ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"17" грудня 2007 р.            Справа № 13/290-07

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод", м. Верхньодніпровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат", м. Обухів

про стягнення 11715,63 грн.

.

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача Мохунь І.О. - доручення;

від відповідача не з'явився;

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод" (далі –позивач) до Відкритого акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" (далі –відповідач) про стягнення 11715,63 грн., з яких 8725,80 грн. основний борг, 1433,72 грн. пеня, 1175,47 грн. збитки від інфляції, 380,64 грн. –3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем грошових коштів за отриману продукцію на підставі договору №116/16/03.06 від 28.03.2006 р. на поставку запасних частин для технологічних ліній з виробництва паперу.

Відповідач у відзиві на позов просить суд в задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на недоліки поставлених деталей, а саме камери ГРГм-40А.35.020, які були усунуті ним власними силами на суму 8725,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2007р. призначено судову експертизу у справі №13/290-07 та зупинено провадження у справі №13/290-07 до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом висновків експерта.

08.11.2007р. до господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №13/290-07 без виконання призначеної по ній експертизи, оскільки, як зазначається у супровідному листі №07/5б-5815/л від 05.11.2007р. Київського науково –дослідного інституту судових експертиз, питання, поставленні в ухвалі господарського суду Київської області від 17.09.2007р. у справі №13/290-07 не відносяться до компетенції спеціалістів Київського науково –дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2007р. було поновлено провадження у справі провадження у справі № 13/290-07, а розгляд справи призначено на 17.12.2007р. о 09 год. 40 хв.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився. Відповідач належним чином був повідомлений про місце і час судового засідання ухвалою суду від 30.11.2007 р. Таким чином, відповідач не реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду. Згідно зі ст.75 ГПК України справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

28.03.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки запасних частин №116/16/03.06 (далі –договір). На виконання умов договору №116/16/03.06 від 28.03.2006 р. позивач поставив відповідачу на підставі накладної №16/05-01, товарно-транспортної накладної №07696 від 16.05.2006 р. запасні частини для технологічних ліній та, зокрема камеру ГРГм-40А.35.020 на загальну суму 133136 грн.

Згідно п. 2.1 позивач зобов’язується передати товар у власність відповідачу протягом терміну зазначеного в специфікації №1 після перерахування авансу в розмірі 50% на розрахунковий рахунок позивача.

На виконання п. 2.1 договору відповідач сплатив частково на користь позивача 94318 грн. предоплати.

Відповідно до п. 3.3 договору відповідач зобов’язаний остаточно розрахуватись за поставлений товар протягом 10 днів після прийняття товару.

У встановлений договором термін до 26.05.2006 р. відповідач за товар остаточно не розрахувався.

22.06.2006 р. позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою сплатити суму заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 38818 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в свою чергу, посилаючись на недоліки поставлених деталей, а саме камери ГРГм-40А.35.020, листом №87-16/4313 від 01.06.2006 р. вказав, що оплата продукції буде проведена за вирахуванням вартості усунення недоліків, які він оцінив на суму 8725,80 грн. додавши до листа власну калькуляцію.

04.07.2006 р. відповідач здійснив остаточну оплату за поставлену йому позивачем продукцію на суму 30092,20 грн. з врахуванням вартості робіт, що були здійснені по ремонту камери ГРГм-40А.35.020.

В зв’язку з тим, що як зазначає позивач відповідач в односторонньому порядку оцінив на суму 8725,80 грн. вартість робіт по усуненню недоліків поставленої продукції, в той час як згідно калькуляції позивача такі роботи коштують 116,76 грн. та в зв’язку з недосягненням згоди щодо реальної вартості робіт по усуненню недоліків продукції позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача решти заборгованості за поставлену продукцію в сумі 8725,80 грн., яка була утримана відповідачем.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення 8725,80 грн. підлягає задоволенню з тих підстав, що пунктом 3.3 договору чітко встановлений обов’язок відповідача розрахуватись за поставлений товар протягом 10 днів з моменту поставки товару.

Проте, в порушення умов договору відповідач оплату отриманого товару здійснив частково.

Суд вважає, що заперечення відповідача щодо того, що оплату в частині 8725,80 грн. посилаючись на недоліки поставлених деталей він може не здійснювати не є правомірним, оскільки такий вид відповідальності за неусунення дефектів товару між сторонами договором не передбачено. Натомість, п. 5.6 договору встановлено іншу відповідальність позивача за неусунення дефектів товару, а саме у випадку неусунення виявлених дефектів у терміни зазначені в. 7.1 договору, позивачу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми виявлених дефектів. В той же час, згідно п. 5.7 договору сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов’язань за договором.

Відповідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В зв’язку з тим, що відповідачем не виконано свій обов’язок по договору щодо повного розрахунку за поставлений позивачем товар, на день розгляду справи основний борг, який підлягає стягненню з відповідача становить 8725,80 грн.

У разі якщо відповідач вважає, що він поніс збитки у зв’язку з бездіяльністю позивача, то зазначені правовідносини повинні розглядатись в межах окремого позову.

Згідно п 5.4 договору у разі порушення відповідачем строків оплати товару, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку, що міститься в матеріалах справи сума пені в розмірі 1433,72 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню.

Крім того, згідно із ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, що знаходиться в матеріалах справи, розмір 3% річних за весь час прострочення складає 380,64 грн., інфляційних збитків 1175,47 грн. Розрахунок в частині 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню повністю.

Що стосується стягнення інфляційних збитків, то суд враховує той факт, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку зазначеної вимоги, оскільки позивачем в кожному окремому місяці за основу в розрахунку покладається сума основного боргу, яка відрізняється від кожного попереднього місяця, хоча як підтверджується матеріалами справи з липня 2006 р. сума боргу не змінювалась і становила 8725,80 грн.

Згідно п. 18 Інформаційного листа ВГСУ від 11.04.2005 р. N 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році” господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати "перерахунок" замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно. У випадках, коли вимога про стягнення сум штрафних санкцій, річних тощо є додатковою до основної (наприклад, про стягнення заборгованості) і розрахунок зазначених сум відсутній, суд, прийнявши позовну заяву, в порядку підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) зобов'язує позивача надати такий розрахунок, за необхідності - з матеріалами, які його обґрунтовують, а в разі їх неподання - з урахуванням обставин конкретної справи застосовує припис пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК або відмовляє в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні не зміг обґрунтовано пояснити суду застосування в розрахунку інфляційних збитків різних сум заборгованості.

У зв’язку з чим, суд дійшов висновку, про залишення позову без розгляду в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 1175,47 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8725,80 грн. основного боргу, 1433,72 грн. пені, 380,64 грн. 3% річних.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" (Київська обл., м. Обухів, вул. Київська 130; ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод" (Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ, вул. Гагаріна 23; ) 8725 (вісім тисяч сімсот двадцять п’ять) грн. 80 коп. заборгованості, 1433 (тисячу чотириста тридцять три) грн. 72 коп. пені, 380 (триста вісімдесят) грн. 64 коп. 3% річних, а також судові витрати: 105 (сто п’ять) грн. 41 коп. державного мита та 106 (сто шість) грн. 16 коп. витрат за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 1175,47 грн. інфляційних збитків позов залишити без розгляду.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                Наріжний С.Ю.