ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

19.03.07
Справа  № 3/397-4707

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Бонк Т.Б.

суддів
Марко Р.І.

Бойко С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Тернопільської державної
податкової інспекції (далі Тернопільська ОДПІ ) від 15.01.2007року

на постанову
Господарського суду Тернопільської області від 25.12.2006р.

у справі
№ 3/397-4707

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи -ОСОБА_1 (далі підприємець ОСОБА_1), м. Тернопіль

до відповідача Тернопільської
ОДПІ, м. Тернопіль

про               скасування податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 02.06.2006р.

за участю представників:

від позивача           -ОСОБА_2- представник;

від відповідача
-Білий В.В.- державний податковий інспектор

Постановою Господарського суду
Тернопільської області від 25.12.2006р. у даній справі, суддя Турецький І.М.,
позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове
повідомлення -рішення №НОМЕР_1 від 02.06.2006р., яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на додану вартість підприємцю ОСОБА_1 у
розмірі 8425,50грн.

Постанова суду мотивована
положеннями норм п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість», а також зокрема тим, що для включення
відповідних сум до податкового кредиту є належним чином оформлена податкова
накладна.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Тернопільська ОДПІ подала апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Господарського суду Тернопільської області від 25.12.2006р.
№3/397-4707 , як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Скаржник, зокрема, зазначає, що право платника податку на
додану вартість на формування податкового кредиту нерозривно пов'язано не
тільки з належним чином оформлення податкової накладної, а й з включенням
контрагентом сум податку на додану вартість до складу податкового зобов'язання
та сплати цих сум до Державного бюджету; позивач не мав права включати
податкову накладку, виписану ПП «Транстехмаш», оскільки суми податку на додану
вартість віднесені до податкового кредиту не знаходять підтвердження
податковими зобов'язаннями продавця.

У запереченні на апеляційну скаргу
підприємець ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Зокрема, зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про податок на
додану вартість»підставою для включення відповідних сум до податкового кредиту
є належним чином оформлена податкова накладна; податкова накладна складена у
відповідності до чинного законодавства; Закон України «Про податок на додану
вартість »не ставить в залежність право на отримання податкового кредиту
платником податку від сплати контрагентами податку до бюджету.

Представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначені вимоги з підстав наведених у запереченні на апеляційну
скаргу.

Розглянувши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у
сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний
господарський суд дійшов до висновку, що постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Тернопільською ОДПІ проведено
документальну перевірку підприємця ОСОБА_1, про що складено акт від
31.05.2006р. НОМЕР_2 про результати невиїзної документальної перевірки  суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 по питанню взаєморозрахунків з ПП. «Транстехмаш».

У розділі ІІІ «Податок на додану
вартість» акту перевірки зазначено, що з 01.03.2005р. по 31.03.2005р.
підприємець ОСОБА_1 одержав від ПП «Транстехмаш»товаро-матеріальні цінності, а
саме: бетон М-200 згідно податкової накладної НОМЕР_3 від 02.03.2005р. на суму
33700,75грн. Оплата за придбаний товар проводилась готівкою. Суму податку на
додану вартість по податковій накладній НОМЕР_3 від 02.03.2005р. відображена в
книзі придбання товарів та включено до податкового кредиту за березень 2005р.
згідно декларації по податку на додану вартість. З системного аналізу Закону
України «Про податок на додану вартість», на думку відповідача, встановлений
прямий зв'язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість
та відшкодуванням такого податку. При цьому зазначені етапи нерозривно
пов'язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до
податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану
вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.06.2006р. НОМЕР_1,
яким згідно з пунктом «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», відповідно
до п.п.7.2.1 п.7.2.,п.п.7.4.5, п.7.5., п.п.7.5.1, п.п.7.7.5, п.7.5. ст..7
Закону України «Про податок на додану вартість»визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 8245,50грн з них
основний платіж 5617грн. штрафні (фінансові) санкції -2808,50грн. (а.с.12)

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7
Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку
за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5.
Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника
податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або
дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;
або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг); придбанням або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та
є підставою для нарахування податкового кредиту.(п.7.2.6. п.7.2. ст.7
вищезазначеного Закону). Податкова накладна від 02.03.2005 НОМЕР_3 (а.с.25)
складена відповідно до вимог п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість»та правомірно включена до складу валових витрат виробництва. Дана
обставина не заперечується відповідачем. До складу податкового кредиту звітного
періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх придбанні, якщо
платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару до складу
валових витрат відповідно до вимог ст.5 вищезазначеного Закону. Статтею 7
Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено лише обов'язок
платника податку надати покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо тієї особи. Зазначені обставини не підставою для
позбавлення права на включення суми податку до податкового кредиту, якщо
останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового
кредиту.

Відповідно до ст.69 КАС України
доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги
і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків встановлених ст.72 КАС України. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Скаржник не подав у встановленому
законом порядку належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність
прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене в
сукупності, апеляцій ний господарський суд вважає, що постанова місцевого
господарського суду відповідає матеріалів справи, ґрунтується на чинному
законодавстві та підстав для її скасування немає. Інші доводи зазначені в
апеляційній скарзі не відповідають матеріалам справи, документально
необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 69, 71, 86, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський
апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду
Тернопільської області від 25.12.2006р. року у справі №3/397-4707 залишити без
змін, апеляційну скаргу Тернопільської державної податкової інспекції без
задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені
ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріали справи повернути до
Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя
Бонк Т.Б.

Судді
Марко Р.І.

Бойко С.М.