ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.07р.

Справа № 39/600-07(16/81-07(25/84)

За позовом  Організації орендаторів орендного підприємства "Завод "Луч", м.Павлоград

до  відповідача -1: Колективного підприємства "Луч", м.Павлоград

відповідача -2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум", м.Павлоград

Третя особа на стороні відповідачів: Західно-Донбаська об'єднана державна податкова інспекція, м.Павлоград

про визнання договору купівлі-продажу від 18.04.2004р. недійсним

Головуючий колегії  Ліпинський О.В.

Судді Манько Г.В.       .

Рудь І.А.             .

Представники:

від позивача: Губарь В.І., дов. № 01-С-06

від відповідача-1: не з’явився

від відповідача-2: не з’явився

від третьої особи: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Організація орендарів Орендного підприємства „Завод Луч” (надалі Позивач) звернулася з позовною заявою, в якій з урахуванням змін до позову від 16.05.2007 року, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.04.2001 року, реєстраційний № 04/12-НД, укладений між Колективним підприємством „Луч” (надалі Відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Міленіум” (надалі Відповідач-2), за яким приміщення контори, позначене на генеральному плані під № 1, загальною площею 350,3 кв.м., підвал загальною площею 180,9 кв.м., прохідну, позначену на генеральному плані № 7 загальною площею 7,7 кв.м, огорожу позначену на генеральному плані під № 8 та № 9, що знаходиться в м. Павлоград Дніпропетровської області по вул. Горького 145, були відчужені Відповідачем-1 на користь Відповідача-2.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що за спірним  договором Відповідачем-1 було відчужено майно, яке належить на праві власності Позивачеві, що підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2004р. у справі № 8/14. Таким чином Позивач вважає, що спірний договір було укладено особою, а саме Відповідачем-1, яка не являлася власником майна, яке було предметом спірного договору, що є підставою для визнання зазначеного договору недійсним. В якості правових підстав задоволення позову Позивач посилається на ст.ст. 48, 59, 225 ЦК УРСР, ст.ст. 203, 216, 658 ЦК України, ст. 48 Закону України „Про власність”.

Відповідач-1 позов не визнає, вважає, що організація орендаторів орендного підприємства „Завод „Луч” припинила свою діяльність у зв’язку з реорганізацією ОП „Завод „Луч” у Колективне підприємство „Луч”, яке є правонаступником ОП Завод „Луч” та власником усього майна ОП Завод „Луч”, що передано в процесі реорганізації до статутного фонду КП „Луч”, в тому числі і спірного майна. Отже, Відповідач-1 на законних підставах уклав спірний договір із Відповідачем-2 та розпорядився належним йому майном.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву суду не надав, згідно вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Представники Відповідача-1 та Відповідача-2 в судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час місце та дату слухання справи були повідомлені належним чином про, що свідчать відмітки канцелярії суду про направлення сторонам копій ухвал суду.

За згодою представника позивача, в содому засіданні 13.12.2007 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 18.04.2001 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з умовами, якого продавець продав, а покупець купив приміщення контори, визначеної на генеральному плані під № 1, загальною площею 180,9 кв.м., прохідної, визначеної на генеральному плані під № 7, загальною площею 7,7 кв.м., огорожа, визначена на генеральному плані під № 8 та № 9, які знаходяться в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Горького, 145          Зазначений договір було укладено на Промисловій товарній біржі

Зі зміст зазначеного договору убачається, що відчужуване майно належить Відповідачеві-1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.04.2001р., виданого на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради від 14.02.2001р. за № 73 та зареєстрованого Павлоградськім БТІ за № 16-191 від 18.04.2001р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2004р. по справі № 8/14, яке набрало законної сили, рішення виконкому Павлоградської міської ради № 73 від 14.02.2001р. визнано недійсним в частині оформлення права власності Відповідача-1 на майно, яке є предметом спірного договору по справі № 39/600-07(16/82-07(25/85), та встановлено, що Відповідач-1 не набув права власності на зазначене майно.

Окрім того зазначеним рішенням встановлено, що згідно договору купівлі-продажу державного майна від 03.07.96, укладеного між  Позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Позивач придбав у  власність цілісний майновий комплекс орендного підприємства “Завод “Луч”, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Горького, 145 (юридична адреса–заводоуправління) на земельній ділянці 0,86 га.; вул. Харківська, 3 (цех № 1) на земельній ділянці 4,5 га.; вул. Інтернаціональна, 28 (дільниця № 2) на земельній ділянці 0,35 га.; вул. Інтернаціональна, 28 на земельній ділянці 0,22 га.; вул. Горького, 164 на земельній ділянці 0,33 га., сплативши за нього ціну у відповідності до умов, визначених договором.

Зазначеним рішенням суду також встановлено, що на загальних зборах Позивача  від 11.12.97 було прийнято рішення про реорганізацію у зв’язку з викупом орендованого майна у Колективне підприємство “Луч” (Відповідач-1), але доказів передачі Позивачем у встановленому чинним законодавством України порядку спірного майна Колективному підприємству  „Луч” до справи не надано.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2006р. у справі № 31/367(32/203) визнано недійсним свідоцтво про право власності на об’єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Павлоград, вул. Горького, 145 за КП „Луч”, що видане Палоградською міською радою 13.04.2001р.

Таким чином, рішеннями суду, які мають преюдиціальне значення для розгляду даного спору в силу ч. 2 ст. 35 ГПК України, встановлено, що на час укладення спірного договору Відповідач-1 не являвся власником майна, відчужуваного за вказаним договором.

В силу вимог ст. 225 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення спірного договору, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику. Якщо продавець майна не є його власником. Покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно зі ст. 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Відповідно до ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права  його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі  витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно  загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави встановлені ст. 145 ЦК УРСР (ст. 388 ЦК України), оскільки права такої особи не може бути захищено шляхом визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, незалежно від того чи відповідає така угода вимогам закону, адже визнання угоди недійсною вимагає застосування судом відповідних наслідків, зокрема, у вигляді зобов’язання сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, тобто ці наслідки стосуються виключно сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником майна, відчуженого за спірним договором.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення в Рекомендаціях Президій Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”, в п. 27.3. яких зазначено, що господарським судам слід мати на увазі, що права особи,  яка вважає себе власником майна, не підлягають   захисту  шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, в якій така особа не є стороною. Захист прав такої особи  можливий  шляхом  подання віндикаційного позову.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає, що у визначений Позивачем спосіб, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє доводи Відповідача-1 відносно припинення діяльності Організації орендарів Орендного підприємства „Завод Луч”, оскільки згідно довідки Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 15.05.2007 року № 18/13-1115, зазначена юридична особа, станом на 03.05.2007 року значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за ідентифікаційним номером 26141117.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Якщо  спір  виник  внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї  державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що причиною виникнення даного спору є неправомірні дій Відповідача-1 щодо продажу майна, власником якого він не являвся, господарський суд вважає за необхідне покласти державне мито на Відповідача-1, незалежно від результатів вирішення спору.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 35, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Колективного підприємства „Луч” (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Горького, 145, ) на користь Організації орендарів Орендного підприємства „Завод Луч” (51400, Дніпропетровська обл. м. Павлоград. вул.. Інтернаціональна 28, ) 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита, видати наказ.

Головуючий колегії

О.В. Ліпинський

Судді                                                                                                                     Г.В. Манько

І.А. Рудь

Рішення підписано 24.12.2007