ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.

№ 7/128

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В., Кривди Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційних скарг

-          Дочірнього підприємства
“ЧПК-Трейд-01” ВАТ “Чернігівський плодоовочевий комбінат”; -          Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

на постанову

від 19.09.2007 року Київського
апеляційного  господарського суду

у справі

№ 7/128

господарського суду

Чернігівської області

за позовом

ДП “ЧПК-Трейд-01” ВАТ
“Чернігівський плодоовочевий комбінат”

до

1.          Чернігівської міської ради; 2.          Приватного підприємця ОСОБА_3

третя особа на стороні позивача з
самостійними вимогами на предмет спору:
Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1

про

визнання недійсною додаткової
угоди № 2 від 18.11.2003 року до договору № 1409 від 28.12.2000р.

в судовому засіданні взяли
участь  представники :

від позивача:

Буряк П.С. -директор

від відповідача-1:

не з'явились

від відповідача-2: від третьої
особи:

ОСОБА_2 (довіреність № 882 від
03.05.2007р.) не з'явились

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області (суддя Скорик Н.О.) від 02.07.2007 року, залишеним без
змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя
-Мартюк А.І., судді -Зубець Л.П., Лосєв А.М.) від 19.09.2007 року, у справі №
7/128 ДП “ЧПК-Трейд-01” ВАТ “Чернігівський плодоовочевий комбінат” та Фізичній
особі -підприємцю ОСОБА_1в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ДП
“ЧПК-Трейд-01” ВАТ “Чернігівський плодоовочевий комбінат” просить скасувати
ухвалені по справі судові акти, а справу передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення норм матеріального та процесуального права а саме: ст.55 Конституції
України, ст.ст.16, 18 Закону України “Про оренду землі”,ст.ст.215, 337, 648 ЦК
України, ст.120, п.3 ст.125 Земельного кодексу України, ст.ст.32, 35, 36, 43,
65 ГПК України.

В касаційній скарзі Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені по справі судові акти і
постановити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.43, 80, 82 ГПК
України, ст.55 Конституції України, ст.ст.116, 120, 125 Земельного кодексу України,
ст.377, п.3 ст.415, ст.648 ЦК України, ст.ст.34, 77 Закону України “Про місцеве
самоврядування”, ст.ст.14, 15, 16 Закону України “Про оренду землі”.

Відзиву на касаційні скарги
відповідачі не надіслали.

Представники відповідача-1 та
третьої особи з самостійними вимогами не скористались наданим процесуальним
правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи,
заперечення на касаційні скарги представника відповідача-2, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку, що касаційна скарга ДП “ЧПК-Трейд-01” ВАТ
“Чернігівський плодоовочевий комбінат” підлягає задоволенню, а касаційна скарга
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

1. Позивач, ДП “ЧПК-Трейд-01” ВАТ
“Чернігівський плодоовочевий комбінат”, звернувся до суду з позовом про
визнання недійсною додаткової угоди №2 від 18.11.2003 року до договору №1409
від 28.12.2000 року, укладеної відповідачами щодо земельної ділянки по вул.
Інструментальній, 7 у місті Чернігові. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
спірна додаткова угода укладена з порушенням законодавства, зокрема щодо
нотаріального посвідчення, реєстрації додаткової угоди. При цьому, вважає
неправомірною відмову відділу земельних ресурсів та самоврядного контролю
Чернігівської міської ради у прийнятті технічної документації позивача на
земельну ділянку для погодження за підстав знаходження частини цієї
земельної ділянки у користуванні ПП ОСОБА_3 відповідно до спірної
додаткової угоди №2.

Відмовляючи в позові, суди виходили
із наступного.

Право власності на об'єкти
нерухомості (адмінбудівля та охолоджувальне сховище) по вул. Інструментальній,
5 оформлено позивачем 28.01.2005 року згідно з рішенням виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 23.10.2004 року № 240, що підтверджується свідоцтвом
на право власності на нерухоме майно від 28.01.2005 року, та встановлено в
рішенні від 14.02.2005 року по справі № 15/279/11 господарського суду
Чернігівської області, залишеного без змін постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.04.2005 року.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту ст.215
Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент виникнення правочину сторонами вимог діючого законодавства і якщо
недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), та якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Право власності на об'єкти нерухомості,
набуті позивачем значно пізніше, ніж було укладено додаткову угоду № 2 від
18.11.2003 року до договору користування землею № 1409 від 28.12.2000 року і
при цьому на день укладання додаткової угоди № 2 нічим не порушувалось право
позивача, оскільки на той час він не мав прав ні на земельну ділянку, передану
в користування ПП ОСОБА_3, ні на споруди, розташовані на цій земельній ділянці.

Таким чином, додаткова угода № 2
від 18.11.2003 року до договору користування землею № 1409 від 28.12.2000 року
на момент її вчинення не зачіпає інтересів позивача.

Крім того, відповідачу 2 надано
земельну ділянку за іншою адресою, ніж знаходиться зареєстроване за позивачем
майно (об'єкти нерухомості).

Позивач не є заінтересованою особою
і не є стороною договору, що з врахуванням ст.215 Цивільного кодексу України
виключає його право на заперечення дійсності правочину.

Касаційний суд вважає всі висновки
суду помилковими з огляду на таке.

По-перше, суди неправомірно
застосували до спірних правовідносин сторін приписи ст.215 ЦК України, на які
не посилався в позовній заяві позивач і, які
не застосовуються стосовно правовідносин про визнання угоди недійсною,
що укладена до 01.01.2004 року, оскільки суд має перевірити відповідність угоди
приписам законодавства, яке діяло на момент укладення такої угоди (до
01.01.2004 року діяв ЦК УРСР 1963 року).

По-друге, неправомірним є висновок,
що оскільки на момент вчинення спірна додаткова угода не зачіпає інтересів
позивача, то це є підставою для відмови йому в позові.

Колегія суддів з цього приводу
звертає увагу судів на те, що право на звернення до суду з позовом, відповідно
до ст.1 ГПК України, мають особи, які вважають порушеними свої права або
охоронювані законом інтереси. Відсутність права власності на будівлі, що
знаходяться на земельній ділянці, яку позивач має намір оформити у
користування, на момент укладення спірної додаткової угоди, не доводить того,
що така угода не порушує його прав чи охоронюваних законом інтересів на момент
звернення з позовом до суду. Суд, як зазначалося вище, зобов'язаний лише
перевірити відповідність угоди законодавству на момент її укладення та
перевірити якими доказами позивач підтверджує факт порушення укладенням спірної
угоди свого права або охоронюваного законом інтересу.

Втретє, роблячи висновок, що
земельна ділянка за спірною додатковою угодою і земельна ділянка, що
знаходиться під належними позивачу об'єктами нерухомості мають різні адреси,
судами в порушення приписів діючого процесуального законодавства не спростовано
його доводів стосовно того, що частина земельної ділянки на яку претендує
позивач знаходиться у користуванні відповідача, що вбачається з даних листа
відділу земельних ресурсів та самоврядного контролю міської ради (а.с.10).

Вчетверте, висновок, що позивач, не
будучи стороною спірної додаткової угоди, не має право її оспорювати не
ґрунтується на будь-яких положеннях діючого законодавства.

2. Також з самостійними позовними
вимогами на предмет спору - про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від
18.11.2003 року до договору користування землею № 1409 від 28.12.2000 року
звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1. В позовній заяві вона зазначає,
що оспорювана додаткова угода зачіпає її інтереси та рішення суду по даній
справі може вплинути на її права та обов'язки стосовно частини земельної
ділянки по вул. Інструментальній, 5.

Відмовляючи в позові, суди
мотивували свою позицію таким.

Згідно ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Третьою особою не надано належних
доказів, підтверджуючих її позовні вимоги як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Згідно ст.1 та ст.21 Господарського
процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами та
відповідачами - можуть бути підприємства та організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, які мають право звертатись до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно рішення Чернігівської
міської ради від 29.03.2007 року “Про надання, вилучення і передачу земельних
ділянок в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту
відведення земельних ділянок” земельну ділянку, площею 0,0607 га по вул.
Інструментальній, 5 надано громадянці ОСОБА_1, а не фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1.

Договір від 21.06.2007 року оренди
земельної ділянки загальною площею 0,0607 га по вул. Інструментальній, 5 також
укладено між Чернігівською міською радою та громадянкою ОСОБА_1.

Таким чином, за висновком судів,
спірною додатковою угодою не порушено права та інтереси ОСОБА_1як фізичної
особи - підприємця і захист її інтересів як громадянки не підпадає під
юрисдикцію господарського судочинства.

Касаційна інстанція вважає такий
висновок передчасним з огляду на наступне.

Предметом спору в даній справі є не
договір оренди земельної ділянки за яким права і обов'язки набуває в якості
сторони не фізична особа - підприємець ОСОБА_1, а громадянка ОСОБА_1 Предметом
спору в даній справі є угода, укладена відповідачами по справі і яка, за
позицією третьої особи з самостійними вимогами, порушує її права як підприємця,
оскільки нею надані докази того, що земля фактично використовується нею та може
використовуватись нею виключно з метою здійснення господарської діяльності. При
цьому, заявник касаційної скарги посилається на дані договору оренди земельної
ділянки від 21.06.2007 року, зокрема пункти 14-16. Судами ж не досліджено мети
використання землі третьою особою з самостійними вимогами, а також не
встановлено обставин з яких вбачалося б чи є порушеним спірною додатковою
угодою будь-яке право або охоронюваний законом інтерес останньої.

З огляду на викладене, судові
рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, тому вони підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1118, п.3 ч.1 ст. 1119, ч.1 ст. 11110,
ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України , Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу ДП “ЧПК-Трейд-01”
ВАТ “Чернігівський плодоовочевий комбінат” від 18.10.2007 року №100/1 на
постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 року у
справі № 7/128 задовольнити, а касаційну скаргу ФО -підприємця ОСОБА_1 від
16.10.2007 року б/н на постанову Київського апеляційного господарського суду
від 19.09.2007 року у справі № 7/128 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 19.09.2007 року та рішення Господарського суду
Чернігівської області від 02.07.2007 року у справі № 7/128 -скасувати.

Справу № 7/128 направити до
Господарського суду Чернігівської області на новий розгляд.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
Д.Кривда