ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 12/44

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П. – головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Національної телекомпанії України, м. Київ (далі –НТУ)

на рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2006 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006

зі справи № 12/44

за позовом державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" Міністерства освіти і науки України, м. Київ (далі –ДП "УААСП")

до НТУ та

державної телерадіокомпанії "Культура", м. Київ (далі –ТРК "Культура")

про стягнення 46480 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

ДП “УААСП” –Кур`янова С.В.,

НТУ –Виногродського О.О.,

ТРК "Культура" –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнення до нього) подано про стягнення з НТУ компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних заробітних плат за кожне публічне сповіщення в ефір музичних творів, що становить 52880 грн. та штрафу в розмірі 10% від присудженої суми.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.09.2006 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 (колегія суддів у складі: суддя             Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М., Студенець В.І.), позов задоволено частково: з НТУ на користь ДП "УААСП" стягнуто 23240 грн. компенсації за порушення авторського права, а з ТРК "Культура" –3320 грн. компенсації; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Названі рішення господарських судів з посиланням на приписи статей  45, 47, 49, 52 Закону України “Про авторське право і суміжні права” (далі –Закон) мотивовано порушенням відповідачем майнових прав інтелектуальної власності ДП “УААСП” на музичні твори шляхом їх несанкціонованого публічного сповіщення.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України НТУ просить скасувати оскаржувані рішення та постанову місцевого та апеляційного господарських судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаргу мотивовано, зокрема, посиланням на надані авторами творів дозволи на публічне сповіщення спірних музичних творів, а також на відсутність у позивача достатнього обсягу повноважень на подання цього позову з метою захисту інтересів авторів.

У відзиві на касаційну скаргу ДП "УААСП" заперечує проти доводів скарги і просить рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- за угодами на управління майновими правами авторів, укладеними позивачем та авторами творів, ДП "УААСП" було передано право на управління виключними майновими правами на такі музичні твори:

"Зачем" –сл. Боболович О.В.,

"Анестезія" –муз. Березюк О.В.,

"Ти подобаєшся мені" –сл. та муз. Лазо С.В.,

"Спасибо за любовь" – сл. Іваницького В.М., муз. Петраша Н.М.,

"Полонина" –сл. та муз. Скрипки О.Ю., Здоренка Ю.В.,

"Грай, музико моя" –сл. Сердюк Ю.О., муз. Мозгового М.П.,

"Чуєш, мамо" –сл. Ткача М.М.;

- згідно з договором про взаємне представництво інтересів в галузі публічного виконання ("малі права") від 01.09.2000, укладеним безстроково Російським авторським товариством (далі –РАО) та ДП "УААСП", останньому було передано виключне право видавати на території, що входить до сфери його діяльності, дозволи на всі публічні виконання (у тому числі й передачу в ефір та по кабелю в теле- і радіопередачах) музичних творів з текстом і без тексту, права на які на момент укладення цього договору передані або протягом строку дії договору передаватимуться РАО з метою управління; до таких творів належать, зокрема, музичний твір "Как молоды мы были" –сл. Пахмутової О.М., муз. Добронравова М.М.;

- в ході здійснення аналізу моніторингу телерадіопростору НТУ на предмет дотримання авторських та суміжних прав в актах від 20.11.2005 № 1-10-05 позивачем було зафіксовано факт публічного сповіщення зазначених музичних творів 17-18 жовтня в ефірі телеканалу УТ-1;

- використання названих музичних творів шляхом їх публічного сповіщення відбулося без дозволу (укладання ліцензійного договору) позивача та без виплати останньому авторської винагороди;

- авторами творів Сердюком Ю.О., Мозговим М.П., Іваницьким В.М. Березюк О.В. було надано НТУ дозволи на публічне сповіщення музичних творів їх авторства;

- у матеріалах справи відсутні докази наявності у групи "ВВ" майнових прав на музичний твір "Полонина", в зв’язку з чим наданий цією групою дозвіл на використання названого твору не може бути взятий до уваги;

- музичний твір "Чуєш, мамо" було використано саме ТРК "Культура", оскільки 18.10.2005 у період часу з 3 год. 54 хв. 08 сек. По 3 год. 58 хв.              08 сек. (час сповіщення цього твору) мовлення на телеканалі УТ-1 здійснювалося названою телерадіокомпанією.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача компенсації та штрафу за порушення виключних майнових авторських прав ДП “УААСП”” на спірні музичні твори.

В абзаці п’ятому статті 1 Закону визначено, що виключне право – це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону до об’єктів авторського права віднесено, зокрема, музичні твори з текстом і без тексту.

Згідно з приписами частини першої статті 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. А згідно з частиною третьою цієї статті виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти будь-яке використання твору іншими особами.

Аналогічні положення містяться у статті 11 bis Бернської конвенції, за приписами якої автори драматичних, музично-драматичних і музичних творів користуються виключним правом дозволяти:

(і) публічний показ і виконання своїх творів, включаючи публічний показ і виконання, здійснювані будь-якими засобами і способами;

(ii) передачу будь-яким способом постановок і виконань творів для загального відома.

Згідно ж з частиною п’ятою статті 15 Закону за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 33 Закону договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із з’ясованих судовими інстанціями фактичних даних, у матеріалах даної справи відсутні ліцензійні договори в розумінні статті 33 Закону, укладені відповідачами з авторами спірних музичних творів, що виключає правомірність використання цих творів шляхом їх публічного сповіщення в ефірі телеканалу УТ-1 без сплати авторської винагороди.

Таким чином, господарські суди, встановивши факт порушення майнових авторських прав позивача на спірні музичні твори, правомірно задовольнили позов в частині стягнення з відповідачів 26560 грн. компенсації за несанкціоноване публічне сповіщення цих творів.

Посилання ж скаржника на відсутність у ДП "УААСП" повноважень на подання цього позову не можуть бути взяті до уваги Вищим господарським судом України з огляду на визначені у статті 49 Закону функції організацій колективного управління, до яких належить, зокрема, вчинення дій, необхідних для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звернення до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 зі справи № 12/44 залишити без змін, а касаційну скаргу Національної телекомпанії України –без задоволення.

Суддя              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов