ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.07р.

Справа № 1/276-07

За позовом Одеська залізниця, м.Одеса,

до Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м.Кривий Ріг,

про стягнення 1435 грн. 86 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Стрілець О.С. - дов. № 245 від 12.07.07 р.

від відповідача: Панадій С.В. - дов. № 85-158юр від 20.06.07 р.

СУТЬ СПОРУ:

Одеська залізниця (надалі –позивач) звернулася до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі –відповідач) 1435,86 грн. збитків, які завдані залізниці внаслідок порушення відповідачем правил навантаження вантажів у вагоні № 56871296 та складається із плати за користування вагоном - 113,46 грн., збору за зберігання - 647,52 грн., збору за телеграму-повідомлення - 130,80 грн., договірного тарифу за зважування двічі –282,64 грн., плати за маневрову роботу - 184,68 грн., плати за забирання вагону з колії та ваг –184,68 грн., посилаючись на акти загальної форми №2095, №2096 та №2097 від 08.04.2007 р. та статті 32, 124 Статуту залізниць України.

Відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд у позові відмовити. У відзиві на позовну заяву посилається на те, що Позивачем не доведено підстав для нарахування плати за користування вагонами та збір за зберігання вантажу був нарахований з порушенням спеціальних нормативних документів. Обґрунтування своїх заперечень, докази в обґрунтування та доповнення до відзиву долучено Відповідачем до матеріалів справи.

За згодою представників сторін, в порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

08.04.07 р. на ст.Тимкове Одеської залізниці, під час прямування потягу № 2113 у вагоні № 56871296 з вантажем чавуна, який прямував на станцію призначення –Іллічевськ Одеської залізниці по накладній за № 46913067, який відправлений 07.04.07 р. зі станції Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на адресу Іллічевського морського торгівельного порту, виявлено навантаження вантажу з порушенням Технічних умов навантаження та кріплення вантажів.

В актах загальної форми №№ 2095, 2096, 2097 від 08.04.2007 р., які були складені під час прямування вагону на станції Тимкове Одеської залізниці, зазначений вагон був відчеплений через нерівномірне навантаження на візки вагону, що загрожувало безпеці руху.

Позивач вказує, що Відповідачем вантаж навантажено з порушенням п.4.3 глави 1 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах, додаток 14 до СМГС (збірник № 17 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України) та параграфа 3 глави 1 Технічних умов навантаження та кріплення вантажів у вагонах.

В результаті допущенного Відповідачем порушення позивачу спричинені збитки у розмірі 1435грн. 86коп.

Відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо порушення відповідачем Правил навантаження вантажів, а також на підтвердження розміру нарахованої плати за користування вагонами та за зберігання вантажу, що просить стягнути з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за “Відомістю плати за користування вагонами, яка складається на підставі “Пам'яток про користування вагонами”, “Актів про затримку вагонів”, “Актів загальної форми”.

Як встановлено судом, в ході судового розгляду справи, позивачем не надано документів на підтвердження позовних вимог щодо нарахування плати за користування вагонами. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження позовних вимог, а саме: відомості плати за користування вагонами, пам'ятки про користування вагонами, акти про затримку вагону. Водночас, Акт загальної форми № 12 складено не в день затримки вагону 08.04.2007р., а 10.04.2007р. За таких обставин, зазначений акт не може бути підставою на підтвердження підстав та розміру нарахованої позивачем плати за користування вагонами.

Як вбачається із матеріалів справи, нарахування збору за зберігання вантажу, виконано позивачем з порушенням п.2.1 розділу 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, Тарифного керівництва №1, відповідно до якого збір за зберігання вантажу провадиться на станції призначення після закінчення терміну безоплатного зберігання (1 доба). Оскільки станція Тимкове Одеської залізниці не є станцією призначення, позивач неправомірно на підставі п.2.1 розділу 2 Тарифного керівництва нарахував збір за зберігання вантажу.

Однак, відповідно до розділу 2 Тарифного керівництва, збір за зберігання вантажу відноситься до додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів. Згідно зі ст.22 Статуту залізниць України, виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів, здійснюється на підставі окремих договорів. Між позивачем та відповідачем, не існує договорів якими була б передбачена оплата такої послуги як збір за зберігання вантажів.

Нарахування плати за маневрову роботу, зроблено позивачем на підставі розділу 1 п.1.8 Тарифного керівництва № 1, але відповідно до зазначеної норми, маневрова робота проводиться на вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника, що оформлена пам'яткою про користування вагонами або відомістю плати за користування вагонами.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України (далі Статут) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати встановлюється Правилами.

Згідно з п. 1.11 Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що платежі, збори та штрафи, які виникли через затримку вагонів (контейнерів) з експортними вантажами (вантаж після декларування у м.Одеса прямував до Італії) під час перевезення з вини відправника, оформляються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів та штрафів з відправника згідно зі ст. 118, 120, 122 Статуту.

Таким чином, позов подано неналежним позивачем, з порушенням порядку звернення за стягненням зазначених у позовній заяві платежів, визначеного Правилами.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги та не підтверджено належними доказами у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не додано відомостей плати за користування вагонами, пам'яток про користування вагонами, актів про затримку вагону, а також вимоги власника під'їзної колії або вантажовласника про проведення маневрової роботи, що оформлена пам'яткою про користування вагонами або відомістю плати за користування вагонами, тому плати за користування вагонами та плата за маневрову роботу нараховані Позивачем безпідставно.

На підставі вищезазначеного, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.49 ГПК України витрати у справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

І.А. Рудь

Рішення підписано 31.10.2007р.