ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 3/84

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Кендюшенко А.О. (дов. від 02.06.06р. №10-19/17-Д/49);

від відповідача –
Бондар С.О. (дов. від 08.1206р. б/н);

розглянувши  матеріали касаційної  скарги

ВАТ ”Сумиобленерго”

на  постанову
Харківського апеляційного господарського суду
від 25.10.2006р.

у справі
№3/84 господарського суду Сумської області

за позовом
ВАТ ”Сумиобленерго”

до
Шосткінського казенного заводу “Зірка”

про
стягнення 3 003 697,94 грн.

В С Т А Н О В И В :

ВАТ “Сумиобленерго” м.Суми звернулося з позовом до Казенного заводу “Зірка” м.Шостка про стягнення 3003697,94 грн., в т.ч. річних в сумі 21358,36 грн. за період з 01.04.01 по 25.01.04, 1422,71 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань за період з 26.12.03 по 25.01.04, 3883,59 грн. збитків від інфляції за період  з 07.10.02 по 25.12.03, 2669762,61 грн. боргу за споживання  електричної енергії понад договірну величину за період з 27.02.01 по 25.10.02, 307270,67 грн. боргу за споживання  електричної енергії понад договірну величину потужності, який вник  у жовтні-листопаді 2001р., у травні та жовтні 2002р.

Рішенням господарського суду  Сумської області  від 08.06.06 у справі № 3/84 позов задоволено частково. Стягнуто з Казенного заводу “Зірка” на користь позивача  1422,71 грн. пені, 21358,36 грн. річних, 3883,59 грн. збитків від інфляції, 268330,88 грн. боргу за споживання електроенергії понад договірну величину та відповідні витрати  по держмиту,  інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Провадження  у справі в частині стягнення 210000 грн. за перевищення ліміту споживання електричної енергії припинено в зв’язку з оплатою відповідачем цієї суми.

В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано обгрунтованістю позову  в частині його задоволення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.06 зазначене судове рішення скасовано  в частині  стягнення з відповідача 268330,88 грн. за споживання електроенергії понад договірну величину, т.я. ця сума є частиною штрафних санкцій на стягнення яких позивачем пропущений  строк позовної давності.

В решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ВАТ “Сумиобленерго” просить скасувати рішення господарського суду  Сумської області від 08.06.2006 в частині відмови у стягненні 1614992,61 грн. за перевищення  договірної величини споживання електроенергії та постанову Харківського апеляційного господарського суду  від 25.10.06 в цілому; прийняти нове рішення, яким  задовольнити його позов повністю.

Скаржник не погоджується з висновком Харківського апеляційного господарського суду відносно того, що стягувана позивачем сума  за споживання електроенергії понад договірну величину є штрафною санкцією, що зумовлює застосування при її стягненні  ст.72 ЦК УРСР (ред. 1963р.).

Казенне підприємство Шосткинський  Казенний завод “Зірка” у відзиві на касаційну скаргу  просить залишити без зміни  постанову Харківського апеляційного господарського суду  від 25.10.06 як таку, що відповідає нормам  матеріального  та  процесуального права;  скаргу залишити без задоволення.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту  їх встановлення, перевіривши  правильність застосування ними норм матеріального  та  процесуального права дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом  дослідження при апеляційному провадженні у справі, підтверджується наступне.

10.02.98 між ДАЕК “Сумобленерго” в особі Шосткинського ПЕМ та Шосткинським Казенним заводом “Зірка” було укладено договір № 27а на користування електричною енергією.

Відповідно до змісту п.1 цього договору предметом його є зобов’язання електропостачальної організації постачати електричну енергію у відповідності  з умовами договору та зобов’язання споживача своєчасно проводити оплату  за використану електричну енергію; виконувати інші умови, визначені даним договором.

Сторони погодили термін дії договору –до 31.12.99 та набрання ним чинності  з дня підписання, можливість його пролонгації (п.16 договору).

20.08.02 між сторонами було укладено договір № 396 на постачання електричної енергії, згідно умов якого позивач зобов’язався  постачати електричну енергію за встановленими обсягами, а відповідач –своєчасно сплачувати за використану електричну енергію за встановленими тарифами та терміни у відповідності з чинним законодавством.

У додатку № 5 до вказаного договору передбачено, що за підсумками  розрахункового періоду гранична величина споживання електричної енергії коригується енергопостачальною організацією до рівня  фактично сплаченої за цей період величини споживання, про що письмово повідомляється споживач (п.10).

Позивач вважає, що відповідач спожив у лютому-серпні 2001р. (строк  дії договору № 27а) та у жовтні  2002р. (строк дії договору № 396) електричну  енергію понад встановлені  граничні (договірні) величини споживання.

Відповідно з п.16 Порядку постачання електроенергії споживачем, затв. постановою Кабінету Міністрів України  від 09.04.02 № 475, споживачі у разі перевищення, встановлених як договірні,  граничних величин споживання електроенергії та потужності несуть відповідальність згідно з абз.5 ст.26 Закону України “Про електроенергетику” у вигляді п’ятикратної вартості   різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Споживання електроенергії понад граничні величини є правопорушенням в електроенергетиці, що відповідно до ч.1 ст.77 Закону України “Про електроенергетику” тягне за собою цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Закони, які відповідно до п.22 ст.92 Конституції України  визначали б  кримінальну чи адміністративну відповідальність щодо споживання електричної енергії понад граничну величину, скориговану відповідно до п.11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, відсутні.

Матеріалами справи підтверджується споживання відповідачем  електроенергії понад, встановлені договорами граничні величини та п’ятикратний (дійсний на момент порушення) розмір відповідальності в сумі 1913323,49 грн.

Проте встановлена п.5 ст.26  Закону України “Про електроенергетику” така відповідальність, з урахуванням вищевикладеного по своїй правовій природі  може бути лише  цивільно-правовою формою відповідальності за порушення договірних зобов’язань.

Дана відповідальність є санкціями, що підтверджується п.7 Закону України  від 22.06.2000 № 1821-ІІІ “Про внесення змін до Закону України “Про електроенергетику” і тим, що позивач не сплачував із стягуваних сум податків  до бюджету.

Так як ці санкції за своєю правовою природою є штрафними в розумінні вимог ст.179 ЦК УРСР (ред. 1963р.), на них поширюється скорочений строк  позовної давності згідно ст.72 ЦК УРСР.

Позивачем був заявлений позов про стягнення  заборгованості за перевищення ліміту споживання електричної енергії понад договірну  величину.

Вказані правопорушення були вчинені  відповідачем в період дії ЦК УРСР (ред. 1963р.), що зумовлювало застосування до спірних правовідносин при розгляді  позову ст.75 цього Кодексу, тобто обов’язкове застосування позовної давності  судом,  незалежно від заяви сторін.

В п.6 Прикінцевих та перехідних положень зазначається, що правила ЦК  України (ред. 2003р.) про позовну давність застосовуються до позовів, строк  пред’явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Позивач звернувся з позовом  27.07.04, а строк пред’явлення, встановлений законодавством, сплинув у квітні 2003р., що зумовлює застосування правил ЦК УРСР (ред. 1963р.).

Так як строк позовної давності сплинув, то у задоволенні позову в частині  стягнення боргу за споживання електричної енергії понад договірні величини в сумі  1913323,49 грн. слід відмовити.

Задовольняючи частково позов, господарським судом Сумської області не були враховані зазначені обставини.

Викладене  свідчить про  повноту встановлення  Харківським апеляційним господарським судом обставин справи та вірне застосування до них  норм матеріального  та  процесуального права, спростовує доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду  від 25.10.06 у справі № 3/84 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                          Н.Кочерова

Судді                                                                                                         В.Рибак

М.Черкащенко