ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007 р.                                                                          Справа № 5/52-07

за адміністративним  позовом:

Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Вінниця

до:  САТ “Самгородоцьке”,  с. Самгородок  Козятинського  р-ну Вінницької області

про  стягнення  4045-82  грн.

Суддя     Бенівський В.І.

При секретарі:    В. Деркач

За участю представників:

Від  позивача   -    Філіпова Л.Т.,  доручення від  27.03.07 р.

Від  відповідача  -   Капітонов В.В. арбітражний керуючий (ліквідатор)

місце  розгляду  справи:  приміщення   суду  к. 1102

В С Т А Н О В И В:

На розгляд господарського суду Вінницької області подано  адміністративний позов  Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Вінниця до  САТ  “Самгородоцьке”,  с. Самгородок  Козятинського р-ну Вінницької області  про  стягнення   4045-82  грн.

В  поданій позовній  заяві  позивач посилається на такі обставини:

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»відповідачеві встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, що становить 11 робочих  місць, а відповідно звіту про зайнятість інвалідів за 2ОО5 р відповідачем   було створено 10   робочих     місць     для інвалідів.

Згідно рядка О2 Звіту Форми 10 ПІ чисельність працюючих інвалідів штатних працівників обчислюється відповідно до п.п. 3.3.1- 3.3.3 Інструкції статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві затвердженої наказом Мінстату України від О7.О7.1995 року №171 та Інструкції щодо заповнення форми     10 ПІ    поштова —річна Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" , затвердженою наказом Мінпрці України 29.12. 2004 року № 338 шляхом підсумування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців за період з початку року .

Середньоспискова чисельність інвалідів-штатних працівників, які були зайняті на підприємстві відповідно до звіту Форми 10 ПІ у 2ОО5 році становить: 10 чоловік .

Кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлених нормативом на 2ОО5  рік становить:   275 х 0,04 = 11 робочих    місць .

Відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, а тому згідно ст.20 зазначеного Закону повинен був перерахувати Вінницькому обласному відділенню Фонду соціального   захисту   інвалідів   до   15   квітня   20О6    р.   кошти  у  розмірі  середньорічної зарплати за 2ОО5 рік за кожне робоче місце не зайняте інвалідом, що становить  4045,82  грн. за 1   нестворене робоче місце для інвалідів.

Враховуючи викладене, працевлаштування інвалідів у відповідача не здійснювалось з вини підприємства, яке мало надати інформацію органам, які здійснюють працевлаштування інвалідів,  тому відповідальність за нестворення  робочих місць для інвалідів  покладається на підприємство.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів затвердженого постановою КМУ від 26 вересня 2002 року № 1434 Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства та підпорядковується йому.

Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум адміністративно — господарських санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів. Суми адміністративно —господарських санкцій використовуються на фінансування заходів щодо соціальної, трудової, фізкультурно-спортивної та професійної реабілітації інвалідів.

В зв*язку з цим порушення відповідачем вимог чинного законодавства зачіпає інтереси держави у сфері соціального захисту інвалідів та завдає матеріальної шкоди Фонду соціального захисту інвалідів, який є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на той факт, що позивачем пропущений строк, передбачений ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” для подачі до суду заяви про визнання грошових вимог до боржника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  оцінивши докази, суд вбачає, що слід відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Так, 05.06.06 р. господарським судом порушено справу № 5/156-06  про банкрутство відповідача, а  05.07.06 р. в газеті “Голос України” № 121 було  надруковано про це оголошення.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори мали подати до суду в 30-денний термін від дня оголошення  свої письмові заяви з вимогами до  боржника.

Вимоги позивача до боржника виникли до порушення провадження у справі № 5/156-06,  тому позивач  є  конкурсним кредитором,  який не подав відповідної заяви  в  30-ти денний термін з дня публікації оголошення.

Виходячи з зазначеної статті вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх  подання, або не заявлені взагалі, - не  розглядаються і вважаються погашеними.

24.10.06 р. по справі № 5/156-06  винесено постанову про визнання боржника банкрутом.

В судовому  засіданні за згодою позивача та відповідача оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257  Кодексу адміністративного судочинства України,   -

ПОСТАНОВИВ:

В задовленні адміністративного позову відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанови суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 186 КАС України:

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 254 КАС України  :

Постанова  суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова складена в повному обсязі відповідно до ст. 160  КАС України  -   10  квітня   2007  р.

Суддя                                                    Бенівський В.І.