідача лише адміністративно-господарську санкцію.

Піддаються відповідачем сумніву також права позивача на позначення готової продукції, як власника такого позначення.

Позивачем також поданий позов, суть якого: недобросовісна  конкуренція зі сторони відповідача та негативний вплив на конкуренцію із позивачем, поза територією України "в республіці Бєларусь), у зв'язку із чим такий позов не підпадає під юрисдикцію судів України на підставі ч. 3 ст. 33 ГУ України. На основі наведеного просить в позові відмовити.

До прийняття рішення по справі у справу вступила третя особа, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору ЗАТ "Завод "Технопривод", подавши позов до відповідача ТзОВ ВКП "Системи управління - КОНСИС". В поданому позові ЗАТ "Завод "Технопривод" просить стягнути з відповідача 153 880,60 грн. завданих збитків. Свої вимоги третя особа обгрунтовує наступним.

05.01.2004 року між ЗАТ "Завод "Технопривод" (надалі Третя особа) та ДП "Рівне-ТДК" ВАТ "РЗТА" (позивач) було укладено договір комерційної концесії № 01-04-ДП-ЗАТ (надалі Договір). Предметом (п.1.1) є оплатне передавання позивачем третій особі права користування комплексом належних йому прав на виготовлення та реалізацію тросів дистанційного керування (ТДК) ЄААВ.

Відповідно до Договору, третя особа набула законного права на виготовлення та реалізацію тросів дистанційного керування (ТДК) ЄААВ. Маючи такі права, третя особа 04.12.2003 року уклала Контракт з виробничим об'єднанням "Мінський тракторний завод" № 160-403 з терміном поставки ТДК ЄААВ на лютий місяць у зв'язку з набуттям відповідних прав за договором комерційної концесії. Згідно із специфікацією до укладеного договору, третя особа зобов'язувалась поставити на ВО "МТЗ" 3100 шт. тросів ЄААВ. На виконання  цього договору, третя особа виготовила 3100 шт. тросів ЄААВ. Проте, листом №782-148-10-237 від 01.06.2004 року обсяг тросів ЄААВ, який був передбачений договором було зменшено внаслідок поставки ТзОВ ВКП "Системи управління - КОНСИС" (відповідачем) тросів ЄААВ на ВО "Мінський тракторний завод".

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.03.2006 року у справі № 14/1 встановлено, що протягом 2003-2005 років відповідач експортував продукцію з позначенням коду ЄААВ, що підтверджено ВМД № 103636 від 15.06.2004 року, № 102285 від 13.04.2004 року, сертифікатами про походження товару серії А № 682050, № 686065, виданими ТПП м. Рівне, інвойсами № 004 від 13.04.2004 року, № 005 від 15.06.2004 року. Відповідно до вказаних документів, одержувачем тросів ЄААВ було ВО "Мінський тракторний завод". Обсяг поставки тросів ЄААВ згідно інвойсу № 004 від 13.04.2004 року - 700 шт. на суму 11900,00 доларів США по ціні 17,00 доларів США за один трос (курс НБУ станом на 13.04.2004 року становив 5,329 грн./дол. США (графа 23 декларації)). Отже, сума поставки тросів ЄААВ за інвойсом № 004 від 13.04.2004 року складає 11 900,00 дол. США Х 5,329 = 63 415,10 грн. Обсяг поставки, згідно інвойсу № 005 від 15.06.2004 року складає 1000 шт. на суму 17 000,00 дол. США по ціні 17,00 дол. США за один трос (курс НБУ станом на 15.06.2004 року становив 5,3215 грн./дол. США (графа 23 декларації)). Отже, сума поставки тросів ЄААВ за інвойсом № 005 від 15.06.2004 року складає 17000,00 дол. США Х 5,3215 = 90 465,50 грн. Загальна сума поставки тросів ЄААВ складає 153 880,60 грн. Даний факт встановлений рішенням суду, що набрало законної сили і, відповідно до вимог ст. 35 ГПК України, не потребує доказуванню.

При цьому, рішення господарського суду Рівненської області від 16.03.2006 року у справі № 14/1 встановлено, що відповідачем використовується код ЄСКД іншої організації, а саме ДП "Рівне-ТДК" ВАТ "РЗТА". Отже, відповідачем вчинено господарське правопорушення, яке полягає у неправомірному використанні без дозволу позивача чужого імені, комерційного найменування, торгівельної марки, інших позначень, що призвело до змішування його діяльності з діяльністю третьої особи, яка має право на їх використання , згідно із Договором комерційної концесії № 22-03-ДП-ЗАТ від 23.05.2003 року (ч. 2 ст. 33 ГК України, ст. 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" встановлює , що збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим Законом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, визначеному цивільним законодавством України.

Відшкодування збитків у сфері господарювання визначено ст.ст. 224-226 ГК України. Так, відповідно із ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Цивільним законодавством, зокрема ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. П.2 ч.2 ст.22 ЦК України встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Частиною 3 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Словником законодавчих термінів визначено, що дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - це кошти за продану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), які надійшли на рахунок  підприємства в банку чи до його каси.

Таким чином, дохід, який отримав відповідач при експортуванні продукції не маючи на те відповідних прав, складає 153 880,60 грн.

Позивач подав суду заперечення на позов третьої особи, в якому посилається на таке.

Позивач -2 подав клопотання про залучення його до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, подавши позов, аналогічний за вимогою позову позивача - 1.

Відповідач не може визнати позов позивача - 2, оскільки він просить відшкодувати ті ж збитки (за наслідками та розміром), що й позивач - 1, посилаючись на те саме правопорушення відповідача, що й позивач-1. Чинним законодавством не передбачено стягнення збитків за одне і те ж саме правопорушення.

Позивач - 2 посилається на наявність у нього права, порушеного відповідачем, тоді як відсутність у нього такого права вже встановлена судом (справа № 14/1).

Позивач - 2 посилається на джерело отримання права - договір комерційної концесії, укладений із позивачем -1. Зазначений договір є нікчемним, оскільки він не пройшов державної реєстрації, предметом договору вказує об'єкт права інтелектуальної власності, тоді як згадуваним  рішенням по справі № 14/1 код ЄСКД не визнано об'єктом права інтелектуальної власності. Наявні і інші підстави нікчемності даного договору. Зазначене, в свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем -2 свого права на позначення, що є предметом спору.

Розглянувши документи і матеріали, які надані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ДП "Рівне-ТДК" ВАТ "РЗТА" та ЗАТ "Завод "Технопривод" не підлягають задоволенню.

При цьому суд керувався наступним.

Пред'являючи позовні вимоги до відповідача, як позивач, так і третя особа посилаються на те, що відповідач в результаті недобросовісної конкуренції, яка виразилася в неправомірному використанні чужих позначень товару іншого виробника, наніс позивачу та третій особі збитки у вигляді неодержаних доходів в розмірі вартості товарів, які відповідач поставив на ВО "Міський тракторний завод" по інвойсах № 004 від 13.04.2004 року та № 005 від 15.06.2004 року, з використанням чужих позначень, а саме в сумі 153 880, 60 грн.

При цьому як на правове обгрунтування позову позивач та третя особа посилаються на статті 32, 33, 224, 225, 255 Господарського кодексу України, статті 4.24 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", статтю 22 Цивільного кодексу України.

Однак вимоги позивача та третьої особи не грунтуються на нормах діючого законодавства України, що підтверджується наступним.

Правові основи обмеження і попередження монополізму , недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності та здійснення державного контролю за додержанням норм антимонопольного законодавства, визначаються Законами України "Про захист економічної конкуренції", "Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності", "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Статтею 7 Закону України "Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції" встановлено, що правові засади захисту від недобросовісної конкуренції визначаються законом України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Таким чином Закон України "Про захист від недобросовісної конкуренції" є спеціальним законом, який визначає правові засади захисту господарюючих суб'єктів (підприємців) і споживачів від недобросовісної конкуренції.

Так позивач та третя особа вірно зазначають, що відповідно до ст. 24 вищевказаного закону збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим законом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, визначеному цивільним законодавством України.

Однак, при заявленні позовних вимог ні позивач, ні третя особа не враховують інші положення Закону України "Про захист від недобросовісної  конкуренції", зокрема, статтю 2, яка вказує про застосування Закону. Так в даній статті зазначається, що закон застосовується до відносин, у яких беруть участь господарюючі суб'єкти (підприємці), їх об'єднання, а також органи державної влади, громадяни, юридичні особи та їх об'єднання, що не є господарюючими суб'єктами (підприємцями), у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, в тому числі у разі вчинення ними дій за межами України, якщо ці дії мають негативний вплив на конкуренцію на її території.

Також в частині другій даної статті вказується, що цей Закон не поширюється на відносини, в яких беруть участь зазначені суб'єкти, якщо результат їх діяльності проявляється лише за межами України, в разі, коли інше не встановлено міжнародним договором, в якому бере участь України.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 200,00 грн. з огляду на таке.

Статтею 23 Цивільного Кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач не довів того факту, що в результаті своїх дій відповідача завдав йому моральної шкоди, яка передбачена вищенаведеною статтею Цивільного Кодексу України.

Таким чином відсутні правові підстави для застосування до відповідача норм Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач та третя особа всупереч наведеній нормі, не довели того, що вони понесли збитки в результаті використання відповідачем  коду ЄСКД, належного позивачу.

Як позивач, так і третя особа безпідставно пов'язали заподіяні збитки з обсягами реалізації відповідачем тросів з кодом ЄААВ.

Вимоги позивача та третьої особи не базуються на розрахунку збитків, які понесли вказані особи у зв'язку з неправомірними діями відповідача.

Визначаючи показники доходу (упущеної вигоди) позивач та третя особа не керувалися Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" згідно з яким прибуток визначається як скоригований валовий доход відповідно звітного періоду, зменшений на суму валових витрат виробництва та обігу і суму амортизаційних відрахувань, і включає зокрема загальні доходи від реалізації товарів (робіт, послуг).

Крім того, як було встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 16.03.2006 року у справі № 14/1, код ЄААВ, який використовував відповідач, закритому акціонерному товариству "Завод "Технопривод" у встановленому порядку не надавався. Код  по системі ЄСКД наданий одній організації-розробнику конструкторської документації - не може належати іншій особі та використовуватися нею для позначення власної КД, товару, продукції, тощо.

Як було встановлено вищевказаним рішення суду, в якому приймали участь ті ж самі сторони, що і в даній справі, код ЄААВ не належить ЗАТ "Завод "Технопривод" і відповідно ТзОВ ВКП "Системи управління - КОНСИС" не вчиняло дій по відношенню до ЗАТ "Завод "Технопривод", які можна було б кваліфікувати як недобросовісна конкуренція.

Посилання ЗАТ "Завод "Технопривод" на договір комерційної концесії № 01-04-ДП-ЗАТ від 05.01.2004 року, укладений між ним та ДП "Рівне-ТДК", так як при його укладенні право володіння на код ЄААВ не переходить до ЗАТ "Завод "Технопривод", до нього переходить тільки право користування комплексом належних ДП "Рівне-ТДК" прав на виготовлення та реалізацію тросів (ТДК) ЄААВ, що не дає ЗАТ "Завод "Технопривод" прав на захист від недобросовісної конкуренції.

Керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовів ДП "Рівне-ТДК" ВАТ "РЗТА" та ЗАТ "Завод "Технопривод" відмовити.

Суддя

Рішення підписане " _______"  квітня 2007 року.