ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11.05.07р.

Справа № АП7/3366-07

Суддя  Коваль Л.А., розглянувши матеріали

за позовом  Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до  Криворізької районної ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання протиправним, незаконним, нечинним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області звернулася до господарського суду з позовом, згідно якого просить:

- визнати протиправним та незаконним рішення Криворізької районної ради Дніпропетровської області від 05 квітня 2007 року № 123-X/V-рр "Про політичну ситуацію в Україні";

- визнати нечинним та скасувати рішення Криворізької районної ради Дніпропетровської області від 05 квітня 2007 року № 123-X/V-рр "Про політичну ситуацію в Україні".

За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції  або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України “Про судоустрій України” місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

У відповідності зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів,  а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Сторонами в судовому процесі –позивачами і відповідачами –можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України (частина 1 статті 21 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1). справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

2). справи про банкрутство;

3). справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4). справи, що виникають з корпоративних відносин  у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Аналіз вищенаведених положень свідчить, що справа про визнання протиправним, незаконним, нечинним та скасування рішення буде підвідомча господарському суду в тому випадку, коли суб’єктний склад учасників відповідає ст. 1 ГПК України, а правовідносини, які породжують, змінюють або припиняють оспорюваний акт, носять господарський характер.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.10.2002р. № 8615-2/409С (02/216), від 11.05.2004р. № 25/389, від 06.07.2004р. № 3/104-26/151, листі Верхового Суду України від 16.05.2005р. № 3.11-2005.

Визначає основні  засади  господарювання   в Україні  і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а  також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, Господарський кодекс України.

Відповідно до частин 4-7 статті  3 Господарського кодексу України сферу господарських       відносин становлять:

-  господарсько-виробничі відносини - майнові та інші  відносини,  що виникають   між   суб'єктами  господарювання  при  безпосередньому здійсненні господарської діяльності,

- організаційно-господарські відносини - відносини,  що  складаються  між  суб'єктами господарювання    та    суб'єктами     організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю,

-  внутрішньогосподарські відносини - відносини,  що складаються між структурними підрозділами суб'єкта  господарювання,  та  відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Правовідносини, щодо яких прийнято акт, який оспорюється за даним позовом,  виникають не в зв’язку з господарською діяльністю, не є відносинами господарського характеру.

У даному випадку мають місце політико-правові відносини.

Отже, за характером правовідносин, що покладені в основу прийняття оспорюваного акту, спір не підвідомчий господарським судам України.

Відповідно до частини  2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вказаних норм та статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішення даного спору становить компетенцію адміністративних судів.

Відповідно до ч. 5 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України  до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 6 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” цього Кодексу до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудність адміністративних справ визначається не лише ст. ст. 18 –20 Кодексу адміністративного судочинства України, але і  частинами 5 та 6 “Прикінцевих та перехідних положень” цього Кодексу.

Оскільки спір за даним позовом не підвідомчий господарським судам України, позивач звернувся з позовом до господарського суду України з порушенням підсудності, визначеної “Прикінцевими та перехідними положеннями” Кодексу адміністративного судочинства України. Даний спір підлягає розгляду в місцевих загальних судах.

Позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч. 3 ст. 108, ст. 165, ч. ч. 4-6 ст. 186, ст. 254, п. 6 Розділу VІІ Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї матеріали.

Додаток: позовна заява з додатком на 15 аркушах.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки,  встановлені ч. ч. 4-6 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л. А. Коваль

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
К.В. Пелипенко