СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 березня 2007 р.           Справа 5/26-07

за позовом: Виробничого
сільськогосподарського кооперативу “Дружба”, м. Шаргород Вінницької області

до: Суб”єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1., м. Шаргород  Вінницької області

про виселення з
приміщення та стягнення 19952-64 грн.

Суддя          В.Бенівський

При секретарі: В. Деркач

За участі представників:

позивача  - Захандревич Й.С. -голова ВСК

відповідача -ОСОБА_1.
- СПД

ОСОБА_2, довіреність від
01.02.07 р.

В С Т А Н О В И В :

На розгляд
господарського суду Вінницької області подано позовну заяву  за позовом Виробничого
сільськогосподарського кооперативу “Дружба”, м. Шаргород Вінницької області до
Суб”єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1., м. Шаргород  Вінницької області про виселення з приміщення
та стягнення 19952-64 грн.

В  позовній
заяві  позивач  посилається на такі обставини.

14.09.01р. між ВСК " Дружба
" та приватним підприємцем ОСОБА_1. було укладено договір оренди не
житлового приміщення строком до 14.09.02р., але дане приміщення
використовується  відповідачем  і
по  цей  час.

Відповідно до ст. 260 ЦК УРСР в разі
продовження користування майном після закінчення строку договору при
відсутності заперечень з боку наймодавця договір вважається поновленим на
невизначений строк і кожна  з
сторін вправі в будь-який час відмовитись від договору, попередивши про це
другу сторону за один місяць.

Оскільки після закінчення дії договору (І
4.09.02 р.) орендар продовжує орендувати не житлове приміщення, договір оренди
вважається продовженим.

Згідно п. 4 Перехідних та прикінцевих положень
Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що
виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Пункт 2 статті 763 ЦК України визначає, - якщо
строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений
строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може
відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу
сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці.
договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про
відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від
договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення
про відмову від договору,

Згідно п.2.2 договору  ОСОБА_1.
зобов'язався проводити орендну плату до 30 числа кожного місяця.

Фактично орендарем не сплачувалась орендна
плата за листопад, грудень 2003р., за весь 2004рік, та з січня по травень
20005року.

На виконання ст.782 ЦК України , ВСК " Дружба "
направив відповідачу листа - вимогу НОМЕР_1, в якому поставив останнього до
відома про відмову від договору оренди, та запропонувало відповідачу звільнити
орендовані приміщення до 26.04.04р.

Факт отримання відповідачем листа про
відмову від договору оренди стверджується поштовим повідомленням  про вручення йому 23.04.04 р. даного листа

поштовим повідомленням про вручення
йому 23.04.04р. даного листа, тобто договір оренди з 23.04.04 р. є розірваним.

Згідно cт.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була
одержана, з урахуванням нормального зносу,
або у стані,  який обумовлено
договором.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не звільняє, раніше
орендовані приміщення,  необхідно  прийняти рішення  про виселення його в примусовому порядку.

Згідно п.2.2 договору СПД ОСОБА_1. зобов'язався проводити орендну плату
до ЗО числа кожного місяця в сумі  300
грн.

Фактично відповідач свої зобов'язання по
сплаті орендної плати не виконував, тобто орендна плата не сплачувалася за
оренду приміщення з листопада 2003р. по цей час, тобто сума заборгованості по
орендній платі з листопада 2003 р. по 01.04.04р. та 23 дні квітня 2004р. ( на
день розірвання договору) складає 1726,32 грн. відповідно до нижченаведеного
розрахунку:

(300грн. х 5міс. - 1500грн.) + ( 9,84грн. х
23дні=226,32) = 1726,32грн.

(Орендна плата за один місяць складає 300грн.,
орендна плата за один день складає в середньому 9,84 грн., за 23 дні
складає  226,32 грн.).

Пункт 2 статті 785 ЦК України передбачає, що якщо наймач не виконує
обов'язки щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У зв'язку з тим, що договір оренди вважається розірваним з моменту
отримання відповідачем повідомлення, тобто з 23.04.04р. відповідач зобов'язаний
був звільнити приміщення  на  виконання п. І ст. 785 ЦК України негайно.

Оскільки відповідач не звільнив приміщення з моменту розірвання договору
оренди, йому нараховується неустойка у
розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, а
саме; з 24.04.04р. по 17.07.06р, складає ЗО місяців та 23 дні. Плата за оренду
в день складала 10 грн. та 300 грн. в місяць, а тому неустойка за неповернення
майна складає 7480 грн. з наступного розрахунку;

(23дн. х 9,84 грн. х 2 - 226,32 ) + (ЗО міс. х
300грн. х 2= 18000 грн.

А тому просить
виселити в примусовому порядку
суб”єкта  підприємницької
діяльності  ОСОБА_1.  з
нежитлового  приміщення  загальною площею  114 м2, яке розташоване за адресою:  м. Шаргород АДРЕСА_1  та стягнути
на користь  ВСК “Дружба”  1726-32 грн. боргу по орендній платі та
18226-32 грн. неустойки за повернення
орендованого  майна, а разом  19952-64 грн.

Відповідач ні
в  відзиві  ні  в
засіданні  позов  не
визнав, посилаючись  на те, що для
стягнення коштів  збігли  терміни позовної давності, а  для
виселення  з  будь-якого
приміщення  необхідно відповідне
право на позов позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
пояснення  представників позивача,
відповідача, оцінивши докази, суд вбачає, що позовна заява подана  необґрунтовано.

Так,
договір оренди не житлового приміщення
площею 114 м2  між сторонами
укладено 14 вересня 2001 року.

Пункт 2.3
договору передбачає строк його дії до 14 вересня 2002 року.

Посилання
позивача  на регулювання  подальшої
оренди приміщення  ст. 260 Цивільного
кодексу  УРСР безпідставне.

Слід зауважити, що  Науково-практичний  коментар до Цивільного кодексу УРСР і його
ст. 260  наголошує на необхідності  оформлення
нового  договору, якщо він  укладений не між громадянами,  а між організаціями.

Більше того, новий ЦК України не
передбачає  автоматичної пролонгації  дії договору
на невизначений  термін, оскільки
договір укладався  на певний строк, який
збіг більше чотирьох років тому,  а саме
14.09.02 р. (п. 1 ст. 763 ЦК України).

Необхідно підкреслити, що договір про оренду
майна, (приміщення  площею 114 м2) не
вказує   адреси,  де  це
приміщення  знаходиться, план-схема його
на момент  підписання договору не
складався.

За таких обставин  строк позовної давності як по основному боргу
так і по санкціях збіг. Про дане підкреслив і відповідач в відзиві та
засіданні.

Щодо виселення відповідача з
приміщення  площею 114 м2, то доказів
заселення в це приміщення  суб”єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
немає.

Крім того, щоб вимагати  виселення, чи звільнення  приміщення необхідно надати до суду
докази  права власності, розпорядження,
чи  законного користування таким  приміщенням. Таких доказів позивач не надав.

Позивач подав до суду рішення
Шаргородської  міської ради вНОМЕР_2   “Про оформлення  права
власності на будівлі виробничого
cільськогосподарського кооперативу “Дружба”. Але ні рішення, ні  Перелік будівель, як додаток  до
вказаного рішення, не містять даних щодо приміщення площею 114 м2.

Отже
позивач  не  може
вимагати  від  відповідача
виселення, чи звільнення приміщення
площею 114м2.

Відсутнє дане приміщення і в
розподільчому  акті вчиненого на
підставі  рішення загальних зборів
пайовиків від 24.11.2000 р. про розподіл майна між СПВП “Фенікс” та
сільськогосподарським  кооперативом
“Дружба” від 24.11.2000 р.

Не можуть бути доказами місце
знаходження  орендованого приміщення і
прибуткові ордери, якими  ОСОБА_1 платив
за оренду по 300 грн. Дані ордери не містять даних  про плату  саме за оренду конкретного  договірного приміщення площею 114 м2. Крім
того, остання  проплата  була в
жовтні  2003 року. Отже позивач в
листопаді  вже знав про порушене  право і мав звернутися до суду.  А три роки минуло  в листопаді 2006 року.

В засіданні 20.03.07 р. суд для
вивчення  подальших матеріалів, та
можливого подання  позивачем нових
доказів  оголошувалась перерва до
22.03.07 р. о 14-00 год.

Доказів, які б законодавчо
підтвердили позовні  вимоги, до суду так
і не подано.

А
зобов”язання  по виконанню
договірних  зобов”язань повинні  виконуватись належними сторонами (ст. 527
ЦК  України) і підстави відповідальності
мають  відповідати  ст. 218 ГК України.

А тому позов задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні за згодою позивача,
відповідача, відповідно до ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну
частину  рішення.

Керуючись ст.
2,3,12,18-22,28,33,49,69, 81-1, 82-85 ГПК України, ст. 527 ЦК України, ст. 218
ГК України, ст.ст. 71, 72 ЦК УРСР суд, -

В  И  Р  І
Ш  И
В :

В задоволенні позову відмовити.

Суддя
Бенівський В.І.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано
відповідно до вимог ст.85ГПК України  22.03.07