ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2007 р.                                                            Справа № 47/73-07

вх. № 1950/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Рябова В.О. за довіреністю б/н від 08.02.2007 р.  відповідача - Дубоносова А.С. за довіреністю від 13.03.2007р.

розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Оргтехбуд", м. Харків

до  державного підприємства "Харківський завод електроапаратури", м. Харків

про стягнення 228303,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача - Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 190 224,82 грн.,  25 171,00 грн. пені та 3% річних у розмірі 12 908,10 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за Договором № 8181/081/03-15/1 від 03.07.2003р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, у вигляді сплаченого держмита у розмірі 2 283,03 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

01.03.2007р. представник відповідача  надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 126 513, 07 грн., пені в розмірі 25 171, 00 грн. та 3 731, 71 грн., посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, відповідач, з посиланням на ч. 3 ст. 83 ГПК України просить суд зменшити розмір інфляційних та річних відсотків.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін господарським судом встановлено, що 03.07.2003р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 8181/081/03-15/1. У відповідності до п. 1.1. вказаного договору замовник – ДП «Харківський завод електроапаратури» (відповідач) доручив, а виконавець – ТОВ «Оргтехбуд» (позивач) зобов’язався виконати роботи з виготовлення технічних паспортів на житлові та нежитлові приміщення. У зв’язку із збільшенням обсягу робіт сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №1 та Додаткову угоду №2 від 12.02.2004р. до Договору, у відповідності до яких загальна вартість робіт по договору склала 259 081, 26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов’язання за Договором, що підтверджується підписаними сторонами актом №1 здачі-приймання виконаних робіт від 16.07.2003р. на суму 118 919,47 грн., та актом № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 13.02.2004р. на суму 140 161,79 грн.

Проте, відповідач порушив взяті на себе грошові зобов’язання – оплату виконав частково, сплативши лише 115 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з реєстру кредитових платіжних документів. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем після часткового розрахунку становить 144 081, 26 грн. Вказана сума заборгованості підтверджується також Актом звірки розрахунків між сторонами від 01.04.2004р.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності в частині сплати суми основного боргу за Договором слід зауважити наступне.

Відповідно до п. 6. розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при визначенні перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах суд керується правилами, визначеними Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву відповідач при обґрунтуванні висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності керувався саме цією нормою.

Однак, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що право вимоги щодо стягнення заборгованості виникло у позивача після закінчення того місяця, в якому мало бути здійснено виконання грошового зобов’язання. Такий висновок суду грунтується на тому, що п. 2.5. Договору, на який посилається відповідач, не дає змоги визначити строк виконання відповідачем грошового зобов’язання, оскільки редакція вказаного пункту договору не містить повної дати виконання грошового зобов’язання: визначивши місяць, сторони не зазначили рік, у відповідному місяці якого відповідач мав сплатити грошові кошти позивачу.

Отже, за такої редакції п. 2.5. Договору суд не може прийняти до уваги висновки відповідача, що сплата грошових коштів за договором мала бути здійснена у липні-грудні саме 2003 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо невизначеності Договором строків виконання відповідачем грошового зобов’язання.

За таких обставин застосуванню підлягає норма ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, враховуючи вищевикладені аргументи, у відповідності до вказаної норми слід зробити висновок, що зобов’язання щодо сплати грошових коштів виникло у відповідача лише після підписання Акту № 2 від 13.02.2004р., тобто, починаючи з 14.02.2004р.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в частині суми основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 190 224,82 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, що становить суму у розмірі 12 908,10 грн. підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв’язку з чим також підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 83 ГПК України, на які посилається відповідач містять правила зменшення судом сум штрафних санкцій. У відповідності до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Таким чином, стягнення з боржника на користь кредитора боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних не належать до категорії штрафних санкцій, а отже не можуть бути зменшені господарським судом на підставі та в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 83 ГПК України.

Правові наслідки порушення зобов’язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 4.1 договору № 8181/081/03-15/1 від 03.07.2003р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань була встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки зобов’язання.

Однак, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі

25 171,00 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як правильно було зауважено відповідачем, строк позовної давності про стягнення неустойки складає рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Отже, враховуючи, що перебіг строку позовної давності розпочався з 14.02.2004р., позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені.

Крім того, позивачем при нарахуванні пені за календарний рік, що передував поданню позову, не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України у відповідності до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зважаючи на вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 25171,00грн.

Відповідно до статті 44-49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у разі часткового задоволення позовних вимог, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, ч.2 ст. 530, ч.2 ст. 625, 611 Цивільного кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» (61139, м. Харків, вул. Лозівська, 5, п/р 2122 в ЗАТ ПУМБ м. Харків, МФО 350305, код 14308262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» (61177, м. Харків, вул. Праці, 54, п/р 5 в філіалі № 3 банку «Грант», МФО 351759, код 32031600) 190 224,82 грн. основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції,  3% річних у розмірі 12 908,10 грн., 2009,00 грн. державного мита та 103, 80 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення пені в сумі 25171,00грн. відмовити.

Повний текст рішення підписаний 15.03.2007р.

Суддя                                                                                            Светлічний Ю.В.