СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.02.07                                                                                 Справа № 2/266ад.

Судова колегія у складі: головуючого- судді Седляр О.О., судді Лісовицького Є.А., суді Калашник Т.Л.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Луганського міського центру зайнятості, м. Луганськ Закритого акціонерного товариства виробничої фірми „Агротон”, м. Луганськ

до Закритого акціонерного товариства виробничої фірми „Агротон”, м. Луганськ

про стягнення 36202 грн. 25 коп.

за участю представників сторін:

від позивача – Прокопенко О.В., дов. від 29.03.06, № 1/01-1253,

від відповідача – Ткаченко В.В., дов. від 01.03.05 № 56,

відповідно до вимог ст. 150 КАС України у засіданні суду було оголошено перерву з 31.01.07 по 07.02.07,

в с т а н о в и л а:

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по несплаті страхових внесків у сумі 36202 грн. 26 коп.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 10.08.06, б/н та доповненням до нього від 22.08.06 № б/н, який здано до канцелярії суду від 10.08.06, позовні вимоги відхилив, посилаючись на складання позивачем двох редакцій актів перевірок № 150 від 27.01.06, у зв’язку з цим він вважає що дані в акті перевірки за відомо неправдиві, юридично необґрунтовані та не відповідають нормам чинного законодавства. Крім того, підприємство є платником фіксованого сільгоспподатку , що підтверджено довідками про сплату даного податку від суми якого було перераховано 2 відсотки до Фонду соціального страхування на випадок безробіття у 2004 році.

Позивач згідно пояснень від 10.08.06 № 1/01-3908, від 01.09.06 № 1/01-4313 наполягає на задоволенні позовних вимог .

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та приймаючи до уваги, що:

Відповідно до Закону України  від 02.03.00. № 1533-ІІІ “Про  загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі –Закон № 1533-ІІІ) роботодавець набуває  статусу  платника страхових внесків  до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття” ( далі - Фонд) з дня  реєстрації згідно з пунктом 1 частини другої статті 35 цього Закону та зобов`язаний  своєчасно та в повному розмірі сплачувати страхові внески ( п. 2 ч. 2 ст.35 Закону № 1533-ІІІ ).

З матеріалів справи вбачається, що  відповідач є платником страхових внесків  до Фонду та  зобов`язаний сплачувати  страхові внески.

Відповідно до Закону України “Про  розмір  внесків на деякі  види загальнообов`язкового державного соціального страхування” (далі –Закон № 2213-ІІІ) розмір внесків на загальнообов`язкове державне  страхування на випадок безробіття для роботодавців складає 2,1 % суми  фактичних витрат на оплату праці найманих працівників. У разі нестачі коштів на рахунку платника на виплату заробітної плати та сплати страхових внесків у повному обсязі, видача коштів на оплату праці і перерахування страхових внесків до Фонду провадяться у пропорційних сумах.

Частиною другою статті 38 Закону № 1533-ІІІ встановлено, що у разі  несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальниками, у тому  числі  через ухилення від реєстрації як платника страхових внесків, або  неповної їх сплати страхувальники  сплачують суму  донарахованих контролюючим органом страхових внесків  ( недоїмки), штраф та пеню.

Згідно з актом перевірки правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 27.03.06 № 150 встановлено порушення щодо нарахування страхових внесків на фонд оплати праці для роботодавців за період з листопад-грудень 2004 року, а саме не нараховані та несплачені страхові внески за ставкою 1,9%, внаслідок чого створилась заборгованість у сумі 36202 грн. 25 коп., у тому числі недоїмка у сумі 32711 грн. 81 коп. та пеня у сумі 3490 грн. 44 коп., яку позивач просить  стягнути на свою користь.

Відповідач відзивом на позовну заяву позовні вимоги відхилив, з підстав визначених вище.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності судова колегія вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення, а заперечення відповідача такими що не приймаються до уваги з огляду на наступне:

Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначені види державного соціального страхування. Стаття 22 Основ передбачає, що порядок здійснення платежів і резервування коштів, строки сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначаються Законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Стаття 31 Основ передбачає, що строки введення загальнообов'язкового державного соціального в Україні визначаються в законах України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 ст. 35 Закону № 1533-ІІІ, передбачено, що всі роботодавці повинні сплачувати страхові внески.  Роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган та фізичні особи, які використовують найману працю                              ( п.10 ст. 1 Закону № 1533-ІІІ).

У відповідності до ст. 8 Закону № 1533-ІІІ Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Відповідно до Закону № 2213-ІІІ розмір внесків на загальнообов`язкове державне  страхування на випадок безробіття для роботодавців складає 2,1 % суми  фактичних витрат на оплату праці найманих працівників. У разі нестачі коштів на рахунку платника на виплату заробітної плати та сплати страхових внесків у повному обсязі, видача коштів на оплату праці і перерахування страхових внесків до Фонду провадяться у пропорційних сумах.

Пунктом 8.1 розділу 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та обліку їх надходження до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.12.00 N 339 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.01 за N 30/5221, зі змінами та доповненнями (далі –Інструкція) передбачено, що роботодавець зобов’язаний своєчасно та у повному розмірі сплачувати страхові внески.

Згідно п. 9.1 розділу 9 Інструкції передбачено, що роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповноту сплати страхових внесків, у тому числі страхових що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців. У разі несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальниками або неповної їх сплати страхувальники сплачують суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки) штраф  та пеню. Пеня обчислюється з 120 відсотків облікової ставки національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки ( без урахування штрафів) за весь її строк.

Відповідно до ст. 34 Закону № 1533-ІІІ та розділу 7 Інструкції передбачено, що контроль за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням страхових перевірок покладено на робочі органи Фонду.

Перевірки платників страхових внесків проводяться раз на два роки, в першу чергу перевіряються платники, за якими рахується заборгованість перед Фондом. Перевірці підлягають документи за поточний і минулі роки без застосування строку давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.03.06 на підприємстві відповідача було проведено перевірку правильності нарахування та сплати страхових внесків за період з 08.12.04 по 27.03.06. За результатами перевірки було складено акт від 27.03.06 № 150, яким встановлено порушення щодо нарахування страхових внесків на фонд оплати праці для роботодавців підприємства відповідача у листопаді-грудні 2004 року.

Відповідачем вказано на те, що за результатами перевірки відповідачем було складено два різних акти перевірки (за одним і тим же номером 150 від однієї дати 27.03.06), перший примірник був направлений поштою 28.03.06 та отриманий підприємством 31.03.06, а другий отримано представником підприємства 13.04.06, про що свідчить підпис представника на акті. А також зазначено, що першочерговий акт, отриманий поштою відрізняється від іншого який отриманий представником підприємства за сумами внесків, які виведено позивачем за результатами перевірки, у зв’язку з чим позивачеві була надіслана скарга, яка останнім була залишена без уваги.

З пояснень позивача з даного приводу вбачається, що під час проведення перевірки головному бухгалтеру підприємства спеціалістом центру була вручена редакція незавершеного акту № 150, з метою уточнення розрахунків та усунення можливих невідповідностей, однак представниками відповідача він не розглядався та не підписувався, а також відмовлено у наданні роз’яснень стосовно відмови від підпису. У зв’язку з цим після усунення розрахункової помилки позивачем було надіслано 18.03.06  та вручено під розпис представнику відповідача 13.04.06 один й той же примірник акту № 150 від 27.03.06.

Відповідно до вимог п. 7.4 Інструкції передбачено що за результатами перевірки складається акт у двох примірниках і підписується особами, які проводили перевірку, керівником та головним бухгалтером страхувальника. За наявності заперечень або зауважень щодо змісту акта перевірки з боку страхувальника його керівник або головний бухгалтер підписують акт з зауваженнями у письмовій формі, що подається центру зайнятості.

Судова колегія не приймає доводи відповідача щодо не доведення позивачем своїх вимог відносно складання двох примірників акту № 150, оскільки ним у порушення вищевказаних вимог акт № 150  не підписаний та не надані ніякі зауваження щодо його змісту.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначено п.2 ст. 35 Закону № 1533-ІІІ. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали особливі умови оподаткування, у тому числі і фіксований сільгоспподаток, законом не надано.

У відповідності до п.2 Прикінцевих положень Закону № 1533-ІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються у встановленому порядку.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п"ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 112, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   судова колегія

п о с т а н о в и л а:

1.          Позов задовольнити.

2.   Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», м. Луганськ, кв. 50 років оборони Луганська, буд. 9, код 26004190  на користь Луганського міського центру зайнятості , м. Луганськ, вул. 50-річчя утворення СРСР, буд. 220б, код 13392912 заборгованість по сплаті страхових внесків у сумі 36202 грн. 25 коп., у  тому числі  недоїмка у сумі 32711 грн. 81 коп., пеня у сумі 3490 грн. 44 коп..

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 12.02.07 у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                           О.О. Седляр

Суддя                                                                                           Є.А. Лісовицький

Суддя                                                                                           Т.Л. Калашник