ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 309/15-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                   Плюшка І.А.,

суддів:                                                          Грека Б.М., Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу                                                Державного підприємства “Енергоринок”

на рішення           господарського суду Київської області

від 23.02.2007р.

та постанову           Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.07.2007р.

у справі            № 309/15-06

за позовом           Державного підприємства “Енергоринок”

до          Державного підприємства “Укренерговугілля”

про           стягнення 335 492 690 грн. 97 коп.

за участю представників:

-          позивача – Алмаз В.В.;

-          відповідача –Павлов О.С.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2006 року Державне підприємство “Енергоринок” звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства “Укренерговугілля” про стягнення 335 492 690грн. 97 коп.

Рішенням господарського суду Київської області від 23.02.2007 року у справі №309/15-06 позовом ДП “Енергоринок” до ДП “Укренерговугілля” про стягнення заборгованості за електричну енергію, інфляційних нарахувань, річних та пені, позов задоволено частково, відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені. Рішення мотивовано тим, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області, ДП “Енергоринок”, подало апеляційну скаргу до Київського міжобласного апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення господарського суду Київської області від 23.02.2007 року у справі № 309/15-06 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП “Енергоринок” у повному обсязі.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.07.2007р. у справі № 309/15-06 рішення господарського суду Київської області залишено без змін, а апеляційну скаргу ДП “Енергоринок” без задоволення. Постанова мотивована тим, що судом першої інстанції правильно вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду, ДП “Енергоринок” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.07.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 23.02.2007р. у справі №309/15-06 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП “Енергоринок” у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2003 року між сторонами був укладений договір № 1534/01, відповідно до умов якого ДП “Енергоринок” зобов’язується продавати, а ДП “Укренерговугілля” зобов'язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

На виконання умов договору за період з липня 2003 р. по грудень 2004 р. сторонами передано та прийнято, згідно з актами купівлі-продажу електроенергії у кількості 18 штук, електроенергія на загальну суму ,18 грн.

Колегією суддів касаційної інстанції відмічено, що судами першої і апеляційної інстанцій вірно встановлено і як вбачається з матеріалів справи, що вартість отриманої електроенергії сплачена ДП “Укренерговугілля” частково у сумі ,29 грн. Отже, заборгованість ДП “Укренерговугілля” перед ДП “Енергоринок” за електроенергію поставлену за період з липня 2003 року по грудень 2004 року на підставі договору № 1534/01 від 30.05.2003 р. у сумі 229493862,89 грн. залишилась несплаченою та підлягає стягненню.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що строк позовної давності для звернення ДП “Енергоринок” до суду з позовом в частині сплати вартості електроенергії, поставленої на підставі договору та переданої у період з липня 2003 року по листопад 2003 року, не сплинув на час звернення з позовом до суду. Тому, господарським судом вірно встановлено обставини справи щодо визнання ДП “Укренерговугілля”, поза межами строку позовної давності, свого обов’язку сплатити ДП “Енергоринок” вартість електроенергії, відпущеної за договором за період з липня 2003 р., оскільки 15.06.2006 р. ДП “Укренерговугілля” платіжним дорученням № 1433 сплачено ДП “Енергоринок” 603877,48 грн. з призначенням платежу “За електроенергію відпущену в липні 2003 року за договором № 1534/01 від 30.05.2003р.”. А відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

З огляду на вимоги статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу Інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому вірно стягнуто з ДП “Енергоринок” інфляційні втрати у сумі 69441982,31 грн. та 3% річних у сумі 16386536,81 грн.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що правомірно відмовлено в позові в частині стягнення пені, нарахованої за період з 01.05.2006 р. по 01.11.2006 р., оскільки згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанції чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегією суддів касаційної інстанції відмічено, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам  справи,  нормам  матеріального  і  процесуального  права, а тому є законними та достатньо обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення суду першої інстанції або постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до викладеного вище, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 , 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства “Енергоринок” залишити без задоволення.

2. Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.07.2007р. у справі  № 309/15-06   залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                                                І. Плюшко

Судді:                                                                                                               Б. Грек

С. Самусенко