ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2007 р.
№ 39/235

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “ЛГЗ Хортиця”, м. Запоріжжя, та міжгалузевого виробничого кооперативного об’єднання “Арго”, с. Подвірки Дергачівського району Харківської області,

на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2006

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2006

зі справи № 39/235

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “ЛГЗ Хортиця” (далі –ТОВ “ЛГЗ Хортиця”)

до міжгалузевого виробничого кооперативного об’єднання “Арго” (далі –МВКО “Арго”),

Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (далі –Держдепартамент), м. Київ,

про визнання патенту України № 11458 на промисловий зразок "Пляшка" недійсним,

за участю представників сторін:

ТОВ “ЛГЗ Хортиця” –Севрюк І.І.,

МВКО “Арго” –Дубинського М.І., Сопільняк В.Ю.,

Держдепартаменту –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “ЛГЗ Хортиця” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання патенту України № 11458 на промисловий зразок “Пляшка” недійсним та просило зобов’язати Держдепартамент внести відповідні відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки та здійснити необхідну публікацію в офіційному бюлетені “Промислова власність”, а також заборонити МВКО “Арго” використовувати промисловий зразок “Пляшка” за патентом України № 11458 у будь-який спосіб, визначений законодавством.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2006 (суддя Гумега О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2006 (колегія суддів у складі: Губенко Н.М. –головуючий суддя, судді Барицька Т.Л., Ропій Л.М.), позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України та письмових поясненнях до неї МВКО “Арго” просить рішення господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому скаржник послався на те, що:

- задовольнивши позовну вимогу про заборону використання промислового зразка за патентом України № 11458 водночас із задоволенням позовної вимоги про визнання вказаного патенту недійсним, суд порушив норми матеріального права (стаття 464 Цивільного кодексу України, далі –ЦК України; статті 20, 25 Закону України від 15.12.1993 № 3688-ХІІ “Про охорону прав на промислові зразки”, далі –Закон № 3688);

- неправильне застосування норм матеріального права сталося в зв’язку з неврахуванням господарським судом приписів пункту 8.1 Правил складання та подання заявки на промисловий зразок (далі –Правила), затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 18.02.2002 № 110 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.03.2002 за № 226/6514, а також частини другої статті 462 ЦК України і пункту 6 статті 5 Закону № 3688;

- під час розгляду справи місцевим судом мало місце порушення процесуальних прав скаржника, якому не надано можливість запропонувати питання, які мають бути роз’яснені судовим експертом;

- господарськими судами порушено правила оцінки доказів, оскільки до основи судових рішень зі справи покладено висновок № 238 судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 03.11.2006, проведеної з порушенням встановленого порядку, зміст якої є неправильним і необґрунтованим;

- оскаржуване судове рішення може вплинути на права та обов’язки авторів промислового зразка за оспорюваним патентом, яких всупереч відповідним клопотанням не було залучено до участі у справі;

- “проігнорувавши” зустрічну позовну заяву та прийнявши оскаржуване судове рішення, місцевий господарський суд допустив порушення норм процесуального права (статті 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, далі –ГПК України);

- місцевий та апеляційний господарські суди неповно з’ясували обставини, що мають значення для справи: не з’ясували, чи є використання  МВКО “Арго” спірних виробів використанням промислового зразка за патентом України № 7821.

ТОВ “ЛГЗ Хортиця” у касаційній скарзі до Вищого господарського суду України та додаткових поясненнях до неї просить судові рішення зі справи змінити в частині розподілу судових витрат та покласти на МВКО “Арго” витрати, пов’язані з оплатою вартості проведеної судової експертизи. Своє прохання скаржник мотивує посиланням на неправильне застосування місцевим судом приписів статті 49 ГПК України.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу МВКО “Арго”, в якому зазначив про безпідставність її доводів та просив судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Інші відзиви на касаційні скарги не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційних скарг.

МВКО “Арго” подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано неотриманням копії касаційної скарги позивача. Беручи до уваги те, що ТОВ “ЛГЗ Хортиця” до касаційної скарги додано докази надсилання її копії кожному з відповідачів, а також з огляду на своєчасне повідомлення учасників судового провадження про час і місце судового слухання справи ухвалами Вищого господарського суду України від 28.12.2006 та 22.01.2007 (що підтверджується як необхідними відмітками канцелярії суду, так і посиланням МВКО “Арго” в згаданому клопотанні на ухвалу від 28.12.2006) зазначене клопотання касаційною інстанцією відхилено.

Водночас у судовому засіданні 06.02.2007 оголошувалася перерва для ознайомлення представників МВКО “Арго” з матеріалами справи.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 29.07.2005 МВКО “Арго” подало заявку № s 2005 01020 на видачу патенту на промисловий зразок “Пляшка”, за результатами розгляду якої Держдепартаментом прийнято рішення про видачу відповідного патенту;

- 16.01.2006 в офіційному бюлетені “Промислова власність” опубліковано відомості про видачу МВКО “Арго” патенту України № 11458 на промисловий зразок “Пляшка”; водночас із публікацією відомостей про видачу патенту Держдепартамент 16.01.2006 здійснив державну реєстрацію зазначеного патенту, для чого вніс відповідні відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки;

- МВКО “Арго” з моменту реєстрації і до цього часу є власником патенту України № 11458 на промисловий зразок “Пляшка”, що підтверджується відповідними виписками з Державного реєстру патентів України на промислові зразки

- МВКО “Арго” в повному обсязі використовує права власника оспорюваного патенту (зокрема, для алкогольних напоїв), що підтверджується поясненнями сторін та іншими наявними в матеріалах справи доказами;

- ТОВ “ЛГЗ Хортиця” є власником чинного патенту України № 7821 на промисловий зразок “Пляшка фірмова” (заявка на видачу патенту від 11.03.2003 № ), відомості про видачу якого опубліковано в офіційному бюлетені “Промислова власність” 15.08.2003, що підтверджується відповідними виписками з Державного реєстру патентів України на промислові зразки;

- позивач вимоги про визнання недійсним патенту України № 11458 на промисловий зразок “Пляшка” обґрунтував невідповідністю цього промислового зразка критерію патентоспроможності “новизна” з посиланням на промисловий зразок за патентом України № 7821, власником якого є ТОВ “ЛГЗ Хортиця”, яке використовує зазначений промисловий зразок (за патентом України № 7821) як пляшку для алкогольних напоїв;

- згідно з висновком судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 03.11.2006 № 238 судовим експертом встановлено суттєві ознаки промислових зразків за патентами України № 11458 і № 7821 та визнано, що: сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України № 11458 співпадає з сукупністю суттєвих ознак промислового зразка за патентом України № 7821; до дати подання заявки на видачу патенту України на промисловий зразок № 11458 сукупність його суттєвих ознак стала загальнодоступною в світі;

- суттєві ознаки промислових зразків за патентами України № 11458 та № 7821 співпадають, внаслідок чого використання виробів із застосуванням усіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України № 11458 є водночас й використанням промислового зразка за патентом України № 7821.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність підстав для визнання недійсним патенту України № 11458 на промисловий зразок “Пляшка”.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 5 Закону № 3688 правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності; право власності на промисловий зразок засвідчується патентом; обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до реєстру, і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до реєстру зображення виробу; тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 6 цього Закону промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим; промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до уповноваженого відомства або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Крім того, у процесі встановлення новизни промислового зразка береться до уваги зміст усіх раніше одержаних уповноваженим відомством заявок, за винятком тих, що на зазначену дату вважаються відкликаними, відкликані або за ними прийняті рішення про відмову у видачі патентів і вичерпані можливості оскарження таких  рішень.

Відповідно до підпункту “а” пункту 1 статті 25 Закону № 3688 про промислові зразки патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом.

З огляду на наведене суд першої інстанції з урахуванням положень статті 41 ГПК України в даному випадку дійшов вірного висновку щодо необхідності призначення судової експертизи з дослідження об’єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручив атестованому з відповідної експертної спеціальності судовому експерту.

Водночас, всупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі МВКО “Арго”, попередніми судовими інстанціями з дотриманням приписів статей 42, 43 ГПК України дано належну оцінку згаданому висновку експерта. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що експертне дослідження проведено кваліфікованим експертом з дотриманням приписів Закону України “Про судову експертизу” та ГПК України, висновки експерта належним чином мотивовані, обґрунтовані та узгоджуються з іншими матеріалами справи (в тому числі з фактичними зображеннями зареєстрованих промислових зразків, що відповідає приписам пункту 6 статті 5 Закону № 3688). За результатами наведеного місцевий та апеляційний господарські суди у межах наданих їм повноважень визнали безпідставними посилання МВКО “Арго” на неповноту дослідження фактичних обставин і помилковість роз’яснень судового експерта, викладених у висновку судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 03.11.2006 № 238.

При цьому посилання МВКО “Арго” в касаційній скарзі на пункт 8.1 Правил, який визначає зміст опису, необхідного для реєстрації заявленого промислового зразка (де заявник, зокрема, має зазначити суттєві ознаки цього промислового зразка), не може бути підставою для задоволення касаційної скарги, оскільки попередніми судовими інстанціями рішення зі справи прийнято з правильним застосуванням цієї правової норми, тому що відповідно до  частин  другої і третьої статті 462 ЦК України та пункту 6 статті 5 Закону № 3688 згаданий опис використовується виключно для тлумачення ознак промислового зразка, а визначення обсягу правової охорони відбувається виходячи з ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Державного реєстру патентів України на промислові зразки. Зареєстровані зображення досліджено як судовим експертом, так і господарськими судами.

Більше того, апеляційний господарський суд вірно зазначив у постанові зі справи те, що про відомість наведеного й самому скаржникові свідчить зміст абзацу другого пункту 2 його відзиву на позовну заяву від 04.10.2006 (т. 1, а.с. 175).

Разом з тим посилання МВКО “Арго” в касаційній скарзі на порушення його процесуальних прав шляхом позбавлення можливості запропонувати питання, які мають бути роз’яснені судовим експертом, спростовується змістом ухвали господарського суду міста Києва від 27.09.2006, якою зобов’язано сторони “надати суду перелік питань, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта” (т. 1, а.с. 121).

За таких обставин твердження МВКО “Арго” про те, що покладення в основу судових рішень зі справи висновку судового експерта без призначення повторної судової експертизи (відсутність підстав для проведення якої встановлено попередніми судовими інстанціями) призвело до неповноти дослідження господарськими судами фактичних обставин справи є безпідставним.

Отже, попередні судові інстанції, встановивши на підставі оцінки результатів експертного дослідження та інших поданих сторонами доказів факт відсутності ознаки “новизна” у промислового зразка “Пляшка” за патентом України № 11458, що свідчить про його невідповідність умовам патентоспроможності, дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності визнання зазначеного патенту недійсним повністю.

З огляду на задоволення позовних вимог про визнання патенту України № 11458 недійсним попередні судові інстанції згідно з приписами статей 17, 25 Закону № 3688 правомірно зобов’язали Держдепартамент внести відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки та здійснити необхідну публікацію.

Відповідно до статті 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на промисловий зразок є: право на використання промислового зразка; виключне право дозволяти використання промислового зразка (видавати ліцензії); виключне право перешкоджати неправомірному використанню промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 20 Закону № 3688: права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу за умови сплати річного збору за підтримання чинності патенту; патент надає його власнику виключне право використовувати промисловий зразок за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів; використанням промислового зразка визнається виготовлення виробу із застосуванням запатентованого промислового зразка, застосування такого виробу, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого виробу в зазначених цілях; виріб визнається виготовленим із застосуванням запатентованого промислового зразка, якщо при цьому використані всі суттєві ознаки промислового зразка.

Пунктом 3 цієї статті Закону № 3688 встановлено, що патент надає його власнику право забороняти іншим особам використовувати промисловий зразок без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав власника патенту.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що суттєві ознаки промислових зразків за патентами України № 11458 та № 7821 співпадають, а тому використання МВКО “Арго” виробів із застосуванням усіх суттєвих ознак промислового зразка за патентом України № 11458 є водночас й використанням промислового зразка за патентом України № 7821.

Таким чином, посилання МВКО “Арго” в касаційній скарзі на неповне з’ясування судами обставин, що мають значення для справи (чи є використання МВКО “Арго” спірних виробів використанням промислового зразка за патентом України № 7821) є безпідставним.

З огляду на приписи статті 464 ЦК України і статті 20 Закону № 3688 (стосовно обсягу прав власника патенту на промисловий зразок та їх дії у часі) та пункту 4 статті 25 цього ж Закону (щодо втрати патентом чинності у випадку визнання його недійсним) суди першої та апеляційної інстанцій дійшли  обґрунтованого  висновку  про  те,  що  з  визнанням  патенту  України № 11458 недійсним МВКО “Арго” втрачає право на використання будь-яким із визначених законом способів зареєстрованого за цим патентом промислового зразка, оскільки такі дії є порушенням прав позивача як власника чинного патенту України № 7821 на промисловий зразок “Пляшка фірмова”, якому належить виключне право на дозвіл використання зареєстрованого промислового зразка та на заборону такого використання.

Попередні судові інстанції повно та всебічно дослідили доводи і заперечення кожного з учасників судового процесу, але не встановили наявності фактичних обставин, з якими чинне законодавство пов’язує правомірність використання зареєстрованого іншою особою промислового зразка (зокрема, без згоди правовласника).

Беручи до уваги наведене, попередні судові інстанції вірно застосували норми матеріального права, заборонивши МВКО “Арго” подальше використання зазначеного промислового зразка, що відповідає загальним принципам цивільного судочинства і, зокрема, приписам статті 15 ЦК України щодо права особи на захист цивільних прав та інтересів, тоді як доводи касаційної скарги МВКО “Арго” з цього приводу не відповідають змісту зазначених ним норм і є помилковими.

Відповідно до пункту 8 статті 20 Закону № 3688 права, що випливають з патенту, не зачіпають будь-які інші особисті майнові чи немайнові права автора промислового зразка, що регулюються іншим законодавством України.

З огляду на межі даного позову, в якому не оспорюються права авторів промислових зразків, попередні судові інстанції, всупереч викладеному МВКО “Арго” в касаційній скарзі, дійшли вірного висновку щодо необхідності відхилення клопотань про залучення авторів до участі в даній справі.

При цьому апеляційний господарський суд у постанові зі справи вірно послався на те, що зазначення про вирішення поданих зацікавленими особами клопотань безпосередньо в тексті рішення місцевого суду (без складання окремого процесуального документа - ухвали) відповідає приписам пунктів 2 і 3 частини першої статті 84 ГПК України щодо змісту судового рішення.

Не може бути підставою для задоволення касаційної скарги й посилання МВКО “Арго” на те, що місцевим судом прийнято рішення зі справи без розгляду поданої ним 16.11.2006 зустрічної позовної заяви. При цьому апеляційний суд відповідний висновок правомірно обґрунтував тим, що: місцевим судом кожному з учасників процесу було забезпечено можливість реалізації усіх процесуальних прав, передбачених законодавством, що відповідає приписам статей 42, 43 ГПК України; МВКО “Арго” неодноразово викладало свою позицію як щодо суті спору, так і з процесуальних питань, які виникали на протязі судового розгляду даної справи місцевим судом з липня по листопад 2006 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи його численні відзиви, заяви та клопотання; відповідно до статті 60 ГПК України подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів, що свідчить про відсутність обов’язку суду розглянути зустрічний позов по суті, виходячи лише з факту його подання; матеріали даної справи на час прийняття місцевим судом рішення не містили матеріалів згаданого зустрічного позову, що свідчить про те, що їх не було подано безпосередньо в судовому засіданні; апеляційна інстанція не має належних процесуальних підстав для перевірки правильності рішення прийнятого за результатами розгляду матеріалів зустрічної позовної заяви МВКО “Арго” поза межами даної справи; розгляд даної справи по суті не виключає можливості розгляду по суті й зустрічного позову, але в окремому провадженні; МВКО “Арго” використало право на апеляційне оскарження рішення місцевого суду і мало можливість наводити будь-які доводи з приводу цього рішення, які апеляційним судом розглянуто в повному обсязі; залишення без розгляду зустрічної позовної заяви згідно з частинами другою і третьою статті 104 ГПК України не підпадає під перелік процесуальних порушень, які є безумовною підставою для скасування прийнятого судового рішення; відповідно до частини третьої статті 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тоді як згідно з статтею 103 ГПК України апеляційна інстанція не має повноважень, необхідних для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, доводи касаційної скарги МВКО “Арго”, що стосуються встановлення судом обставин справи та оцінки поданих доказів, Вищий господарський суд України відхиляє з огляду на положення частини другої статті 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Про неприпустимість переоцінки касаційною інстанцією доказів (зокрема, висновків судових експертів) зазначено й у постанові Верховного Суду України від 17.10.2006 зі справи № 14683/6-05 (н.р. 6823/9-92).

Клопотання про відкладення розгляду справи апеляційним господарським судом розглянуто в межах наданих йому повноважень та без порушення приписів чинного законодавства.

У свою чергу, касаційна скарга ТОВ “ЛГЗ Хортиця” на рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у справі також не підлягає задоволенню, оскільки попередніми судовими інстанціями встановлено, що згідно з поданими рахунком Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності  від  09.11.2006  №  117  та  платіжним  дорученням  від  14.11.2006 № 2468 вартість судової експертизи оплатило не ТОВ “ЛГЗ Хортиця” (на яке відповідний обов’язок покладено ухвалою суду від 09.10.2006), а товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Пахаренко і партнери” (яке не є стороною у судовому процесі) без посилання на виконання цих дій від імені позивача.

З огляду на викладене у касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції у розподілі судових витрат порушено вимоги статті 49 ГПК України.

Отже, попередні судові інстанції вірно встановили фактичні обставини справи, ретельно дослідили наявні докази, дали їм належну оцінку та з дотриманням приписів норм матеріального і процесуального права прийняли законні й обґрунтовані рішення, визначені законом підстави для скасування або зміни яких відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2006 та постанову Київського   апеляційного   господарського   суду   від   14.12.2006   зі   справи  № 39/235 залишити без змін, а касаційні скарги міжгалузевого виробничого кооперативного об’єднання “Арго” і товариства з обмеженою відповідальністю “ЛГЗ Хортиця” - без задоволення.

Суддя                                                                                                  В.Селіваненко

Суддя                                                                                                      І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                   Б.Львов