КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2007                                                                                           № 32/113

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:                     Голюк Н.І.

За участю представників:

від позивача - Буртовий М. В. – по довіреності.

від відповідача - Короленко В. В. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.04.2007

у справі № 32/113 (Хрипун О.О.)

за позовом                               Українсько-американське спільне підприємство у формі ТОВ "Каіс"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про                                                  стягнення 352 849,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. у справі            № 32/113 позов УАСП у формі ТОВ “КАІС” до ЗАТ “Виробничо-торгова фірма “Радосинь” про стягнення 352 849,00 грн. був повністю задоволений.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що рішення було прийнято по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 р. було порушено апеляційне провадження  у справі № 32/113, розгляд справи був призначений на 09.08.2007 р.

09.08.2007 р. розгляд даної справи був відкладений до 19.09.2007 р. у зв’язку з неявкою представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2005 р. між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу № 02/03р, відповідно до умов якого (п. п. 1.1., 1.2.) Відповідач, який виступав Продавцем, зобов’язався передати у власність Позивача, який виступав Покупцем, а останній зобов’язався прийняти та оплатити товар – сільськогосподарську продукцію врожаю 2005 р. у кількості та на умовах даного Договору № 02/03р.

У п. 2.2., 3.2., 4.1. Договору № 02/03р сторони погодили, що ціною товару буде вважатися ринкова ціна, що склалася на день поставки, і яка оформлюється додатковими угодами до Договору. Строк поставки товару також повинен був визначатися у додаткових угодах.

Згідно з п. 4.2. Договору № 02/03р загальна сума цього Договору склала 3 000 000,00 (три мільйони) грн., при цьому розрахунки повинні були здійснюватися шляхом 100 %  передоплати згідно додаткових угод (п. 5.1. Договору № 02/03р).

Таким чином, між сторонами склалися відносини купівлі-продажу, що врегульовані нормами Цивільного та Господарського Кодексів України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

На виконання умов Договору № 02/03р сторонами були укладені додаткова угода № 1 від 03.03.2005 р. та додаткова угода № 2 від 04.03.2005 р. до Договору.

За додатковою угодою № 1 від 03.03.2005 р. Відповідач зобов’язався поставити Позивачу ячмінь фуражний врожаю 2005 р. на загальну суму 45 000,00 грн. Згідно з п. 4 додаткової угоди № 1 від 03.03.2005 р. ціною ячменю фуражного становить 88% від середньоринкової ціни, що склалася на 10.08.2005 р. Строком поставки ячменю фуражного було визначено 30.08.2005 р.

За додатковою угодою № 2 від 04.03.2005 р. Відповідач зобов’язався поставити Позивачу насіння соняшника врожаю 2005 р. на загальну суму 200 000,00 грн. Сторони домовилися, що насіння соняшника буде поставлятися за ціною, що дорівнює 90% середньоринкової ціни станом на 15.09.2005 р. зі строком поставки 30.09.2005 р.

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання додаткових угод № 1 від 03.03.2005 р. та № 2 від 04.03.2005 р. до Договору № 02/03р, а також п. 5.1. Договору № 02/03р, Позивач здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн. на розрахунковий рахунок Відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями № 186 від 22.04.2005 р., № 197 від 27.04.2005 р. та № 85 від 02.03.2005 р., а також банківською випискою з особового рахунку Позивача від 27.04.2005 р.

Згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов’язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами (новація).

Шляхом укладення додаткової угоди № 3 від 24.05.2005 р. до Договору № 02/03р сторони домовилися про втрату чинності додатковими угодами № 1 від 03.03.2005 р. та № 2 від 04.03.2005 р., а здійснену по них передоплату у розмірі 245 000,00 грн. вважати передоплатою до наступних угод. Цього ж дня сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до Договору № 02/03р, згідно якої Відповідач зобов’язався поставити Позивачу насіння соняшника врожаю 2005 р. на загальну суму 245 000,00 грн. за ціною, що дорівнює 90% середньоринкової ціни на ВАТ “Жашківський елеватор” станом на 01.09.2005 р. зі строком поставки до 20.09.2005 р.

Таким чином, сторони спору шляхом укладенням додаткової угоди № 3 від 24.05.2005 р. та додаткової угоди № 4 до Договору № 02/03р замінили первісне зобов’язання новим, а саме зобов’язання Відповідача щодо поставки Позивачу ячменю фуражного врожаю 2005 р. на загальну суму 45 000,00 грн. та насіння соняшника врожаю 2005 р. на загальну суму 200 000,00 грн. було замінено на зобов’язання Відповідача поставити Позивачу насіння соняшника врожаю 2005 р. на загальну суму 245 000,00 грн. за ціною, що дорівнює 90% середньоринкової ціни на ВАТ “Жашківський елеватор” станом на         01.09.2005 р. зі строком поставки до 20.09.2005 р.

Частиною  2  ст.  693   ЦК  України встановлено, що якщо  продавець,  який  одержав  суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Нарахування процентів передбачено нормою частини другої ст. 536 ЦК України, згідно з якою розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Розмір процентів встановлений у ст. 625 ЦК України, за якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 6.7. Договору № 02/03р від 02.03.2005 р., у випадку непоставки товару протягом 14 днів з моменту закінчення строку поставки, продавець зобов’язаний повернути протягом 3 банківських днів отриману передоплату у повному обсязі та сплатити штраф у розмірі 30% від суми передоплати.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач у визначений договором строк поставку товару не здійснив і отримані як передоплату грошові кошти позивачу не повернув.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги УАСП у формі ТОВ “КАІС” є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо твердження скаржника про неправомірність вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних збитків, то колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно частин 2 та 3 ст. 693 ЦК України, продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Частиною 2 ст. 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув суму боргу з урахування індексу інфляції та відсотків річних.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. у справі № 32/113 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Виробничо-торгова фірма “Радосинь” на рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. у справі № 32/113 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. у справі  № 32/113 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 32/113 повернути Господарському суду              м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін  В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.

25.09.07 (відправлено)