ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 р.
№ 2-17/7696-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:
М. Остапенка,
Є. Борденюк,
В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства (ПП) “П`єр+”

на постанову
від 19.10.2006 року

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-17/7696-2006

за позовом
ПП “П`єр+”

до
ПП “Будком-Крим”

про
розірвання договору підряду та стягнення 450 394,60 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача
Чернецький А.М. (дов. від 12.01.2006 року)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представника позивача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Уточнені позовні вимоги про розірвання договору підряду та стягнення                   450 394,60 грн. обґрунтовуються наступним.

26.06.2005 між позивачем (замовником) та відповідачем (підрядником) укладений договір підряду, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручив, а підрядник зобов’язався виконати роботи з реконструкції літнього кінотеатру по вул. Белінського, 3-В у м. Євпаторії під ресторанно-готельний комплекс. Сторони виконання робіт визначили п.3.1 договору з 10.07.2005 по 01.05.2006. Невід’ємною частиною договору є графік виконаних робіт (п. 3.3 договору). Замовник забезпечує безперервне фінансування будівельного об’єкта згідно з календарним планом будівництва (п. 4.1 договору).

З серпня 2005 р. по лютий 2006 р. на підставі виставлених підрядником рахунків замовник перерахував 1 498 000 грн.. На виконання п. п. 5.1, 5.2 договору сторонами підписані акти виконаних робіт за серпень, жовтень 2005р., січень, лютий 2006 р. на суму 740 854,80 грн.. 01.03.2006 між сторонами підписаний акт звірки взаєморозрахунків, яким встановлена заборгованість відповідача в сумі                       757 145,2 грн. Так як роботи на суму 279 027,60 грн. фактично виконані, однак  не підписаний відповідачем акт Ф-2, позивач вважає зазначену суму такою, що слід зарахувати в оплату, а тому борг складає 478 117,60 грн.. Позивач зараховує суму 27 723,00 грн. як оплату будівельних матеріалів. Борг складає                            450 394,60 грн.

Зважаючи на те, що підрядник порушив строки виконання зобов’язання, а відповідно до положень ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, позивач звернувся 31.03.2006 з позовом про розірвання договору підряду та відшкодування збитків, розмір яких визначений різницею між перерахованими коштами та вартістю виконаних робіт. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається також на положення ст. ст. 525, 611, 615, 846 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Рішенням  господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 (суддя В.Гайворонський) позовні вимоги задоволені шляхом розірвання договору підряду та присудження до стягнення 450 394,6 грн. збитків. Віднесені на відповідача судові витрати, у тому числі присуджено до стягнення на користь Кримського НДІ судових експертиз витрати за проведення будівельно-бухгалтерської експертизи у сумі 2 468,8 грн.. Позивачу повернуто надмірно сплачене державне мито в сумі 470,42 грн..

Рішення суду мотивоване наступним.

Ухвалою від 11.05.2006 у справі призначена комплексна судова будівельно-бухгалтерська експертиза, на вирішення якої поставлені, зокрема, такі питання:

–чи відповідає обсяг фактично виконаних робіт обсягу робіт, вказаних в актах приймання виконаних робіт, підписаних обома сторонами;

–чи відповідають обсяги фактично виконаних робіт обсягу робіт, вказаних в актах приймання виконаних робіт, підписаних одним відповідачем.

За експертним висновком від 29.06.2006 обсяги фактично виконаних робіт та їх вартість відповідають обсягу робіт та їх вартості, що зазначені в актах приймання виконаних робіт, підписаних обома сторонами, тобто вартість таких робіт становить 1 019 882,4 грн.. Акти виконаних робіт та їх вартість, підписані лише відповідачем за березень 2006р. на суму 193 347,6 грн. та 146 084,4 грн., можуть бути доказом часткового виконання зазначених робіт тільки після надання всієї виконавчої та технічної документації замовнику, яка є необхідною при введенні об’єкта в експлуатацію.

Зважаючи на висновки експертизи, що підтверджують обґрунтованість заявленого до стягнення розміру збитків у сумі 450 394,6 грн., та порушення підрядником строків виконання робіт, відповідальність за які встановлена                                ч. 2 ст. 872 ЦК України, позовні вимоги судом задоволені.

Вартість експертизи складає 3 268,8 грн., оплата здійснена у сумі 800,00 грн. позивачем. Неоплачена частина вартості експертизи у сумі 2 468,8грн. присуджена до стягнення з відповідача.

Уточнення позивачем розміру позовних вимог у бік їх зменшення стало підставою для висновку суду про надмірну сплату державного мита позивачем та необхідності його повернення до державного бюджету.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 (колегія суддів: В.Плут, В.Гонтар, Ю.Борисова) рішення у справі скасоване, у позові відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що строк виконання робіт визначений сторонами у договорі –до 01.05.2006. Оскільки календарний графік виконаних робіт, наданий позивачем, передбачає їх виконання до 15.07.2006, а календарний графік не є угодою про зміну строків виконання робіт, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сторонами графік робіт не узгоджений. А тому заявлення позивачем позову у березні 2006 р. з підстав порушення відповідачем  строків виконання робіт не підтверджується матеріалами справи. Відсутні правові підстави визнавати оплачені позивачем рахунки як спосіб фінансування будівництва, збитками, спричиненими підрядником невиконанням робіт.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, заявник посилається на неправильне застосування судом при ухваленні оспорюваної постанови норм права.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Право замовника відмовитися від договору підряду передбачене й іншими законодавчими положеннями, зокрема, ч. 4 ст. 849 ЦК України.

Отже, відмова замовника від договору, що підтверджується фактом виконання підрядних робіт іншою особою, виключає правові підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання договору підряду.

Посилання обох сторін на календарний графік виконання робіт є його визнанням, а тому встановлення календарним графіком виконання робіт до 15.07.2006 є способом зміни строків виконання робіт, обумовлених п. 3.1. договору.

Фінансові затрати замовника виконання підрядних робіт не підтверджені підрядником факту їх виконання можуть відноситися до складу збитків.

Однак, Вищий господарський суд України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про те, що позивач не посилається на обставину того, що підрядник виконує роботи настільки повільно що закінчення їх у строки стає явно неможливим. А тому правомірність відмови від договору на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України не вбачається.

Висновок експертизи про часткове виконання підрядних робіт, зазначених в актах приймання-передачі таких робіт за березень 2006р., підписаних лише з боку підрядника, однак без дотримання вимог про виконавчу та технічну документацію, заперечує доказовість розміру неспожитих фінансових ресурсів замовника підрядними роботами.

Виходячи з вищевикладеного, відмова замовника від договору підряду не підтверджує нанесення підрядником йому збитків та їх розмір.

Відповідно до ст. ст. 2. 3. Декрету Кабінету Міністрів України  “Про державне мито” об’єктом справляння держмита є, зокрема, позовна заява, розмір якого із заяв майнового характеру визначається в залежності від ціни позову. Повернення державного мита, передбачене ст. 8 Декрету, не містить підстав його повернення при зменшенні позивачем розміру позовних вимог. А тому повернення за рішенням суду позивачу “надмірно” сплаченого державного мита є помилковим.

Однак, скасування судом апеляційної інстанції рішення у справі у повному обсязі виключило факт повернення позивачу державного мита з бюджету.

Грошові кошти, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, віднесені за скасованим рішенням у справі на відповідача.

При ухваленні оскаржуваної постанови зазначені судові вироки не розподілені. А тому необхідно присудити їх до стягнення з позивача.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП “П`єр+” залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 у справі № 2-17/7696-2006 залишити без зміни.

Доповнити резолютивну частину постанови: стягнути з ПП “П`єр+”                       (м. Євпаторія, вул. Совєтська, 16) на користь Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Сімферополь, вул. Чехова, 55-А) судові витрати –2 468,80 грн. за проведення судової будівельно-бухгалтерської експертизи.

Доручити господарському суду Автономної Республіки Крим  видати наказ відповідно до вимог ст. 117 ГПК України.

Судді:                                                                                                         М. Остапенко

Є. Борденюк

В. Харченко