КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2007                                                                                           № 12/711

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-реклама"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.09.2007

у справі № 12/711 (Прокопенко Л.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-реклама"

до                                                   Представництва Компанії "Санофі-Сінтелабо Груп"

третя особа відповідача           Підприємство з іноземними інвестиціями "Укрмідіа Лімітед "Ukrmedia Limited"

Акціонерний комерційний банк "Інтерконтинентбанк"

третя особа позивача                     Телеканал "Інтер"

Закрите акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр-СТБ"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно-ТВ"

про                                                  стягнення 134170,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 134 170,62 грн. (102 947,90 грн. – основний борг, 18 708,71 грн. – пеня, 3 362,97 грн. – 3% річних, 9 151,04 грн. – втрат від інфляції).

Позовні вимоги мотивовані тим, що заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору про організацію рекламної кампанії від 15.04.2005р.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначаючи про те, що своїх договірних зобов’язань не порушував, а рахунки, виставлені позивачем, оплатив у триденний строк з дня їх отримання.

У судовому засіданні 10.07.2007р. представником відповідача були подані доповнення до заперечень на позовну заяву б/н від 10.07.2007р., в яких вказано, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення 1 285,19 грн. основного боргу та просить суд першої інстанції саме на цю суму задовольнити позов, відмовивши в задоволенні решти вимог (т.с.1, а.с. 167-169), мотивуючи наступним.

Під час проведення аудиторської перевірки та звірки розрахунків з банком відповідачем було виявлено, що 20.12.2005р. на його банківський рахунок було повернуто кошти, сплачені згідно платіжного доручення №5801 від 09.09.2005р. у сумі 839,80 грн. та №5800 від 09.09.2005р. у сумі 445,39 грн. Вказаними платіжними дорученнями відповідач перерахував на поточний рахунок позивача кошти, відповідно до умов Договору від 15.04.2005р. Загальна сума помилково перерахованих коштів, які були повернуті на рахунок відповідача лише через три місяці з дати їх перерахування, згідно з меморіальними ордерами від 20.12.2005р., становить 1 285,19 грн., що підтверджується листом ОТП Банку вих.№27-3-1/378 від 12.03.2007р. (т.с.1, а.с. 170).

Третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (Підприємство з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited”) заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що відповідач належним чином здійснив виконання своїх зобов'язань з оплати отриманих рекламних послуг, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення від 09.09.2005р.

Згідно обліку внутрішньої кореспонденції відповідача, рахунки, виставлені позивачем до сплати, були отримані ним у вересні 2005р., доказів на підтвердження протилежного позивач суду не надав. Факт підписання актів прийому-передачі 31.05.2005р. та 30.06.2005р. не свідчить про те, що рахунки були виставлені у червні, до того ж, вказані акти не є підставою для проведення платежів.

Ані відповідач, ані Підприємство з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited” не були повідомлені про те, що рахунок позивача в Акціонерному комерційному банку “Інтерконтинентбанк” з 05.08.2005р. було закрито. Належних доказів на спростування даної обставини позивачем суду надано не було, а той факт, що платіж був прийнятий та пропущений банківською установою, на думку 3-ї особи, свідчить про належне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Решта третіх осіб відзиву на позов не надали, свою позицію у спорі не визначили.

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р. в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю “Інтер-реклама” було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним Рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р., прийнявши нове, яким провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 1 285,19 грн. припинити, а решту позовних вимог – задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, ст. ст. 526, 530, 610, 614 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 31 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2007р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.11.2007р.

19.11.2007р. до Відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Закритого акціонерного товариства “Міжнародний Медіа Центр – СТБ” надійшла заява вих.№1247/07 від 15.11.2007р., в якій останнім зазначено про можливість розгляду справи за відсутності представника Закритого акціонерного товариства “Міжнародний Медіа Центр – СТБ”.

28.11.2007р. до Відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Підприємства з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited” надійшло клопотання б/н від 27.11.2007р. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв’язку з неможливістю забезпечити явку повноваженого представника у судове засідання.

Представники Телеканалу “Інтер”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Кіно-ТВ” та Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинетбанк” у судове засідання 28.11.2007р. не з’явилися, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Представники позивача та відповідача, присутні у судовому засіданні 28.11.2007р., залишили вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

У судовому засіданні 28.11.2007р. представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу №1405 від 06.11.2007р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2007р. клопотання Підприємства з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited” про відкладення розгляду справи на іншу дату було задоволено, розгляд справи відкладено на 12.12.2007р.

У судовому засіданні 12.12.2007р. представник третьої особи-1 (Підприємства з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited”) подав відзив на апеляційну скаргу б/н від 11.12.2007р.

У судових засіданнях представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, проте, уточнив її резолютивну частину та просив суд скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р., прийнявши нове, яким позов задовольнити.

У судових засіданнях представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити її без задоволення, а Рішення Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р. – без змін, як таке, що прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи-1 на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору (Підприємство з іноземними інвестиціями “Укрмідіа Лімітед “Ukrmedia Limited”) заперечував проти доводів, викладених позивачем в апеляційній скарзі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити оскаржуване Рішення суду без змін.

Представники Телеканалу “Інтер”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Кіно-ТВ” та Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинетбанк” у судові засідання не з’явилися, свою позицію відносно апеляційної скарги не визначили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб не була визнана судом обов’язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників третіх осіб про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у відсутність представників Телеканалу “Інтер”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Кіно-ТВ”, Закритого акціонерного товариства “Міжнародний Медіа Центр – СТБ” та Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинетбанк” за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

15.04.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтер-Реклама», Компанією “Санофі-Сінтелабо Груп” та Підприємством з іноземними інвестиціями “Укрімідіа Лімітед”, що діє на території України через своє представництво, був укладений договір про організацію рекламної кампанії (далі за текстом - Договір) (т.с.1, а.с. 10-17).

Відповідно до умов вказаного Договору, позивач (Виконавець) зобов'язався надавати відповідачу (Клієнту) послуги по розміщенню в ефірі Телеканалу рекламних матеріалів, а відповідач (Клієнт) зобов'язався прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку та строки, погоджені сторонами в Договорі.

Згідно завдань на виконання рекламних послуг №6831/051 від 15.04.2005р., №6595/05і від 15.04.2005р., №6597/05і від 15.04.2005р., №7531/05і від 15.04.2005р. відповідач замовив послуги з розміщення в ефірі телеканалу Інтер, СТБ, Еnter-Film рекламних матеріалів загальною вартістю 102 942,90 грн. (т.с.1, а.с. 18-21).

В гарантійному листі №69 від 18.05.2005р. відповідач гарантував позивачу здійснення оплати за надані послуги на підставі виставленого рахунку не пізніше 20.05.2005р. (т.с.1, а.с. 34).

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач виставив відповідачу до сплати рахунки на загальну суму 102 947,90 грн., а саме: №6595/05і від 13.06.2005р. на суму 72 133,42 грн. за травень 2005р., №6597/05f від 13.06.2005р. на суму 839,80 грн. за травень 2005р., №6831/05t від 16.06.2005р. на суму 445,39 грн. за травень 2005р., №7531/05і від 11.07.2005р. на суму 29 529,29 грн. за травень 2005р.

В матеріалах справи наявні Акти здачі-приймання робіт та продукції, підписані сторонами за Договором (т.с.1, а.с. 22-25).

В п.5.2 Договору передбачено, що оплата послуг Виконавця проводиться Клієнтом шляхом попередньої оплати вартості рекламних послуг, згідно із затвердженими сторонами завданнями, на підставі виставлених Виконавцем рахунків, шляхом перерахування на поточний рахунок Виконавця відповідної суми впродовж 3-х банківських днів з моменту одержання Клієнтом рахунку. У разі невиконання Клієнтом зазначеного зобов’язання, Виконавець звільняється від обов’язку розміщення в ефірі Телеканалу рекламних матеріалів до моменту оплати послуг.

Листом №275/1 від 20.12.2005р. позивач повідомив відповідача про виникнення у останнього заборгованості по оплаті за надані рекламні послуги протягом травня-червня 2005р. на загальну суму 102 947,90 грн., але, як зазначає позивач, станом на дату звернення з позовом до суду сума заборгованості відповідачем сплачена не була.

Згідно з п.8.4 Договору, у випадку порушення Клієнтом строків, передбачених пунктом 5.2 даного Договору, Клієнт зобов’язаний сплатити Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки (від суми, оплата якої прострочена) за кожен день прострочки.

Тому, окрім основної суми заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 18 708,71 грн. та, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати у сумі 9 151,04 грн. і 3% річних в розмірі 3 362,97 грн.

Обґрунтовуючи правомірність заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спірним Договором, позивач зазначає про порушення відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо оплати наданих рекламних послуг.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

В ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В п.5.2 Договору сторони погодили, що оплата послуг Виконавця проводиться Клієнтом шляхом попередньої оплати вартості рекламних послуг, згідно із затвердженими сторонами завданнями, на підставі виставлених Виконавцем рахунків, шляхом перерахування на поточний рахунок Виконавця відповідної суми впродовж 3-х банківських днів з моменту одержання Клієнтом рахунку.

В матеріалах справи наявні копії наступних рахунків за надані рекламні послуги, виставлені позивачем до сплати відповідачу: №6595/05і від 13.06.2005р. на суму 72 133,42 грн. за травень 2005р., №6597/05f від 13.06.2005р. на суму 839,80 грн. за травень 2005р., №6831/05t від 16.06.2005р. на суму 445,39 грн. за травень 2005р., №7531/05і від 11.07.2005р. на суму 29 529,29 грн. за травень 2005р.

Позивач стверджує, що дати, які вказані у даних рахунках, і є фактичними датами отримання їх відповідачем.

В усних поясненнях, наданих в судовому засіданні апеляційного суду, представник позивача зазначив, що рахунки були надіслані відповідачу за допомогою факсимільного зв’язку в день їх складання, але належних доказів на підтвердження даної обставини суду надано не було.

Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання (виставлення) відповідачу вищевказаних рахунків та/або дати їх фактичного отримання, тоді як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, правові підстави вважати, що рахунки були надіслані та/або отримані відповідачем саме 13.06.2005р., 16.06.2005р. та 11.07.2005р., тобто в день складання цих рахунків, у суду відсутні.

Натомість, відповідач у письмових поясненнях зазначає про те, що рахунки за рекламні послуги були отримані ним лише у вересні 2005р. та сплачені протягом 3-х банківських днів з моменту отримання, у відповідності до умов Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №5801 від 09.09.2005р. на суму 839,80 грн., №5800 від 09.09.2005р. на суму 445,39 грн., №5802 від 09.09.2005р. на суму 72 133,42 грн., №5803 від 09.09.2005р. на суму 29 529,29 грн. (т.с.1, а.с. 68-71). В графі “Призначення платежу” даних платіжних доручень міститься посилання на рахунки, виставлені позивачем до сплати відповідачу, а саме: №6595/05і від 13.06.2005р., №6597/05f від 13.06.2005р., №6831/05t від 16.06.2005р. та №7531/05і від 11.07.2005р.

Окрім того, до матеріалів справи додано лист ліквідатора Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинентбанк” №2314 від 04.07.2007р., в якому підтверджується факт отримання банком коштів на рахунок позивача, вказаний у договорі та виставлених рахунках, а також повідомлено, що кошти, отримані від відповідача згідно платіжних доручень від 09.09.2005р., обліковуються на рахунку 3720 “суми до з'ясування”.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено факт перерахування відповідачем суми за отримані рекламні послуги згідно виставлених позивачем рахунків.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем було перераховано кошти на рахунок, який на момент сплати був закритий, і що позивач листом №113 від 22.07.2007р. повідомляв відповідача про зміну своїх банківських реквізитів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З тексту Договору та додатків до нього вбачається, що сторони не визначили конкретний рахунок, на який повинно було здійснюватись перерахування коштів, у зв’язку з чим єдиним документом для оплати, в якому визначено банківські реквізити позивача, як виконавця робіт/послуг, є виставлений рахунок.

Відповідач перерахував кошти за рекламні послуги саме на той банківський рахунок, який було вказано позивачем в рахунках №6595/05і від 13.06.2005р., №6597/05f від 13.06.2005р., №6831/05t від 16.06.2005р. та №7531/05і від 11.07.2005р.

Посилання позивача на Акти здачі-приймання робіт, складених та підписаних сторонами 30.05.2005р. і 31.05.2005р., як на підставу для оплати наданих послуг судом не приймається до уваги, оскільки вказані Акти не містять банківських реквізитів жодної із сторін. До того ж, сторони погодили в самому Договорі, що оплата послуг проводиться на підставі виставлених Виконавцем рахунків. Доказів на підтвердження внесення змін або доповнень дол. Договору в цій частині позивач суду не надав.

Договором, укладеним між сторонами, не визначено, яким чином сторони мають повідомляти одна одну про зміну своїх реквізитів, в тому числі, банківських, тому належним способом повідомлення є будь-який спосіб у випадку наявності доказів його застосування.

Жодних доказів на підтвердження надіслання відповідачу листа №113 від 22.07.2007р. про зміну банківських реквізитів позивач суду не надав.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом Договору сторони не визначили момент, коли зобов'язання відповідача з перерахування коштів вважається виконаним, тому момент виконання зобов'язання визначається на загальних підставах.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачем дотримано загальних правил виконання зобов'язань, оскільки останнім перераховано кошти на вказаний рахунок, кошти отримані банківською установою, в якій був відкритий рахунок позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи як в Господарському суді міста Києва, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо оплати за надані рекламні послуги за Договором про організацію рекламної кампанії від 15.04.2005р. і, як наслідок, порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача, підстави для застосування до відповідача відповідних правових наслідків порушення зобов’язання та задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що Рішення Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р. прийнято з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 75, 77, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтер-реклама” залишити без задоволення, а Рішення Господарського суду міста Києва по справі №12/711 від 18.09.2007р. – без змін.

2. Матеріали справи №12/711 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.

18.12.07 (відправлено)