ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11 квітня 2007 р.
Справа  № 14/48

За  адміністративним позовом
Приватного
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
Державної
податкової інспекції у Тячівському районі, м. Тячів

про  скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Тячівському районі від 18.10.2006р. №НОМЕР_2,

Суддя
В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - приватний підприємець

від
відповідача:  Банк М.В. -
головний державний податковий інспектор юридичного відділу за дов. від
09.02.2007р. №1508

У судовому засіданні приймав участь: громадянин ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1від 14.03.1998р., місце прописки - АДРЕСА_1

Суть спору: Приватний підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (далі-  позивач, підприємець) звернувся до
господарського суду  з адміністративним
позовом про скасування податкового повідомлення-рішення             ДПІ у Тячівському районі від
18.10.2006р. №НОМЕР_2 про визначення суми 6786грн. податкового зобов”язання по
податку з доходів найманих працівників, з якої сума 2262грн. -основний платіж
та сума 4524грн. -застосовані штрафні (фінансові) санкції по ньому.

Позивач як у позовній заяві (а.с. 2-3) так і у судових засіданнях
в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на неправомірність
донарахування йому податковим органом
податку з доходів найманих працівників та відповідно застосування
штрафних (фінансових) санкцій по ньому, оскільки громадяни                ОСОБА_3та ОСОБА_4не перебували
у трудових відносинах з підприємцем та
до роботи на підприємстві  не
залучались, в зв”язку з чим є неправомірним висновок податкового органу про те,
що                             ПП  ОСОБА_1 є податковим агентом по відношенню до
таких громадян  та повинен був сплачувати
до бюджету податок з доходів найманих працівників за вищевказаних громадян.
Також зазначено обставину того, що, вищезазначені громадяни, як фізичні особи,
неодноразово позичали в борг від позивача, як фізичної особи,  грошові кошти та у зв”язку з неможливістю
повернення боргу  готівкою, громадяни
ОСОБА_3  та ОСОБА_4 погашали такий борг
шляхом виконання різних тимчасових робіт (роботами по особистому
дворогосподарству, очисткою двору від сміття та відходів з пиломатеріалів
тощо)  без отримання будь-якої грошової
винагороди  за  таку виконувану роботу, в зв”язку з чим  відносини
зазначених  громадян  з
позивачем  прирівнюються до  відносин між фізичними особами, а не як з
працедавцем.

Також
громадянином  ОСОБА_2, який перебував до
16.09.2006р. у трудових відносинах з ПП
ОСОБА_1 на підставі укладеного трудового договору, у судовому засіданні
11.04.2007р.  надано суду пояснення
відносно тих обставин, що
громадяни  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 не перебували у трудових
відносинах з підприємцем та  до роботи на
об”єкті здійснення підприємницької діяльності
не залучались.

Відповідач (ДПІ у
Тячівському районі)  заперечує  проти позову з підстав наведених у
запереченні від 03.03.2007р. №НОМЕР_3 проти позову (а.с.25-26), зокрема, із
посиланням на ту обставину, що
перевіряючими в акті перевірки зроблено висновок про те, що ПП ОСОБА_1 є
податковим агентом по відношенню до громадян               ОСОБА_3  та
ОСОБА_4 на підставі поданих даними громадянами до податкового органу
заяв та  відібраних від них перевіряючим
письмових пояснень про те, що вони протягом 2004-2006р.  залучались ПП ОСОБА_1  як наймані працівники  для виконання робіт у його господарській  діяльності в сфері лісопильного виробництва
та реалізації пиломатеріалів та за виконані роботи щомісячно отримували грошову
винагороду та відповідно  на цій підставі
перевіряючими зроблено висновок про те, що ПП ОСОБА_1 повинен був
утримувати  та перераховувати до бюджету
податок з доходів найманих працівників із здійснених таких грошових виплат на
користь вищезазначених громадян.

Представником
відповідача у судових засіданнях
заперечено проти позову з тих самих обставин, які наведені відповідачем
у запереченні проти позову.

У судовому
засіданні 26.03.2007р. при розгляді даної адміністративної справи оголошувалась
перерва  для надання можливості
представникам сторін  подати до
матеріалів справи додаткові письмові докази, як у підтвердження позовних вимог,
так і заперечень на позов  /п.2 ст.150
КАС України/.

В судове засідання
11.04.2007р. по розгляду даної справи
позивачем                   ПП
ОСОБА_1 подано для огляду оригінали, а у справу належним чином засвідчені копії
з направленнь Тячівського центру зайнятості на працевлаштування громадян
ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_2, з трудових договорів, укладеними                     ПП ОСОБА_1  з даними громадянами,  з платіжних
відомостей на видачу авансу/зарплати вищезазначеним  найманим працівникам та  податковими розрахунками сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь таким найманим працівникам та утриманого з
них податку, а представником відповідача не подано жодних нових доказів  у підтвердження заперечень проти позову, ніж
ті, які були подані у судове засідання по даній справі 26.03.2007р.

У судовому засіданні 11.04.2007р. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови відповідно до вимог п.3 ст. 160 КАС України.

Постанову суду
виготовлено в повному обсязі 13.04.2007р.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника
відповідача та пояснення громадянина ОСОБА_2,

суд
встановив, що:

Актом перевірки
від 11.10.2006р. №НОМЕР_4  „Про
результати  позапланової перевірки
дотримання вимог податкового законодавства СПД-фізичною особою                 п/п ОСОБА_1жителя АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_5 за період з 01.10.2003р. по 31.12.2005р.” (далі
-акт перевірки, а.с.7-12)  встановлено
порушення ПП ОСОБА_1 п.8.1 ст.8 Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб”, яке полягало у неутриманні  та
неперерахуванні підприємцем  податку з
доходів фізичних осіб  з виплаченої
винагороди найманим працівникам - ОСОБА_3
та ОСОБА_4 (а.с.11).

За вищевказане
правопорушення, за результатами розгляду матеріалів  вищенаведеного акту перевірки, ДПІ у
Тячівському районі було прийнято податкове повідомлення-рішення від
18.10.2006р. №НОМЕР_2, яким ПП ОСОБА_1
визначено загальну суму 6786грн. податкового зобов”язання по податку з
доходів найманих працівників, з якої сума 2262грн. -основного платежу та сума
4524грн. -застосованої  штрафної
(фінансової) санкції по ньому.

Проаналізувавши подані по адміністративній справі доказові матеріали
щодо спірного питання  та аналізуючи
доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення
адміністративного позову повністю, виходячи з наступного:

Пунктом 1.15
статті 1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” дано визначення
терміну податковий   агент, згідно якого
це  юридична  особа                   (її  філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи,
які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування
іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та
подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також
нести відповідальність за порушення
норм  цього Закону та п.1.8 ст.1
цього Закону дано визначення терміну наймана особа, згідно якого це фізична
особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію виключно за
дорученням або наказом працедавця згідно з умовами укладеного з ним трудового
договору (контракту)  відповідно  до
закону.

Підпунктом 8.1.1
пункту 8.1 ст.8  Закону України „Про
податок з доходів фізичних осіб” передбачено, що податковий   агент,
який    нараховує    (виплачує) оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього
Закону.

Отже, обов”язковою
умовою  для того щоб вважати, в даному
випадку                     ПП
ОСОБА_1  податковим агентом по відношенню
до громадян ОСОБА_3  та   ОСОБА_4, по-перше - їх  перебування з приватним підприємцем у
трудових відносинах (наявність укладеного між такими громадянами з приватним
підприємцем трудового договору (контракту), по-друге -нарахування приватним
підприємцем на користь  таких громадян
доходу у вигляді заробітної плати або іншої грошової винагороди  та її
виплата на підставі платіжних відомостей та відповідно її  отримання такими громадянами за такими
відомостями.

Як вбачається
з матеріалів справи, зокрема із матеріалів акту перевірки,                 ПП ОСОБА_1 здійснював
підприємницьку діяльність в сфері лісопильного виробництва та реалізації
пиломатеріалів протягом 2004-2006р.р. на підставі спрощеної системи
оподаткування  зі сплатою єдиного
податку від обраного виду діяльності. Для здійснення своєї господарської
діяльності підприємцем залучались наймані працівники ОСОБА_5, ОСОБА_6та
ОСОБА_2, що підтверджується долученими до матеріалів справи направленнями
Тячівського центру зайнятості на працевлаштування вищезазначених громадян та
трудовими договорами, укладеними між останніми та ПП ОСОБА_1    (а.с.44-51).

У відповідності до
вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” ПП ОСОБА_1 , як  податковий
агент, нараховував
оподатковуваний дохід на користь платників  податку
- найманих працівників ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та утримував податок
від суми такого доходу за їх рахунок, використовуючи ставку податку, визначену
у відповідних пунктах статті 7 цього Закону, що підтверджується долученими до
матеріалів справи платіжними  відомостями
на видачу авансу/зарплати вищезазначеним
найманим працівникам та
податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь таким найманим працівникам та утриманого з них податку (а.с.40-42,
52-91).

Оскільки
перевіряючими в акті перевірки зроблено висновок про те, що            ПП ОСОБА_1 є податковим агентом по
відношенню до громадян  ОСОБА_3  та
ОСОБА_4 тільки на підставі наданих громадянами ОСОБА_3  та
ОСОБА_4 працівнику податкового органу пояснень про те, що вони протягом
2004-2006р.  залучались ПП ОСОБА_1  як наймані працівники  для виконання робіт у його господарській  діяльності в сфері лісопильного виробництва
та реалізації пиломатеріалів та за виконані роботи щомісячно отримували грошову
винагороду, без підтвердження такого висновку іншими обов”язковими  доказами (наявністю трудового договору
(контракту), факту нарахування  приватним
підприємцем на користь  таких громадян
доходу у вигляді заробітної плати або іншої грошової винагороди  та її
виплати на підставі платіжних відомостей та відповідно її  отримання такими громадянами за такими
відомостями), отже такий висновок податкового органу є  не обґрунтованим та безпідставним  та таким, що не відповідає нормам Закону
України „Про податок з доходів фізичних осіб”. Також такий висновок додатково
спростовується розписками даних громадян та письмовою заявою ОСОБА_4
(а.с.18-20), написаних  ними власноручно,
в яких зазначено ті  обставини, що
попередні усні пояснення, взяті в них та записані працівником податкового
органу не відповідають дійсності та з тієї обставини, що вони не отримували від
ПП ОСОБА_1 грошової винагороди, а за отриманою позикою від фізичної
особи - ОСОБА_1, у зв”язку з неможливістю її погашення перед даним громадянином
через відсутність коштів, вони погашали такий борг шляхом періодичного
виконання різних тимчасових робіт, як по особистому дворогосподарству такого
громадянина, так і очисткою двору від сміття та відходів з пиломатеріалів
тощо.

Також слід
зазначити, що вищезазначений висновок податкового органу не підтверджується
будь-якими додатковими доказовими матеріалами,
якими б могли бути:  наявність
актів   обстеження потужності об”єкту
господарської діяльності
ПП ОСОБА_1 та  ефективність
здійснення якої б на такому об”єкті (в даному випадку - пилорамі) потребувала  залучення додаткових працівників, крім трьох
найманих працівників - громадян ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_2, з якими ПП
ОСОБА_1  було укладено трудові угоди
та/або наявність висновку  Державного
органу по охороні праці (інспекції тощо) з питання дотримання трудової
дисципліни, пов”язаної з охороною праці на такому об”єкті  та
виконання на такому об”єкті
певних робіт громадянами, без укладення з ними ПП ОСОБА_1  трудових договорів.

За таких обставин,
оскільки відповідачем не доведено та у матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б підтверджували факт залучення ПП ОСОБА_1 до роботи на
підприємстві громадян ОСОБА_3та ОСОБА_4для здійснення його підприємницької
діяльності  та відповідно факт виплати ПП
ОСОБА_1  таким громадянам грошової
винагороди, судом зроблено висновок про те, що
ПП  ОСОБА_1 не  міг бути податковим агентом, у відповідності
до вимог норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, по
відношенню до даних громадян та відповідно був відсутній у ПП ОСОБА_1  об”єкт грошових виплат на користь таких
громадян, а отже і відсутній обов”язок щодо утримання та сплати до бюджету
податку з доходів найманих працівників по таких громадянах.

За вищенаведених
обставин, позовні вимоги позивача є такими, що відповідають фактичним
обставинам, матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, а заперечення
відповідача спростовуються матеріалами та фактичними обставинами справи, в
зв”язку з чим позов підлягає до задоволення, а спірне    податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Тячівському районі від 18.10.2006р. №НОМЕР_2
про визначення суми 6786грн. податкового зобов”язання по податку з доходів
найманих працівників, з якої сума 2262грн. -основний платіж та сума 4524грн.
-застосовані штрафні (фінансові) санкції по ньому, підлягає скасуванню  в повному обсязі.

З огляду
на  викладене, керуючись   ст. ст.
2, 7-12, 51, 70, 86, 111, 121, 122, 150, 159-163, 254, 255 та п.6
Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.    Адміністративний позов задоволити повністю
.

2. Скасувати в
повному обсязі податкове
повідомлення-рішення                           ДПІ у Тячівському
районі від 18.10.2006р. №НОМЕР_2 про визначення ПП ОСОБА_1 загальної  суми 6786грн. податкового зобов”язання по
податку з доходів найманих працівників, з якої сума 2262грн. -основний платіж
та сума 4524грн. -застосовані штрафні (фінансові) санкції по ньому.

3.   Постанова  суду набирає законної сили в  порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

4.    Постанова суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку
відповідно до вимог ст.186 КАС України протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі.

Суддя
В.І.
Карпинець