ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.07 р.                                                                               Справа № 44/5

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою відкритого акціонерного товариства „Донецьккокс” (представник Коцюба Т.І. довіреність 54 від 06.09.06 року), до державного підприємства „Донецька залізниця” (представник Філатов Є.О., довіреність Н-01/69 від 12.01.07 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-промислова компанія „Українське вугільне паливо” (представник Стеценко О.С., довіреність № 82901/07 від 29.01.07 року) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Промислова компанія „Донецьке вугільне паливо” (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення вартості збитків від вагової недостачі у розмірі 730,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Донецьккокс” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом про стягнення збитків у розмірі 730,60 грн., у тому числі частини залізничного тарифу в сумі 36,52 грн., викликаних недостачею поставленого вугільного концентрату марки „ГОМ” (13-50мм) у вагоні № 65480154 (далі – Вагон), до державного підприємства „Донецька залізниця” (далі – Залізниця), товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-промислова компанія „Українське вугільне паливо” (далі – Постачальник) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Промислова компанія „Донецьке вугільне паливо” (далі – Відправник). Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на неналежному виконанні Залізницею обов’язку щодо належного збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі Товариству, внаслідок чого позивачеві видано у Вагоні вугілля в кількості, на 2’600 кг. меншій, ніж це зазначено у супровідних документах (залізничній накладній), а також на неналежному виконанні договірних зобов’язань Відправником та Постачальником, які поставили вугілля у меншій кількості. ніж оплатило Товариство.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Залізниці в судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову на підставі пункту А статті 111 Статуту залізниць України, зазначивши, що вантаж прибув у справному Вагоні, а ознаки розкрадання є відсутніми.

Представник Постачальника заперечив проти позову, зазначивши. що виходячи з обставин справи, втрата 2’600 кг. вугілля сталася з вини Залізниці. Представник Відправника до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, витребуваних судом документів та відзиву на позовну заяву не надав, втім суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки ненадані суду Відправником докази не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, а надання відзиву є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши залізничну накладну № 48440275, на підставі якої виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між Відправником та Залізницею правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання норм статей 908-928 ЦК України та 306-316 ГК України.

Таким чином, в силу залізничної накладної № 48440275, статті 909 ЦК України та статті 307 ГК України, Залізниця зобов’язалася доставити довірений їй Відправником вантаж вугілля у Вагоні масою 67’200 кг. до станції Рутченково Донецької області та видати його Товариству, а Відправник зобов’язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату 787 грн.

Згідно залізничної накладної № 48440275, Товариству 02.08.06 року Залізницею видано вугілля у Вагоні, про що свідчать календарні штемпелі на залізничній накладній. За даними вантажовідправника, зазначеними у залізничній накладній, вага нетто вантажу, розміщеного у Вагоні, становила 67’200 кг, причому зважування провадилось на 150-тонних вагонних вагах. Правильність маси нетто у Вагоні підтверджена підписом представника Відправника Звегінцевою. Завантажування провадилось навалом, рівномірно, з подальшим вирівнюванням поверхні вантажу вугілля та нанесенням маркування вапняковим розчином, що підтверджується даними залізничної накладної (розділи 3 та 4), які засвідчують правильне розміщення та закріплення вантажу у відповідності до параграфів 1-3, 5-8 та 9 розділу 2 Технічних умов завантаження та закріплення вантажів, виданих у відповідності до Статуту залізниць Союзу РСР.

Товариством оплачено Постачальнику вартість вугілля у Вагоні згідно платіжного доручення № 1460 від 17.08.06 року. Вартість вугільного концентрату марки „ГОМ” (13-50мм) визначена у розмірі 300 грн. за тону без податку на додану вартість, про що свідчить рахунок-фактура УК-0001266 від 01.08.06 року.

У момент видачі Залізницею вантажу Товариству складено комерційний акт БК № 244291/2 від 02.08.06 року, за змістом якого, над 1 та 2 люками Вагону мають місце заглиблення 1000Х900Х1000 мм, порушено захисне вапнякове маркування. Вантаж прибув у непошкодженому рухомому складі. Залізницею здійснено контрольне зважування Вагону з зупинкою та зважуванням на 150-тонних вагонних вагах, внаслідок якого встановлено недостачу вантажу у розмірі 2’600 кг.

Виходячи зі змісту норм статей 127 та 129 Статуту залізниць України, статті 924 ЦК України, статей 308 та 314 ГК України, недостача маси вантажу має підтверджуватися комерційними актами, причому Залізниця несе матеріальну відповідальність за недостачу прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що недостача відбулися не з її вини (презумпція вини перевізника). За змістом комерційного акту БК № 244291/2 від 02.08.06 року, перевізником Залізницею зафіксовано факт втрати вантажу, про що свідчать заглиблення у вантажі вугілля, які були відсутніми під час завантаження вугілля вантажовідправником.

Таким чином, суд дійшов висновку, що недостача вантажу утворилась у результаті його втрати Залізницею під час перевезення. Жодні докази, які б достовірно свідчили про те, що втрата вантажу відбулася не з вини Залізниці – суду не надавалися, через що позовні вимоги до Відправника та Постачальника задоволенню не підлягають.

Згідно пункту 27 Правил приймання вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати. Норми природної втрати для вугілля встановлені у розмірі 1% ваги, тобто не більше 0,672 тон, що свідчить про те, що понаднормативна недостача складає 1’928 кг. вугільного концентрату марки „ГОМ”.

Таким чином, Залізниця неналежним чином виконала своє зобов’язання, передбачене статтею 110 Статуту залізниць України, щодо належного збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі Товариству. Відтак – відповідно до вимог статті 623 ЦК України та статті 110 Статуту залізниць України, Залізниця має відшкодувати збитки, завдані втратою частини вантажу вугілля у Вагоні.

За арифметичним розрахунком позивача, перевіреному судом, вартість 1’928 кг. вугілля, недостача якого виявлена у Вагоні, складає 694,08 грн.

Наразі, включення позивачем у склад збитків пропорційної частини залізничного тарифу в сумі 36,52 грн. – є безпідставним, оскільки виходячи зі змісту статті 114 Статуту залізниць України, Залізниця відшкодовує стягнуту за вантаж провізну плату лише у разі повної втрати вантажу, а не його недостачі. Окрім того, згідно пункту 2.1 розділу 4 Тарифного керівництва № 1, залізничний тариф визначається виходячи з маси вантажу та відстані перевезення, але маса вантажу при цьому враховується не менше мінімальної норми, яка для вугілля становить один вагон, тобто фактичне недовантаження або перевантаження вагону вугілля не впливає на розрахунковий розмір маси одного вагону вугілля при визначенні розміру провізної плати.

Таким чином, причиною виникнення спору є порушення Залізницею норм Статуту залізниць України, ГК України та ЦК України, які регулюють правила збереження вантажів під час перевезення та загальні правила виконання договорів перевезення.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.264, 623, 908-928 ЦК України, ст.306-316 ГК України, ст.ст.110, 111, 127, 129, 134, 136 Статуту залізниць України, керуючись ст.ст.22, 24, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов відкритого акціонерного товариства „Донецьккокс” до державного підприємства „Донецька залізниця” про стягнення вартості збитків від вагової недостачі у розмірі 694,08 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з державного підприємства „Донецька залізниця” на користь відкритого акціонерного товариства „Донецьккокс” суму недостачі 694,08 грн., відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 96,90 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 112,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.