ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.

№ 15/166

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:

С. Шевчук, С. Владимиренко, І.
Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Управління Служби безпеки
України  в Полтавській області

на постанову

від 16.07.2007 року

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у справі

№ 15/166

за позовом

Управління Служби безпеки України
в Полтавській області

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності (СПД) -фізичної особи ОСОБА_1

про

розірвання договору та
відшкодування збитків

та за зустрічним позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Управління Служби безпеки України
в Полтавській області

про

розірвання договору та
зобов'язання вчинити певні дії

В судове засідання прибули
представники сторін:

Управління СБУ в Полтавській
області

Коломієць В.М. (дов. від 04.05.2007 року №
66/16-3222);

СПД -фізичної особи ОСОБА_1

ОСОБА_2 (дов. від 10.01.2006 року)

Заслухавши суддю-доповідача - І.
Воліка, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи,
Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Управління Служби безпеки України в
Полтавській області звернулося до господарського суду з позовом до СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 про розірвання укладеного між ними договору на
виготовлення столярних виробів від 24.11.2004 року у зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором щодо закінчення роботи в
строк до 01.12.2005 року та про стягнення 175 730,00 грн. збитків.

Доповідач: Волік І.М.

СПД -фізична особа ОСОБА_1
звернувся до господарського суду з зустрічним позовом до Управління СБУ в
Полтавській області                                     про
розірвання укладеного між ними договору на виготовлення столярних виробів від
24.11.2004 року та зобов'язання відповідача за зустрічним позовом забрати прийняті
ним віконні блоки, що перебувають у позивача за зустрічним позовом на
зберіганні.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 19.04.2007 -24.04.2007 року по справі № 15/166 (суддя
І. Пушко) первісний позов задоволено повністю, розірвано договір на
виготовлення столярних виробів від                      24.11.2004 року,
укладений між сторонами по справі, з СПД ОСОБА_1 стягнуто на користь Управління
СБУ в Полтавській області 175 730 грн. збитків; в задоволенні зустрічного
позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що з огляду на ст. 837 ЦК України, спірний
договір від 24.11.2004 року є договором підряду. Місцевий господарський суд,
враховуючи положення ч. 1 ст. 837,                          ст. 851 ЦК
України,  умови п. 2.1 договору, та те,
що відповідач за первісним позовом, на думку суду першої інстанції, фактично
приступив до виконання замовлення, дійшов висновку, що сторони не тільки
досягли згоди по всіх суттєвих умовах договору на виробництво столярних виробів
від 24.11.2005 року, але й вчинили дії, спрямовані на його фактичне виконання
шляхом здійснення попередньої оплати зі сторони замовника та початку
виготовлення 156 шт. віконних блоків із 167 зі сторони підрядника. У зв'язку з
зазначеним, місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір між
сторонами у справі є укладеним відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, ст. 638
ЦК України, а посилання відповідача на те, що договір не укладено є
необґрунтованим.

Крім цього, місцевий господарський
суд, приймаючи оскаржуване рішення. керувався ст. ст. 846, 857 ЦК України, та
встановив фактичні обставини щодо підписання актів приймання виконаних робіт
від 20.12.2004 року, від 18.01.2005 року, 20.01.2005 року, та від 24.01.2005
року, щодо рапорту ОСОБА_3, та дійшов висновку про відсутність обставин, які б
свідчили про здійснення ОСОБА_3 представництва позивача за первісним позовом як
замовника за договором від 24.11.2004 року відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК
України при підписанні актів приймання виконаних робіт від 20.12.2004 року, 18.01.2005
року, 21.01.2005 року, 24.01.2005 року.

Місцевий господарський суд також
мотивував рішення у справі тим, що відповідач за первісним позовом не довів
факт виконання своїх договірних зобов'язань стосовно виготовлення та передачі
позивачу готової продукції в строк до 01.12.2005 року, що є порушенням п. 4.2
договору. При цьому, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи
підтверджуються невідповідність                    156 шт. віконних блоків,
виготовлених відповідачем, вимогам ДСТУ, що є порушенням п. 2.3 договору.

За наведених обставин, порушення
відповідачем за первісним позовом умов договору від 24.11.2004 року розцінені
господарським судом як істотні, оскільки підрядник не дотримався умов договору
та ДСТУ щодо якості всіх 156 шт. виготовлених ним віконних блоків, 29 шт. із
них мають значні дефекти, до виготовлення 11 шт. віконних блоків підрядник не
приступив взагалі, виготовлена за договором продукція не має повної заводської
готовності та не була у встановленому порядку передана замовнику в строк,
визначений договором.

Крім того, місцевий господарський
суд врахував положення                                        ст. ст.
653, 852 ЦК України і ст. 181 ГК України та зазначив, що внаслідок розірвання
договору позивач за первісним позовом не отримав віконні блоки на суму  175 730 грн., вартість яких була сплачена ним
відповідачу та дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

У той же час, позовні вимоги за
зустрічним позовом про розірвання договору від 24.11.2004 року з підстав
істотного порушення замовником умов договору, а саме, ненадання підряднику
замовлення, робочих креслень та проекту відхилені місцевим господарським судом,
оскільки умовами зазначеного договору на замовника  не покладено обов'язок виготовлення та
передачі підряднику робочих креслень та проекту, а також враховуючи встановлені
судом при розгляді первісного позову обставини, які свідчать про фактичне
отримання підрядником робочих креслень з огляду на акти приймання
виконаних робіт від
20.12.2004 року, 18.01.2005 року, 21.01.2005 року, 24.01.2005 року без
яких підрядник не мав би змоги приступити до виконання робіт.

Також, місцевий господарський суд
вказав, що з огляду на обставини, які встановлені судом першої інстанції при
розгляді первісного позову, є також необґрунтованими висунуті в зустрічному
позові вимоги про зобов'язання забрати прийняті відповідачем віконні блоки,
оскільки було встановлено, що зазначена продукція не має повної заводської
готовності, не відповідає умовам договору по якості, та не приймалась
замовником в особі уповноваженого представника в порядку, встановленому для
прийняття готової продукції.

Посилання у зустрічному позові на
те, що віконні блоки перебувають у підрядника на зберіганні місцевим
господарським судом відхилені через те, що матеріалами справи не
підтверджується наявність укладеного між сторонами договору зберігання, з
визначенням ознак та кількості майна, яке передане на зберігання, а відповідно
до абзацу першого ч. 1 ст. 937, п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, такий договір
повинен укладатись в письмовій формі, у зв'язку з чим у задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 16.07.2007 року (колегія суддів: О. Агрикова,
Г. Жук, С. Рудченко) рішення господарського суду Полтавської області від
19.04.2007 -24.04.2007 року по справі № 15/166 скасовано частково, у
задоволенні первісного позову відмовлено повністю, в решті -рішення суду
залишено без змін.

Переглядаючи рішення суду в
апеляційному порядку, апеляційний господарський суду дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог щодо розірвання
договору у зв'язку з відсутністю істотних відступів від умов договору підряду
та недоліків у роботі виконавця. Крім того, господарський апеляційний суд
відмовив в задоволенні первісних позовних вимог щодо стягнення збитків, в
зв'язку з тим, що господарський суд першої інстанції невірно встановив правову
природу даної вимоги, яка по суті є вимогою про повернення попередньої оплати
за договором.

Скасовуючи частково рішення у
справі у зв'язку з відсутністю істотних відступів від умов договору підряду та
істотних недоліків у роботі виконавця, господарський суд апеляційної інстанції
виходив з того, що господарський суд першої інстанції дійшов неправомірного
висновку щодо наявності істотних недоліків в роботі відповідача, які не можливо
було б усунути, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
захист прав споживачів" (в редакції від 1 грудня 2005 року № 3161-IV)
істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання
товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника
(продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від
споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а)
він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцяти
календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи встановлені натурним дослідженням дефекти
віконних блоків можуть бути виправлені методом заміни окремих елементів
віконних блоків. Також, посилаючись на частину 1 ст. 852 ЦК України, якою
встановлено, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило
роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм
вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або
виправити їх за свій рахунок з правом відшкодування своїх витрат на виправлення
недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено
договором, та на пункт 3 статті 849 ЦК України, яким передбачено, що якщо під
час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином,
замовник має призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та
відшкодування збитків, господарський суд апеляційної інстанції зробив висновок
про те, що скористатися правом відмови від договору підряду замовник може лише
у разі невиконання підрядником вимоги щодо усунення недоліків, а в ході
розгляду справи позивач не надав документів на підтвердження того, що він
призначав підрядникові строк для усунення недоліків, натомість матеріали справи
свідчать про намагання позивача розірвати договір підряду в односторонньому
порядку.

Крім того, відсутність істотних
відступів від умов договору відповідачем (виконавцем) господарським
судом апеляційної інстанції мотивовано тим, що строк виконання робіт п. 4.1
договору встановлений 01.12.2005 року, а позивач (замовник) намагався розірвати
договір в односторонньому порядку та відмовитись від прийняття виконаної роботи
вже у червні 2005 року, при цьому не надаючи можливості виконавцю усунути
недоліки.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, Управління Служби безпеки України в Полтавській посилається на
неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови норм права та просить про її скасування і
залишення в силі рішення суду.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський
суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення,
виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 651
ЦК України, яка є загальною нормою до всіх видів договорів, як підставу до
розірвання договору на вимогу однієї із сторін за рішенням суду визначено
істотне порушення договору другою стороною та інші випадки, встановлені договором
або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладені договору. Іншими випадками, встановленими договором
або законом як підстава до розірвання договору, про які йдеться в частині 2
статті 651 ЦК України, є, зокрема, підстави, передбачені частиною 2 ст. 852 ЦК
України, - наявність у роботі істотних відступів від умов договору підряду або
інших істотних недоліків.

Як встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, предметом договору на виготовлення столярних
виробів, укладеного між сторонами у справі є виготовлення віконних блоків
згідно робочих креслень та проекту замовника загальною кількістю 167 шт. Пункт
2.3. договору визначає, що виконавець виконує замовлення з власного матеріалу
та забезпечує якість у відповідності з ГОСТом, а також забезпечує дотримання
умов дії даного договору та забезпечення стандартів якості продукції. Пункт 4.2
договору визначає остаточні терміни виконання робіт -01.12.2005 року.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи, віконні блоки, які представлені на дослідження
(в кількості 156 шт.), не мають повної заводської готовності (невстановлені
замикаючі прилади, завіси, стекла, ущільнювальні прокладки та закінчене
оздоблення та маркування, що не відповідає вимогам                 п. 5.5.1 ДСТУ Б В 27110 (ГОСТ
30698). При цьому, віконні блоки в кількості               29 шт. мають значні дефекти.
Крім того, відповідачем за первісним позовом не розпочато виготовлення решти
(11) віконних блоків із 167, виготовлення яких є предметом договору від
24.11.2004 року.

Тобто, розраховуючи при укладенні
договору на виготовлення столярних виробів від 24.11.2004 року, отримати від
СПД ОСОБА_1 167 шт. віконних блоків до 01.12.2005 року, позивач за первісним
позовом віконні блоки не отримав та внаслідок завданої цим шкоди значною мірою
позбавлений того, на що розраховував при укладені договору, оскільки строк
виконання робіт закінчився, а відповідач за первісним позовом відмовляється
виготовити за договором віконні блоки, довівши їх до повної заводської
готовності.

Відповідно до частини 5 ст. 653 ЦК
України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням
договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків,
завданих зміною або розірванням договору.

Таким чином, господарським судом
апеляційної інстанції на підставі неправильно проведеної правової оцінки
обставин справи та незастосування
ст. 651 ЦК України, яка підлягала застосуванню до спірних відносин,
помилково встановлено відсутність істотних порушень умов договору підряду.

Незаконним є висновок
господарського суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для
задоволення первісних позовних вимог в зв'язку відсутністю істотних недоліків в
роботі з посиланням на пункт 12 ст. 1 Закону України "Про захист прав
споживачів" (в редакції від 01.12.2005 року № 3161-IV).

Так, Закон України "Про захист
прав споживачів" (в редакції від                    01.12.2005 року № 3161-IV), набрав чинності
з дня опублікування 13.01.2006 року в газеті "Голос України" від
13.01.2006 року № 6.

Відповідно до статті 5 ЦК України,
акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Якщо цивільні   відносини
виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та
обов'язків, що виникли з моменту набрання ним; чинності. Тобто, на час  виникнення спору між  сторонами у справі та звернення до суду з
позовом зазначена редакція Закону не діяла, в зв'язку з чим його положення не
могли застосовуватись ні сторонами по договору, ні судами попередніх інстанції при
вирішенні спору.

Однак, на час виникнення спору діяв
Закон України "Про захист прав споживачів" в редакції від 12.05.1991
року № 1023-XII (зі змінами та доповненнями), який по-іншому давав визначення
поняття "істотний недолік".

Так, відповідно до абзацу дев'ятого
Закону України "Про захист прав і споживачів" в редакції від
1205.1991 року № 1023-ХІІ (зі змінами та доповненнями) істотний недолік -
недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару (роботи,
послуги) відповідно до його цільового призначення і не може бути усунутий, або
для його усунення необхідні великі затрати праці та часу, або він робить товар
(роботу, послугу) іншим, ніж передбачено договором, або проявляється знову
після його усунення. Абзацом восьмим цього ж Закону визначено, що недолік -
окрема невідповідність товару (роботи, послуги) вимогам нормативних документів,
умовам договорів або вимогам, що пред'являються до нього, а також інформації
про товар (роботу, послугу), яка надана виробником (виконавцем, продавцем).

Однією з основних відмінностей понять
"істотний недолік", визначених "Законом України "Про захист
прав споживачів" у різних редакціях, є можливість кваліфікації недоліку як
істотного в залежності від необхідності попереднього усунення цього недоліку.

Так, Закон України "Про захист
прав споживачів" (в редакції від                    01.12.2005 року № 3161-IV),
на який посилається господарський суд апеляційної інстанції, передбачає
можливість кваліфікування недоліку як істотного лише за умови його усунення та
повторного проявлення після цього.

Натомість, відповідно до Закону
України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 1205.1991 року №
1023-ХІІ) проведення усунення недоліку для подальшого його визначення як
істотного не є обов'язковим. При цьому, наявність можливості усунути недолік не
є перешкодою для його визначення як істотного недоліку.

Таким чином, застосувавши Закон
України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 01.12.2005 року
№ 3161-IV), господарський суд апеляційної інстанції застосував закон, який не
підлягав застосуванню, внаслідок чого неправильно визначив відсутність істотних
недоліків в роботі, що призвело до винесення незаконної постанови.

Крім того, апеляційний
господарський суд не застосував норм матеріального права господарський суд
апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про відсутність істотних
відступів від умов договору з боку відповідача (виконавця).

Натомість, господарський суд першої
інстанції, із застосуванням частини 2 ст. 852 ЦК України, врахувавши порушення
виконавцем визначених умовами договору строків виконання робіт та предмету
договору, на підставі повно з'ясовних та доведених обставинах справи, дійшов до
обґрунтованого висновку про наявність істотних відступів від умов договору з
боку підрядника.

Таким чином, проігнорувавши
застосування частини 2 ст. 852 ГК України, господарський суд апеляційної
інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, внаслідок чого
помилково встановив відсутність істотних відступів від умов договору, що
призвело до винесення незаконної постанови.

Безпідставним також є обґрунтування
господарським судом апеляційної інстанції своєї постанови про відмову в
задоволенні первісних позовних вимог положеннями частини 1 ст. 852 ЦК України.

Так, зазначеною нормою визначені
права замовника в договорі підряду у разі наявності з боку підрядника відступів
від умов договору або інших недоліків в роботі.

Разом з тим, підставою для
розірвання договору за первісними позовними вимогами та рішення господарського
суду першої інстанції в цій частині є істотні недоліки в роботі виконавця та
істотні відступи від умов договору, за наявності яких замовник користується
правом розірвання договору та відшкодування збитків, передбаченим частиною 2
статті 852 ЦК України, яка і була застосована господарським судом першої
інстанції при постановленні рішення.

Таким чином, застосувавши при
винесенні постанови частину 1 cт. 852 ЦК України, господарський суд апеляційної
інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до
винесення незаконної постанови.

Неправильно господарський суд
апеляційної інстанції застосував і частину 3 ст. 849 ЦК України, відмовляючи в
задоволенні первісних позовних вимог.

Так, частина 3 ст. 849 ЦК України
визначає права замовника під час виконання роботи шляхом відмови від договору
підряду. Разом з тим, позивач за первісним позовом звернувся до суду після
закінчення строку виконання робіт, визначеного договором. При цьому, предметом
первісного позову є не відмова від договору, а розірвання договору, які є
різними правовими категоріями та різними видами правочину, а тому визначений
законом порядок відмови від  договору в
односторонньому порядку не може застосовуватись до розірвання договору за
рішенням суду.

В зв'язку з цим, господарським
судом апеляційної інстанції неправильно встановлено правову природу листа
позивача за первісним позовом від
29.06.2005 року № 66/16-3862, яким він було запропоновував виконавцю
розірвати договір в порядку ст. 188 ГК України за згодою сторін, а не в
односторонньому порядку, як стверджується господарським судом апеляційної
інстанції.

При цьому, позивач використовував
своє право як замовника, визначене частиною 2 ст. 849 ЦК України, в зв'язку з
повільним виконанням робіт підрядником.

В зв'язку з неправильним
застосуванням частини 3 ст. 849 ЦК України, господарським судом апеляційної
інстанції зроблений помилковий висновок про те, що позивач за первісним позовом
після направлення вищевказаного листа не надавало можливості виконавцю усунути
недоліки.

В зв'язку з відмовою виконавця
розірвати договір за згодою сторін, оскільки строк виконання робіт не
закінчився, та запевненнями про належне виконання взятих на себе договірних
зобов'язань у визначений строк, позивач за первісним позовом, розраховуючи
отримати до 01.12.2005 року 165 віконних блоків, від договору не відмовився.

Отже, застосувавши при винесенні
постанови частину 3 ст. 849 ЦК України, господарський суд апеляційної інстанції
застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до винесення
незаконної постанови.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції всебічно та повно дослідив всі обставини справи, дав їм об'єктивну
оцінку та правильно застосував норми матеріального та процесуального права при
прийнятті рішення. Натомість, господарський суд апеляційної інстанції під час
перегляду рішення суду в апеляційному порядку неправильно застосував положення
цивільного законодавства, дав помилкову оцінку наявним у справі доказам, що
привело до невідповідності його висновків фактичним обставинам справи, у
зв'язку з чим, рішення є законним і має бути залишеним в силі, а постанова у
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119-11112 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Служби
безпеки України в Полтавській області задовольнити.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 16.07.2007 року по справі № 15/166
скасувати.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 19.04.2007 -24.04.2007 року по справі № 15/166 залишити
без змін.

Головуючий, суддя          С.
Шевчук

Судді:
С. Владимиренко

І. Волік