ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 16/177-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Херсонській області

на  постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від  28.09.2006 року

у справі
№16/177-06 господарського суду Херсонської    області

за позовом
Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Херсонській області

до
ТОВ “Вікторія”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:
Терех О.А. –за довіреністю від 29.01.2007р.

відповідача:
Махновець А.О. –за довіреністю від 20.02.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 21.07.2006р. (суддя Немченко Л.М.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 28.09.2006р. (судді Кричмаржевський В.А. –головуючий, Мірошниченко М.В., Хуторной В.М.), у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.03.2005р. між Відділом державної служби охорони при УМВС України в Херсонській області та ТОВ “Вікторія” було укладено договір №21, за умовами якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе зобов'язання по ремонту двигуна автомобіля відповідно до заявки.

Відповідач виставив позивачеві рахунки 11.03.2005 року на суму 2000грн., а 25.04.2005р.- на 700грн. При цьому 12.04.2005р. позивач перерахував на рахунок відповідача 2000грн., а 26.04.2005р. - 700грн., тобто всього 2700грн. Відповідно до складеної відповідачем калькуляції загальна сума оплати за договором за виконані виконавцем роботи складає 2700грн.

28.04.2005р. з території відповідача автомобіль був викрадений та згодом знайдений у пошкодженому стані.

Відповідачем автомобіль відремонтований за власний рахунок,  оскільки угон та пошкодження були з його вини, та переданий позивачеві, про що свідчить акт приймання-передачі від 13.07.2005р., з якого вбачається, що автомобіль приймався саме після проведення ремонту здійсненого після відновлення пошкоджених конструкцій, вузлів та агрегатів, тобто після угону. Пунктом 4 цього акту сторони домовились, що після заміни масла на автомобілі буде проведений додатковий огляд.

Судами попередніх інстанцій встановлено відсутність в матеріалах справи будь-якого двостороннього акту огляду автомобіля, крім вищевказаного.

Після прийняття 13.07.2005р. автомобіля позивач використовував його за призначенням.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 2700грн., які були перераховані відповідачу на ремонт двигуна, але який, на думку позивача, не було виконано.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

За своєю правовою природою вищевказаний договір є договором підряду, що вірно встановлено судами обох інстанцій.

Так, в силу ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За правилами статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

При передачі автомобіля 13.07.2005р. було складено акт, в якому зазначено, що після заміни масла в автомобілі буде проведений додатковий огляд, але такого огляду проведено не було, що вказує на те, що позивачем (замовником за договором) прийняті роботи і з капітального ремонту двигуна автомобіля.

Належні докази негайного звернення позивача до відповідача після прийняття автомобіля з заявою щодо неналежного виконання обов'язків за договором підряду, або щодо невиконання його взагалі, в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем до матеріалів справи долучені документи на підтвердження виконання робіт за договором підряду, а саме: акт №20/40, закупівельний акт від 19.04.2005р., акт здачі-приймання виконаних робіт від 20.04.2005р., накладна від 22.04.2005р.(а.с.125-128), калькуляція від 10.03.2005р., дефектовочна відомість від 10.03.2005р.

На підставі ретельної оцінки наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, суди попередніх інстанцій встановили факт виконання відповідачем зобов'язань за договором №21 від 04.03.2005р. і дійшли висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача спірної суми.

Згідно приписів частини  2  статті  111-7 Господарського  процесуального  кодексу  України  до  юрисдикції  касаційної  інстанції  не  відноситься  повторна  оцінка доказів та  встановлення  обставин  відхилених  господарським  судом  при  розгляді  спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційної скарги  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 28.09.2006р. у справі №16/177-06 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький