ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.07р.

Справа № 13/399(9/476)-06

За позовом  Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до  Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпропетровськ

про стягнення 15611 грн. 06 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

Від позивача - Мицько Р.М. –головний юрисконсульт, довіреність № 346/10 від 29.12.06р.

Від відповідача - Хандучко Ю.В. –провідний юрисконсульт, довіреність б/н від 01.01.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 9 751 грн. 978 коп. –основного боргу за період  січень-лютий 2004 року, 1788 грн. 26 коп. пені, 2 616 грн. 65 коп. –суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 771 грн. 53 коп. –3% річних, 682 грн. 64 коп. –7% штрафу, а всього 15611 грн. 06 коп. Обґрунтовує свої вимоги наявністю невиконаних відповідачем зобов’язань за договором № 06/03-4213-ТЕ-4 від 31.12.03р.

Відповідач позов визнає частково у сумі 2210,76 грн. основного боргу, посилаючись на стан взаєморозрахунків на 31.10.05р. у акті звірки взаєморозрахунків. Вказує у відзиві на позов про необхідність застосування позовної давності до вимог про сплату пені і штрафу.

За згодою сторін в судовому засіданні 16.01.2007 року оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд -

встановив:

Між Дочірньою компанією “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі - Позивач) та Дочірнім підприємством „Дніпропетровський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” в особі Філії „Дніпропетровська дорожньо-експлуатаційна дільниця” був укладений договір №06/03-4213-ТЕ-4 від 31.12.2003р. “на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій” із додатковою угодою № 1 від 28.02.2003р. та додатковою угодою №1 від 15.01.2004р., відповідно до умов якого Позивач, як Постачальник, зобов’язався продати Відповідачу в 2004 році природний газ, а Відповідач, як Покупець, зобов’язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 6.1 вказаного договору сторони встановили, що оплата за газ здійснюється Покупцем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості фактично спожитих та протранспортованих обсягів газу, при цьому, перша частина оплати в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів поставки газу перераховується на рахунок Постачальника не пізніше 10 числа місяця, в якому здійснюється поставка та транспортування газу, друга і третя частини –у розмірі по 33% - відповідно, до 20 та 30 (31) числа місяця, в якому здійснюється поставка та транспортування газу. Остаточний розрахунок здійснюються на підставі акту приймання –передачі газу до 10 числа, наступного за звітним місяця.

У розділі 7 вказаного договору сторони встановили, що будуть нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов’язань по цьому договору згідно з чинним законодавством України, зокрема: в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.6.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості (пункт 7.2 договору).

Протягом з 01.01.2004р. по 01.03.2004р. Позивач поставив Відповідачу 46,438 тисяч м куб. природного газу на загальну суму 9751,98 грн., що підтверджується розрахунком позивача та відповідними актами приймання-передачі природного газу за січень та лютий 2004 року в матеріалах справи.

Як видно із наданого Відповідачем двостороннього акту звіряння розрахунків сторін станом на 31.10.2005р., загальне сальдо на користь Позивача у розрахунках по двох договорах №06/03-197 і №06/03-4213 становило 7763 грн. 67 коп.

Проте, платіжні документи на підтвердження факту оплати вищевказаного обсягу природного газу, що був поставлений відповідно до умов договору №06/03-4213-ТЕ-4 від 31.12.2003р., у яких мали бути вказані підстави платежу (зокрема номер договору і розрахунковий період), Відповідачем на час розгляду справи суду не надані.

За таких обставин, зазначені у акті звіряння взаємних розрахунків відомості про часткову оплату Відповідачем суми 7541 грн. 22 коп. шляхом її віднесення на розрахунки саме за договором №06/03-4213-ТЕ-4 від 31.12.2003р., які заперечуються Позивачем на теперішній час, не можуть бути прийняті судом до уваги, як не підтверджені належними доказами, згідно до вимог положень ст. ст. 32-36 ГПК України.

Таким чином, Відповідач свої зобов'язання з оплати вартості природного газу, що  був поставлений за договором №06/03-4213-ТЕ-4 від 31.12.2003р., не виконав і основний борг Відповідача перед Позивачем за цими зобов’язаннями становить суму 9751 грн. 98 коп.

На підставі пункту 7.2 договору на вищевказану суму основного боргу Позивач нарахував Відповідачу додатково пеню, розмір якої становить 1788 грн. 26 коп. за період з 07.10.2005р. по 07.10.2006р., виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

У зв’язку із допущеною Відповідачем прострочкою платежів Позивач також нарахував Відповідачу додатково грошові суми: 682 грн. 64 коп. –штраф 7% від суми заборгованості за прострочення понад 30 днів грошового зобов’язання перед Позивачем, який є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; 2 616 грн. 65 коп. –сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з лютого 2004 року по серпень 2006 року включно та 771 грн. 53 коп. –три проценти річних за період з 11.02.2004р. по 07.10.2006р.

Сторони є суб’єктами господарювання, тому, згідно до положень ст. 9 ч. 2, ч. 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та ч.2 ст. 4, ч. 2 пункту 4 розділу ІХ Прикінцеві положення ГК України, до прав і обов’язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов’язаннями, мають застосовуватися відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених ГК України.

Статтею 530 ч.1 ЦК України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у це строк (термін).

Згідно до приписів частин 1 і 7 ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов’язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов’язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до положень ст. ст. 216-217, 230-231 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив  виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 10.7 зазначеного договору сторони встановили, що строк позовної давності по даному договору встановлюється тривалістю у п’ять років.

Прострочення виконання Відповідачем свого грошового зобов’язання розпочалось з 11.02.2004 р., тому на час пред'явлення позову, який був направлений до суду 14.10.2006р. (зданий органам поштового зв’язку) встановлена сторонами у договорі позовна давність у п’ять років не сплинула як для основного зобов’язання, так і для вимог щодо сплати пені і штрафу тощо.

В силу ст. 20 ГК України держава, забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Як видно із встановлених обставин, Відповідач не належним чином виконав свої договірні (майново-господарські) зобов’язання перед Позивачем, чим порушив умови укладеного із Позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми 9751 грн. 98 коп. основного боргу, 2616 грн. 65 коп. інфляційних збитків, 771 грн. 53 коп. трьох процентів річних, 1788 грн. 26 коп. –є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми 682 грн. 64 коп. штрафу задоволенню не підлягають через відсутність правових підстав для застосування відповідальності встановленої ч.2 ст. 231 ГК України у вигляді 7% штрафу, оскільки договір між сторонами було укладено 31.12.2003р., а ГК України, на який посилається Позивач як на підставу нарахування штрафу, набрав чинності 01.01.2004р. і ці його положення не можуть бути застосовані в силу приписів ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України та ч.2 п.5 Розділу ІХ Прикінцеві положення ГК України, відповідно до яких акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він скасовує чи пом’якшує відповідальність.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 43-45, 49, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 (, р/р № 14 в ГОУ "Промінвестбанк" України, МФО 300012) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, 49600, м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24 (, р. № 3 в Дніпропетровській філії АБ "Експрес-Банк", МФО 306964) суму 9751 грн. 98 коп. (дев’ять тисяч сімсот п’ятдесят одна гривня дев’яносто вісім копійок) - основного боргу, 2616 грн. 65 коп. (дві тисячі шістсот шістнадцять гривень шістдесят п’ять копійок) - інфляційних збитків, 771 грн. 53 коп. (сімсот сімдесят одна гривень п’ятдесят три гривні ) - три проценти річних, 1788 грн. 26 коп. (тисяча сімсот вісімдесят вісім гривень двадцять шість копійок) - пені, 149 грн. 28 коп. (сто сорок дев’ять гривень двадцять вісім копійок) - витрат на держмито, 112 грн. 83 коп. (сто дванадцять гривень вісімдесят три копійки) - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                                                         І.А.Рудь