ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"26" січня 2007 р.

Справа № 27/257-06-8513

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду складі:

Головуючого судді:   Петрова М.С.

суддів: Колоколова
С.І., Разюк Г.П.

при секретарі судового засідання:
Бухтіяровій О.Г.,

за участю представників сторін:

від військової прокуратури: Свентицький
І.С.

від МО України та ДП МО України
„Одеське АРП „Одесавіаремсервіс”: Глущенко В.М., довір. №220/347/Д
від 15.11.06 р., б/н від 25.12.06 р.

від відповідача: не
з'явився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений, про
причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної
скарги не заявляв

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційне подання Військового прокурора Одеського
гарнізону

на ухвалу  господарського суду Одеської області від
22.11.2006р.

по справі
№27/257-06-8513

за позовом
Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони
України „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс”

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення 31062 грн. 26 коп.

В
С Т А Н О В И Л А:

22.08.06 р. Військовий прокурор в
інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства
Міністерства оборони України „Одесавіаремсервіс” (далі по тексту Військовий
прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до СПД
ОСОБА_1 про стягнення збитків у сумі 30461,91 грн., тобто грошових коштів
сплачених за непоставлений товар, до якого ДП МО України „Одесавіаремсервіс”
втратило інтерес внаслідок прострочки виконання боржником.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 22.11.2006 року (суддя Семенюк Г.В.) позов Військового
прокурора залишено без розгляду на підставі ст.2, п.1 ст. 81 ГПК України, з
огляду на те, що Військовий прокурор неправильно визначив орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, тобто
позивача у справі, що суперечить п.2 резолютивної частини рішення Конституційного
Суду України від 08.04.99 р. №3рп/99 зі справи за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень ст.2 АПК України.

Не погоджуючись з ухвалою
господарського суду, Військовий  прокурор
звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням,
в якому просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для розгляду по
суті до господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

На думку Військового прокурора
господарський суд не вірно застосував норми матеріального та процесуального
права, а тому прийняв необґрунтовану ухвалу.

Так, Військовий прокурор вважає, що
ним вірно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції
у спірних відносинах, а саме Міністерство оборони України, оскільки останнє є
Центральним органом виконавчої влади, який здійснює від імені Держави
безпосереднє керівництво Збройними Силами України.

Відповідно до ст.3 Закону України
„Про Збройні Сили України” ОАРП „Одесавіасервіс” є структурним підрозділом
Міністерства оборони України. Майно ОАРП „Одесавіасервіс” належить до сфери
управління МО України, всі господарські угоди воно укладає за узгодженням і
завданням МО України і при відсутності коштів у ОАРП „Одесавіасервіс” за
укладеними угодами погашає їх, оскільки несе матеріальну відповідальність за
зобов'язаннями структурних підрозділів. За таких підстав Військовий прокурор
зазначає, що ним правильно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні
функції у даних спірних відносинах.

Представник ОАРП „Одесавіасервіс” в
судовому засіданні підтримав апеляційне подання військового прокурора.

Відповідач відзив на апеляційну
скаргу не надав, представник в судове засідання не з'явився, хоча був належним
чином повідомлений про час і місце судового засідання, апеляційна скарга за
клопотанням останнього розглянута без його участі.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційного подання, вислухавши пояснення представників Військового прокурора
та ОАРП „Одесавіасервіс”, колегія суддів вважає, що апеляційне подання підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до
ст. 36і Закону України "Про прокуратуру" підставою
представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між
ними і державою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній
заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів
держави і обґрунтовує необхідність їх захисту (ч. 2 ст. 2. ГПК України).

Конституційний суд України в
рішенні від 08.04.1999 року (далі - рішення КСУ) визначив, що прокурор чи його
заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може
відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у
позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому
інтереси держави можуть збігатися повністю, частково, або не збігатися зовсім з
інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному
фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств, товариств.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення
КСУ визначено, що під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних відносинах, зазначених в ч.2 ст.2 ГПК України,
треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який
законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

В п.5 мотивувальної частини рішення
КСУ передбачено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справі, порушених за
позовною заявою прокурора і на підставі ч.2 ст.2 ГПК України є стороною в
арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог
ст. 22 ГПК України.

Як вбачається із вступної частини та
п.3.1 статуту Державного підприємства Міністерства оборони України „Одеське авіаційно-ремонтне
підприємство „Одесавіаремсервіс” є самостійним господарюючим суб'єктом, який
має права юридичної особи, здійснює виробничу, комерційну, консультаційну,
наукову та іншу діяльність, а також надає послуги відповідно до чинного
законодавства і цього Статуту з метою одержання прибутку.

Відповідно із пунктом 3.5 Статуту
ОАРП «Одесавіасервіс»є самостійною юридичною особою, несе відповідальність за
своїми зобов'язаннями відповідно до чинного законодавства в межах належного
йому майна. Підприємство не несе відповідальності  за зобов'язаннями держави та Органу
управління майном, а Орган управління майном (МО України») та держава не
відповідають за зобов'язаннями Підприємства.

Таким чином, вищенаведене свідчить
про те, що у даних конкретних спірних правовідносинах, за вирішенням яких
звернувся  Військовий прокурор, сторонами
є ОАРП «Одесавіасервіс»(позивач) та СПД ОСОБА_1 (відповідач).

Міністерство оборони України у даному
випадку не може бути позивачем, оскільки між ним і СПД ОСОБА_1 не має ніяких
правових відносин.  Про це свідчить і сам
позов Військового прокурора, в якому він просить стягнути грошові кошти не на
користь МО України, а на користь ОАРП «Одесавіасервіс». Будь-яких вимог на
користь МО України Військовий прокурор не зазначає.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що висновок місцевого господарського суду в тому, що прокурор може бути
представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є
орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділені
повноваженнями виконавчої влади є правильним.

Заявляючи позов про стягнення з
відповідача на користь ДП МО України „Одесавіаремсервіс” вартості
непоставленого товару у сумі 30461,91 грн., які останнім були сплачені в якості
передплати, Військовий прокурор необґрунтовано визначив Міністерство оборони
України (далі -  Міністерство), як орган,
уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах,
оскільки Міністерство не є позивачем і стороною у господарському процесі, а
його права, як засновника ДП МО України „Одесавіаремсервіс”  врегульовані статутом ДП МО
„Одесавіаремсервіс”, ст.ст.63,65,75 Господарського кодексу України (далі - ГК
України).

ДП МО „Одесавіаремсервіс”, як
зазначалося вище є самостійним господарюючим суб'єктом, управління
господарською діяльністю здійснює через свої органи та посадові особи (ст.65 ГК
України) у порядку, визначеному Статутом підприємства, і, як правильно зазначив
місцевий господарський суд України не є органом державної влади чи органом
місцевого самоврядування.

Таким чином, заступником прокурора
пред'явлено позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб'єкта
господарської діяльності.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини не звернув уваги і в порушення ч.1 ст. 2 ГПК України безпідставно
порушив провадження за позовом Військового прокурора.

При цьому в подальшому, прийшовши
до обґрунтованих висновків про заявлення позову Військовим прокурором в
інтересах самостійного господарюючого суб'єкта підприємництва, безпідставно
залишив позов без розгляду з посиланням на п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України, тобто у
зв'язку із тим, що позовну заяву підписано особою, яка немає права підписувати
її.

Між тим, відповідно до статті 54
Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до
господарського суду у письмовій формі і підписується, у тому числі, прокурором
чи його заступником.

З матеріалів справи вбачається, що
Військовий прокурор підписав позовну заяву в межах повноважень, наданих йому
пунктом 2 статті 121 Конституції України, статтями 20, 35, 361
Закону України "Про прокуратуру" та статтями 2, 29, 54 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, висновки суду
1 інстанції щодо залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом
1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, не узгоджуються з
положеннями зазначеної норми, спростовуються матеріалами справи і є
помилковими. Аналогічної правової позиції в аналогічних випадках дотримується і
Верховний Суд України (постанова ВСУ від 26.03.06 р. №41/201).

За таких обставин, апеляційне
подання Військового прокурора підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала
місцевого господарського суду скасуванню з передачею справи відповідно до
ст.106 ГПК України на розгляд до суду першої інстанції зі стадії порушення
справи у господарському суді.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи Військового прокурора, викладені в апеляційному поданні, з підстав,
наведених вище у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105,106
ГПК України, колегія суддів, -

П О С
Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційне подання Військового
прокурора Одеського гарнізону задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду
Одеської області від 22.11.2006 року по справі №27/257-06-8513 скасувати.

3. Справу передати на розгляд до
господарського суду Одеської області зі стадії порушення провадження у справі.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов
С.І.