ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" березня 2007 р.
Справа № 10/506/06

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

судді-доповідача Пироговського В.Т.,

суддів Картере В.І., Жекова В.І.,

секретар судового засідання Буравльова О.М.,

за участю представників сторін в засіданні суду 20.02.2007р.:

від позивача не з’явилися,

від відповідача Щербіна О.С., Апуневич Н.Ю.,

представники сторін в засідання суду 15.03.2007р. не з’явилися,

розглянула апеляційну скаргу

Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва

на постанову господарського суду Миколаївської області

від 12.12.2006р.

по справі № 10/506/06

за позовом ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України”

до Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва

про визнання недійсною вимоги про сплату боргу та скасування рішення про застосування фінансових санкцій.

Відповідно до вимог п.6 Прикінцевих положень та п.1 ч.1 ст.17 КАС України справа розглядається в порядку, встановленому цим Кодексом.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.01.2007р. відкрито апеляційне провадження зі справи № 10/506/06 за апеляційною скаргою Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2007р. розгляд даної справи в апеляційному порядку призначено на 20.02.2007р.

Вказані ухвали надіслані сторонам 23.01.2007р., тобто сторони повідомлені про дату, час і місце засідання суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За правилами ст.150 КАС України в засіданні суду 20.02.2007р. розгляд справи відкладено на 15.03.2007р.

ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України” звернулось до господарського суду Миколаївської області із доповненим адміністративним позовом про визнання недійсною вимоги від 01.09.2006р. № 594 та скасування рішення від 06.09.2006р. № 827, винесених Управлінням ПФУ в Ленінському районі           м. Миколаєва.

Постановою місцевого господарського суду від 12.12.2006р. (суддя Горобченко Д.М.) позов задоволено, визнано недійсною вимогу від 01.09.2006р. № 594 та скасовано рішення від 06.09.2006р. № 827.

Судове рішення вмотивоване необґрунтованістю спірних актів індивідуальної дії, оскільки ними фактично вдруге визначено суму боргу, а також застосовано штрафні санкції за затримку понад 90 днів сплати заборгованості зі страхових внесків, правильність визначення суми яких встановити неможливо.

Не погоджуючись із постановою суду, Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить судове рішення скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник вказує на те, що господарський суд першої інстанції, визнавши вимогу недійсною, надав невірну правову оцінку приписам п.п.8.9 п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, за змістом якого передбачено у разі збільшення суми боргу (після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження) подання до органу ДВС вимоги тільки на суму зростання боргу. Щодо правомірності визначення суми штрафних санкцій апелянт зазначає про здійснення розрахунку за прострочення понад 90 календарних днів на підставі даних картки особового рахунку платника внесків у автоматичному режимі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в них докази з урахуванням пояснень представників відповідача, колегія суддів встановила:

Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва направлено вимогу від 01.09.2006р. № Ю-594 до ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України” про сплату заборгованості станом на 21.08.2006р. в сумі 207 857,95грн. (недоїмка –136 689,21 грн., фінансові санкції –64 127,34 грн., пеня –7041,40 грн.).

06.09.2006р. Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва прийнято рішення № 827, яким на підставі п.2 ч.9 ст.106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками або органом Пенсійного фонду станом на 28.08.2006р. вирішено застосувати у вигляді стягнення до ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України” штраф в розмірі 7554,38 грн. та нарахувати пеню в розмірі 4300,43 грн.

Вважаючи, що вказані вимога та рішення суперечать вимогам українського законодавства, ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України” звернулось до господарського суду Миколаївської області із адміністративним позовом про їх визнання недійсним та скасування, який задоволено повністю з мотивів, викладених в описовій частині цієї ухвали.

Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, повноту, об’єктивність дослідження наданих доказів, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування оскаржуваної постанови, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, чинними рішенням господарського суду Миколаївської області від 19.07.2005р. по справі № 11/242/05 стягнуто з ДП „Експериментальне виробництво Інституту імпульсивних процесів і технологій Академії наук України” на користь відповідача суму недоїмки, пені та штрафних санкцій в розмірі 50 920,99 грн. (наказ за цим рішенням знаходиться на виконанні в ДВС у Ленінському районі м. Миколаєва), а постановою господарського суду Миколаївської області по справі № 7/304/06 стягнуто 49 505,39 грн. штрафу та 1985,75 грн. пені. Останнім судовим рішенням встановлено, що на виконанні в ДВС у Ленінському районі                м. Миколаєва знаходиться також вимога від 03.05.2006р. № Ю-195 про стягнення з позивача 86 547,01 грн.

Відтак, сума недоїмки станом на 21.08.2006р., яка вказана в спірній по даній справі вимозі, вже частково стягнута за рішенням суду, а в решті суми –міститься у вимозі та знаходиться на виконанні в органі ДВС.

Процедура, порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України встановлена „Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663. Цією ж Інструкцією встановлено і процедуру надіслання страхувальнику вимог про сплату недоїмки та процедуру подання вимог органам виконавчої служби.

Підпунктом 8.3 п. 8 Інструкції встановлено, що при формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина –літери „Ю” (вимога до юридичної особи, 2-частина –порядковий номер, 3-я частина –літера „У” (узгоджена вимога). Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення боргу. Підпунктом 8.8 п.8 Інструкції передбачено, що у разі якщо страхувальник не узгодив вимогу, не сплатив зазначену суму у вимозі чи не оскаржив її в судовому порядку протягом 10 днів після отримання, орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно із приписами ч.3 ст.106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р.                № 1058-IV встановлено, що вимога є виконавчим документом.

За правилами ч.4 ст.106 зазначеного Закону України рішення суду виконується державною виконавчою службою в порядку встановленому законом.

Законом України „Про виконавче провадження” від 21.04.1999р.          № 606-XIV визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу.

Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та Законом України „Про виконавче провадження”, а також іншим чинним законодавством України не надано права органу ПФУ ще раз застосовувати процедуру узгодження суми недоїмки (боргу), яка вже стягується за рішенням суду чи на підставі іншого виконавчого документа (вимоги).

За таких обставин посилання відповідача на норми п.8.9 Інструкції є помилковими, оскільки цією нормою передбачено, що в разі якщо страхувальник за звітний базовий період наростив суму боргу, то процедура узгодження, оскарження і направлення до ДВС вимоги повинна застосовуватись лише до вимоги, яка містить тільки суму зростання боргу. Оскільки вимога є виконавчим документом, то це унеможливлює наявність одного і того ж виконавчого документа з різним змістом, а саме вимоги, яка направляється страхувальнику, та вимоги, яка направляється до органу державної виконавчої служби (різні суми боргу).

Наявність декількох виконавчих документів на одну ту ж саму суму боргу, який вже стягується за рішеннями суду по справам №№ 11/242/05, 7/304/06 та на підставі вимоги від 03.05.2006р. № Ю-195 не передбачено пенсійним законодавством України, оскільки об’єктивно призводить до повторного стягнення з юридичної особи однієї і тієї недоїмки за різними виконавчими документами, що є суттєвим порушенням прав суб’єкта господарювання, про що вірно зазначено місцевим господарським судом.

Господарський суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками, наведеними в оскаржуваному судовому рішенні, відносно спірного рішення відповідача щодо нарахування позивачу фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 7 554,38 грн. (50%) та пені у розмірі 4300,43 грн. у зв’язку з тим, що з наданих суб’єктом владних повноважень документів неможливо встановити обґрунтованість здійсненого Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва нарахування саме 50% своєчасно несплачених сум в разі затримки несплати їх саме у строк понад 90 днів. При цьому, на виконання ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 20.02.2007р. в наведеній частині також не надано належних доказів щодо розрахунку сум недоїмки, штрафних санкцій та пені із зазначенням періодів нарахування сум, включених до вимоги та рішення, які оскаржені до суду по даній справі.

Доводи скаржника про розрахування суми штрафних санкцій в автоматичному режимі комп’ютером критично сприймаються судовою колегією, оскільки зазначена обставина не звільняє провладний орган від обов’язку, встановленого положеннями ст.72 КАС України, доказування правомірності прийнятого ним акту індивідуальної дії.

Таким чином, мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення як постановленого при повному дотриманні норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.150,160,162,195,196,198,200,205,206 КАС України, колегія суддів

Ухвалила:

Постанову господарського суду Миколаївської області від 12.12.2006р. зі справи № 10/506/06 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала в порядку ст.254 КАС України набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач

В.Т. Пироговський

Судді

В.І. Картере

В.І. Жеков