ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 40/56

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача
Стреблянського С.В. дов. від 19.02.2007 року

відповідача
Шевчунаса М.А. дов. від 18.12.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест"

на постанову
від 15.08.2007 року Донецького апеляційного господарського суду

у справі
№ 40/56 господарського суду Донецької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ"

про
стягнення 41038,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" заборгованості в сумі 34206, 35 грн., 3% річних в сумі 1495,71 грн., інфляційних в сумі 5336,19 грн.

Рішенням від 14.06.2007 року господарський суд Донецької області у задоволені позовних вимог відмовив у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2007 року залишене без змін.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2007 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2007 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: статті 7 74, 193 Господарського кодексу України, пункт 1 статті 203 Цивільного кодексу України, Закон України "Про внесення змін в Закон України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25.03.2005 року №2505-ІV, підпункти 4.1, 6.2.1, 7.1, 10.1 Закону України "Про податок на додану вартість", статті 5, 6, 194 Митного кодексу України.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в оскаржених судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій 05.05.2002 року між Державним підприємство "Азовський судноремонтний завод" та енергопостачальною компанією Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест" було укладено договір №14/20046000 на користування електричною енергією з протоколом узгодження розбіжностей №14 від 05.05.2002 року, згідно умов якого товариство зобов'язалось постачати електроенергію, а підприємство своєчасно сплачувати спожиту електроенергію, а також вносити усі інші платежі за розрахунковий період відповідно до діючих тарифів (а.с.9-17).

17.06.2003 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СРЗ" був укладений договір №1055/03 з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області про оренду цілісного майнового комплексу Державним підприємством "Азовський судноремонтний завод" (а.с.20-26), яке згідно статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992 року відповідно до умов договору оренди стало правонаступником прав та обов'язків державного підприємства.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "СРЗ", згідно дозволу №3 від 22.12.2000 року, на провадження підприємницької діяльності на території СЕЗ "Азов" та протокольного рішення №3 засідання Ради з питань спеціальних економічних зон та спеціального режиму інвестиційної діяльності в Донецькій області від 24.07.2003 року (а.с.18-19) мав повноваження органу господарського розвитку південної території Спеціальної Економічної Зони  "Азов" та право на пільги щодо сплати податку на додану вартість при ввезенні та вивезенні товарів та інших предметів з цих територій за нульовою ставкою, відповідно до статей 12,13 Закону України "Про спеціальні економічні зони та спеціальний режим інвестиційної діяльності в Донецькій області".

Законом України "Про внесення змін в Закон України "Про державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25.03.2005 року № 2505-ІV, який вступив в силу 31.03.2005 року, усі пільги, надані Законом України "Про спеціальні економічні зони та спеціальний режим інвестиційної діяльності в Донецькій області" були відмінені, експорт електроенергії на територію СЕЗ "Азов" згідно Закону України "Про податок на додану вартість" оподатковується за ставкою 20%.

Суди встановили, що 12.04.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СРЗ" було підписано акт приймання-передачі електроенергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "СРЗ" з 01.03.2005 року по 31.03.2005 року включно, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс - Інвест" поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "СРЗ" прийняло та спожило за вказаний період електроенергію в кількості 1044691 кВтг на суму 171031,77 грн. в т.ч. ПДВ за ставкою 0%, а 31.03.2005 року - електроенергію в кількості 37156 кВтг на суму 7309,61 грн. в т.ч. ПДВ за ставкою 20% - 1218,27грн.

Наведене в акті прийому-передачі випливало з додаткової угоди, укладеної 31.03.2005 року відповідно до пункту 13 договору №14/20046000 на користування електроенергією від 05.05.2002 року, згідно умов якої спожита електроенергія за період з 01.03.2005 року по 31.03.2005 року поділяється на дві частки, обкладається ПДВ тільки той обсяг електроенергії, який був спожитий 31.03.2005 року, а саме в день набрання чинності Законом України № 2505-ІV від 25.03.2005 року.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс - Інвест", після проведення камеральної перевірки податковим органом, якою було встановлено неправомірне застосування 0% ставки ПДВ щодо поставленої електроенергії за період з 01.03.2005 року по 31.03.2005 року, рахунком-фактурою №31/20046000-Д від 31.08.2005 року до виставив вартість за спожиту електроенергію на вартість несплаченого ПДВ, та виходячи з такого, 31.08.2005 року виписало Товариству з обмеженою відповідальністю "СРЗ" податкову накладну № 1279 на загальну суму 193558,25 грн., з яких 32259,71 грн. ПДВ на вартість електроенергії, що була експортована на територію СЕЗ "Азов" у період з 01.03.2005 року по 31.03.2005 року, оскільки, на його думку, електроенергія вважається поставленою на дату відвантаження товару –дату оформлення вантажною митною декларацією - 05.04.2005 року, тобто в період, коли пільги були відмінені і її вартість повинна обкладатись ПДВ за ставкою 20%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позов заявлено необґрунтовано, оскільки предметом позову є сума боргу, яка утворилась внаслідок нарахування податку на додану вартість, тобто, основна сума заборгованості складає 20% нарахованого ПДВ на поставлену електроенергію, яка регламентується Законом України "Про податок на додану вартість", ці питання відносяться до податкових відносин.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком, оскільки поза увагою господарських судів залишились приписи частини 2 підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону  України "Про податок на додану вартість", згідно з яким товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України в разі, якщо їх вивезення  (експортування) засвідчено належно оформленою вантажною митною декларацією.

Відповідно до вимог пункту 1.8 Інструкції про порядок заповнення  вантажної митної декларації затвердженої наказом Державної митної служби від 09.07.1997 року № 307, зареєстрованої Міністерством юстиції 24.09.1997 року № 443/2247, для визначення митної вартості встановлюється момент перетину митного кордону для морських і річкових перевезень: при експорті –здійснення або завершення митного оформлення в порту навантаження на території України; для перевезень іншими видами транспорту (у тому числі залізничним та автомобільним); при експорті –здійснення або завершення митного оформлення у пункті пропуску на митному кордоні України на шляху переміщення товару.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що згідно підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість" податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору, в частині, що оспорюється в касаційному порядку. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які  мають значення для справи, в частині, що оспорюється в касаційному порядку, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню частково з передачею справи на новий розгляд в цій частині до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно  з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне  значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми  матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2007 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2007 року у справі №40/56 господарського суду Донецької області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс –Інвест" задовольнити.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач