ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
№ 3/399

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,
Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача
Амірової Ю.В.,

відповідача
Лиштви Ю.В.,

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства “Агротранс-холдінг”

на постанову
від 30 жовтня 2006р.
Київського апеляційного господарського суду

у справі
3/399

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Агротранс-холдінг”

до

третя особа
Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “СПАРЕКС”
Товариства з обмеженою відповідальністю “Галичина-Евробуд”

про
визнання акту приймання-передачі нечинним та стягнення 289999,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача про визнання акту приймання-передачі до договору купівлі продажу від 7 березня 2006 р. не чинним та стягнення з відповідача 289999,80 грн. збитків, посилаючись на те, що останній не виконав своїх зобов’язань з передачі оплаченого майна.

16 серпня 2006 року позивач звернувся до місцевого господарського суду з заявою про зміну позовних вимог в частині стягнення з відповідача 289999,80 грн., обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині тим, що відповідно до вимог ч.2 ст.6 93 ЦК України відповідач повинен повернути йому суму попередньої оплати товару, який не був переданий позивачу, як покупцю.

Рішенням господарського суду м.Києва від 23.08.2006 р. (суддя Хілінська В.В.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ТОВ “Компанія “СПАРЕКС” на користь ЗАТ “Агротранс-холдінг” 289999,80 грн. збитків та витрати по справі.

В частині позовних вимог про визнання акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 07.03.2006 р. не чинним провадження у справі припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2006 р. рішення господарського суду змінено та викладено резолютивну частину в наступній редакції.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 289999,80 грн. попередньої оплати відмовити.

В частині позовних вимог про визнання акту приймання –передачі до договору купівлі-продажу від 07.03.06 нечинним провадження у справі припинити.

У касаційній скарзі позивач просить постанову апеляційної інстанції скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Приймаючи постанову про зміну рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції про припинення провадження в частині позовних вимог про визнання нечинним акту приймання передачі до договору від 07.03.2006 року.

Як і суд першої інстанції, апеляційний господарський суд обгрунтовано вважав, що цей акт не є угодою чи актом в розумінні ст.12 ГПК України та не породжує для сторін прав і обов’язків. Тому, такий спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Суд вважає, що зазначені висновки апеляційного господарського суду є правильними, тому постанову апеляційної інстанції в цій частині позову необхідно залишити без змін.

Проте, суд не може погодитись з висновками апеляційної інстанції в частині відмови в задоволення позовних вимог про стягнення 289999,80 грн. попередньої оплати.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.1,6,7 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі за кону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обгрунтувати.

Резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають з встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання.

Постанова апеляційної інстанції за своїм змістом не відповідає цим вимогам.

Так,  прийшовши   в   мотивувальній   частині   постанови   до повністю протилежного висновку суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення 289999,80 грн. попередньої оплати та приймаючи  постанову про часткове задоволення  позову,  апеляційний господарський суд в резолютивній частині прийняв рішення про його зміну.

При цьому, апеляційний господарський суд не врахував, що зміна рішення може полягати у внесенні деяких поправок до резолютивної частині рішення не змінюючи при цьому викладеного в рішення головного висновку місцевого господарського суду щодо прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах.

Відповідно до  постанови апеляційної інстанції, рішення місцевого господарського   суду   про   задоволення позову підлягало   скасуванню   з прийняттям       нового   рішення   про   відмову в позові,   що відповідало б вимогам п.2  ч.1  ст.103 ГПК.

Окрім того, всупереч вимог ч.3 ст.101 ГПК України, апеляційна інстанція розглянула вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки рішення місцевого господарського суду прийнято відносно первинно заявлених позовних вимог про стягнення 289999,80 грн. збитків, а апеляційний господарський суд прийняв рішення в цій частині позову згідно заяви про зміну позовних вимог і стягнення попередньої оплати на підставі ч.2 ст.693 ЦК України, що визнати законним і обгрунтованим не можна.

Поряд з цим, апеляційний господарський суд допустив неповноту в дослідженні доказів у справі.

Так апеляційна інстанція, приймаючи постанову, не звернула увагу та не дала належної правової оцінки тій обставини, що відповідно до п.1.3 договору від 07.03.2006 року товар передається за місцезнаходженням покупця: м.Вишневе, вул.Чорновола, 43. У разі, якщо окремі товари знаходяться на зберіганні у третіх осіб, відповідно до договорів на відповідальне (складське) зберігання, передача таких товарів покупцеві здійснюється за місцем розташування складу покупця.

А згідно п.2.5.1 договору одночасно з підписанням даного договору продавець зобов’язаний передати покупцеві такі документи:

- оригінали договорів зберігання товару та інших документів, які оформлюють передачу товару на зберігання;

- довідку зберігача про фактичну наявність товару на зберігання і відсутність заборгованостей продавця за договором зберігання;

- повідомлення на ім’я зберігача про передачу покупцеві права власності на товар, який знаходиться на зберігання.

Вказані обставини апеляційною інстанцією з достовірністю не з’ясовувались і не перевірялись.

Враховуючи наведене, суд вважає, що постанова апеляційної інстанції в частині стягнення 289999,80 грн., як прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

Перевіряючи законність і обгрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення в цій частині позову суд вважає, що останнє також підлягає скасуванню, оскільки суд розглянув первинні позовні вимоги не врахувавши заяви позивача від 16 серпня 2006 року про зміну позовних вимог, якою було змінено підставу позову, яку суд не розглядав.

При новому розгляді справи в цій частині позову господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх обгрунтованість, зібраним доказам дати правову оцінку та відповідно до вимог закону вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2006 року та рішення господарського суду м.Києва від 23 серпня 2006 року в частині стягнення 289999,80 грн. скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду м.Києва в іншому складі суду.

В решті постанову залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                        В.Дерепа

Судді                                                                                                     Б.Грек

Л.Стратієнко