ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  1/73

10.10.07

За позовом          Акціонерного товариства закритого типу «Фірмовий магазин-виставка «Фарфор-фаянс»

До                    Закритого акціонерного товариства «Мішелін-Проперті Україна»

Про          визнання права передачі нежитлових приміщень в заставу

(іпотеку, заклад)

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача                    Пащенко О.О. (довіреність б/н від 16.04.2007 року)

від відповідача           Оніщенко О.В. (довіреність б/н від 15.03.2007 року)

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Акціонерного товариства закритого типу «Фірмовий магазин-виставка «Фарфор-фаянс»до Закритого акціонерного товариства «Мішелін-Проперті Україна»про визнання права передачі нежитлових приміщень загальною площею 1276,7м2 за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34 (літера «А») в заставу (іпотеку, заклад) будь-яким фізичним та юридичним особам.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує виходячи з того, що його право передавати згадані приміщення в заставу (іпотеку, заклад) заперечується відповідачем, а , отже, на думку позивача, підлягає захисту в судовому порядку. Свою позицію в справі позивач мотивує з посиланням на ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 203, 216, 220, 317, 319, 328, 576, 583, 657, 716 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2007 позовну заяву АТЗТ «Фірмовий магазин-виставка «Фарфор-фаянс»прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №1/73, розгляд справи призначено на 17.04.2007. У зв’язку з хворобою судді Мельнику В.І. розгляд справи було призначено на 02.07.2007.

У зв'язку з невиконанням вимог, ухвал суду та неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладався ухвалою суду від 02.07.2007. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача, погодженим з представником відповідача строк вирішення спору продовжено, судове засідання призначено на 11.09.2007.

У зв'язку з неявкою в судове засідання 11.09.2007 року представника відповідача та враховуючи його письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю бути присутнім в іншому судовому засіданні, в судовому засіданні оголошена ухвала про відкладення розгляду справи на 10.10.2007.

В судовому засіданні 10.10.2007 представник позивача вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на правомірність набуття останнім права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1276,7м2 за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34 (літера «А») на підставі договору міни, укладеного між позивачем та відповідачем 31.05.2000. Крім того, представник відповідача акцентував увагу суду на помилковості оцінки позивачем форми договору міни від 31.05.2000 за нормами ЦК України (в редакції від 16.01.2003).

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повністю з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2000 року між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі укладено договір міни (є в матеріалах справи), відповідно до п. 1 та п. 2 якого відповідач передає позивачу нежитлові приміщення загальною площею 1276,7 кв. м., розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 34 (літера «А»), а позивач в обмін на приміщення передає у власність відповідачу прості імені акції другого випуску ЗАТ «Мішелін Проперті-Україна»в кількості 65851 штук.

Згідно з п.3 згаданого договору міни фактична передача приміщень у власність позивача здійснюється за актом приймання-передачі, який підписується сторонами одночасно з підписанням цього договору.

31 травня 2000 між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв у власність нежитлові приміщення загальною площею 1276,7 кв. м., розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 34 (літера «А»). (належним чином засвідчена копія акту є в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про власність»(в редакції, що була чинною станом на момент укладення договору міни (31.05.2000) суб'єктом права колективної власності є акціонерне товариство, яким є позивач. Згідно зі ст. 21 цього ж закону право колективної власності виникає, серед іншого, з цивільно-правових угод.

Норми глави 21 Цивільного кодексу УРСР («Міна») дають підстави вважати, що договір міни є цивільно-правовою угодою.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 20, 21 Закону України «Про власність»та норм Глави 21 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, чинній станом на 31.05.2000), суд дійшов висновку про можливість набуття позивачем права колективної власності на нежитлові приміщення по вул. Хрещатик, 34 (літера «А») в м. Києві на підставі договору міни, укладеного між позивачем та відповідачем 31.05.2000.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу УРСР по договору міни між сторонами проводиться обмін одного майна на інше. Кожен з учасників договору міни вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке отримує.

Згідно зі ст. 242 Цивільного кодексу УРСР до договору міни застосовуються відповідні правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає із суті відносин сторін.

Норми Глави 20 та 21 Цивільного кодексу УРСР не містять обов'язку сторін посвідчувати договір міни нотаріально, такої вимоги не містить також і будь-який інший нормативно-правовий акт, який був чинним на момент укладення договору між позивачем та відповідачем (31.05.2000). Вимоги щодо змісту та суттєвих умов договору міни (майно відносно якого проводиться обмін, його вартість тощо) сторонами дотримані. Крім того, відповідно до ст. 128 Цивільного кодексу УРСР право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Враховуючи, що ані договором, укладеним між позивачем та відповідачем 31.05.2000, ані чинним на момент його укладення законодавством інший порядок набуття права власності на нерухоме майно передбачений не був, суд дійшов висновку про набуття ЗАТ «Мішелін Проперті-Україна»права власності на нежитлові приміщення площею 1276,7 кв. м., розташовані м. Києві по вул. Хрещатик, 34 (літера «А») з моменту підписання акту приймання-передачі згаданих приміщень від 31.05.2000.

Не можуть бути прийняті до уваги судом обґрунтування позивача щодо необхідності дотримання нотаріальної форми договору міни з посиланням на норми Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003), зокрема на ст.ст. 657, 716 ЦК України.

Так, відповідно до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (в редакції від 16.01.2003) цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 9 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (в редакції від 16.01.2003) до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Таким чином, норми Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003) можуть бути застосовані до договору міни від 31.05.2000 лише щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання, і, відповідно не підлягають застосуванню при обґрунтуванні нікчемності даного договору у зв'язку з недотриманням форми його укладання.

За таких обставин, враховуючи дотримання позивачем та відповідачем передбачених ЦК УРСР вимог щодо укладання договору міни, в тому числі й стосовно його форми, суд дійшов висновку про правомірність укладання такого договору.

Отже, договір міни від 31.05.2000, укладений між позивачем та відповідачем, є підставою для виникнення у ЗАТ «Мішелін Проперті-Україна»права власності на нежитлові приміщення площею 1276,7 кв. м., розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 34 (літера «А»), з моменту передачі згаданих приміщень за актом приймання-передачі, тобто з 31.05.2000 (ст.128 Цивільного кодексу УРСР).

У відповідності до ч.2 ст.583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом застави.

Таким чином правом передачі речі в заставу наділений насамперед власник, яким відповідно до укладеного договору міни від 31.05.2000 є відповідач. Доказів того, що позивачу у справі або будь-якій іншій особі належить майнове право на річ (нежитлові приміщення площею 1276,7 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34 (літера «А») або позивачу чи іншим особам цю річ або майнове право було передано відповідачем, сторонами у справі суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у позивача, як у особи, що здійснила відчуження спірних приміщень за договором міни від 31.05.2000, права на передачу згаданих приміщень в заставу (іпотеку, заклад). Отже, за відсутності у позивача права, яке останній просить захистити в судовому порядку, шляхом його визнання, вимоги акціонерного товариства закритого типу «Фірмовий магазин-виставка «Фарфор-фаянс»є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                  В.І. Мельник