ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.05.07                                                                                           Справа № П-14/77-6/162

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції (далі ДПІ) в м. Івано-Франківську від 16.01.2007 року № 1549/10-039

на постанову           Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р.

у справі           № П-14/77-6/162

за позовом           Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДПІ в м. Івано-Франківську, м. Івано-Франківськ

до відповідача          Державного міського підприємства (далі ДМП) «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ

про           стягнення 11096318,06 грн. в дохід бюджету за рахунок активів платника податків

за участю представників:

прокурор          - Макогін Ю.І. –прокурор відділу;

від позивача          –          Шкурашівський М.С. –начальник інспекції, Григорів В.М. –старший державний податковий інспектор юридичного відділу; Струс А.Я. –старший державний податковий інспектор, Якимів М.С. –головний державний податковий інспектор;

від відповідача           - не з’явився.

Прокурор та сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Присутнім представникам права і обов’язки, передбачені ст.ст.27, 29, 49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р. у даній справі, суддя Грица Ю.І., позов задоволено частково, стягнуто за рахунок активів ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»на користь держави в особі ДПІ в м. Івано-Франківську податковий борг в сумі 9012156,41 грн.

Постанова суду мотивована положеннями норм ст.ст. 3, 5, 6, 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», а також тим, зокрема, що згідно з актами звірки взаєморозрахунків, які знаходяться в матеріалах справи, за період 2004-2006 років відповідачем погашено пені на суму 444322 грн. 64 коп., оскільки на суму 444322 грн. 64 коп. було збільшено податкове зобов’язання, так як вказана сума була віднесена до погашення пені; а на суму податкового зобов’язання нараховувалися штрафні санкції в розмірі 50% , а тому розмір штрафних санкцій повинен бути зменшений на 222161 грн. 32 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у м. Івано-Франківську, позивач у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р. у даній справі в частині відмови у позові та задоволити позовні вимоги в частині стягнення на користь держави 2084161,65 грн., в решті постанову суду залишити без змін, оскільки вважає, що постанова Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р. у справі № П-14/77-6/162 є необґрунтована та постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники позивача та прокурор у судовому засіданні підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд встановив наступне.

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав позов (з урахуванням уточнення (збільшення) позовних вимог) про стягнення податкової заборгованості у розмірі 11096318,06 грн. за рахунок активів ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго».

Дана заборгованість виникла в результаті самостійно задекларованих підприємством податкових зобов’язань з податку на додану вартість за період з січня 2005 року по травень 2006 року на суму 5431901 грн. 18 коп.

Крім того, проведеною перевіркою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»за період з 01.10.2003р. по 30.06.2005р., по податку на додану вартість за період з 01.11.2003р. по 30.06.2005р., про що складений Акт № 743/23-2/03346058 від 11 листопада 2005р., встановлено порушення вимог п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та нараховано основного платежу на суму 1189 грн. і застосовано штрафні санкції в розмірі 594 грн. 50 коп. На підставі чого було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.11.2005р., яке в день прийняття вручено відповідачу. Також, актами перевірки № 346/6/152 від 17.06.2005р. (за період з 01.04.2002р. по 06.04.2005р.) № 0577/6/152 від 28.12.2005р., (за період з 07.04.2005р. по 21.12.2005р.) проведено перевірки з питань своєчасності і повноти сплати в бюджет податків і зборів та інших податкових платежів, якими встановлено факти несвоєчасної сплати відповідачем узгодженої суми податкових зобов’язань, чим порушено п.п.5.3.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в результаті чого прийнято податкові повідомлення-рішення: 0/0 від 28.12.2005р., яким до відповідача застосовано штрафні санкції на суму 2061 грн. 79 коп., № 009581510/0 від 28.12.2005р., яким до відповідача застосовано штрафні санкції на суму 869695 грн. 82 коп., № 005661510/0 від 17.06.2005р. на суму 3291574 грн. 66 коп. та складено акт відмови від підпису №7/6/152 від 17.06.2005р.

Сума несплати нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов’язань з ПДВ становить 4 538 634, 57 грн., сума пені –1 124593,31 грн.

Загальна сума податкового боргу відповідача з податку на додану вартість на час розгляду справи судом першої інстанції становила 11096318,06 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 29.07.2004р. за відповідачем рахувався податковий борг в сумі 3074373,20 грн., який виник за рахунок несвоєчасної сплати поточних платежів та несплати 2750125,00 грн., присуджених до стягнення судом.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п. 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Акти перевірок з додатками, податкові декларації відповідача з податку на додану вартість, акти звірки розрахунку відповідача з бюджетом у даному випадку є належними та допустимими доказами у розумінні ст. 70 КАС України.

Як встановлено судом, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»перебуває на обліку в ДПІ у м. Івано-Франківську як платник податку і відповідно до ст.9 Закону України «Про систему оподаткування»зобов’язане сплачувати належні суми податків, зборів у встановлений законом термін. Пунктом 3 ст.9 згаданого вище Закону передбачено, що обов’язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів припиняється із сплатою податку, збору, або його скасуванням.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України “Про державну податкову службу в Україні”.

Органам державної податкової служби, а в даному випадку ДПІ у м. Івано-Франківську, право на звернення до суду про стягнення в дохід держави податкового боргу надано п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Згідно з ч. 11 ст. 11 згаданого вище Закону органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Відповідно до пп.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов’язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов’язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Відповідно до пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 вищевказаного Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. У разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.

У п.п.5.4.1. п.5.4 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зазначається, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові зобов’язання відповідачем не були сплачені у встановлені законом строки то відповідно до вимог ст.ст.16, 17 вищезгаданого Закону позивачем правомірно нараховувались штрафні санкції та пеня.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом; б) при нарахуванні суми податкового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні згідно з нормами цього Закону. У разі коли платник податків до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання та погашає його, пеня не нараховується. Це правило не застосовується, якщо: а) платник податків не подає податкову декларацію за період, протягом якого відбулося таке заниження; б) судом доведено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою - платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання. Нарахування пені закінчується у день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. У разі часткової сплати суми податкового боргу нарахування пені зупиняється на таку сплачену частку. У разі погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів або відчуження інших активів боржника у порядку, передбаченому цим Законом, нарахування пені зупиняється у день такого стягнення або відчуження активів з права власності (повного господарського відання) боржника в рахунок погашення, незалежно від строків оплати вартості таких активів їх покупцем. Порядок застосування цього підпункту розробляється центральним податковим органом за погодженням з Державним казначейством України. При частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання. Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація. Пеня нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті. Зазначений розмір пені діє щодо всіх видів податків і зборів (обов'язкових платежів), крім пені щодо порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється окремим законодавством.

Пунктом 3.8 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 11 червня 2003 року № 290 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 червня 2003 року за № 522/7843), передбачено, що сума, що спрямовується на погашення наявної у платника податків пені, розподіляється структурним підрозділом адміністрування облікових показників та звітності податкового органу в автоматичному режимі за допомогою алгоритму, що визначає питому вагу такої пені у загальній сумі податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи (з корінців повідомлень), інформація про вищезгаданий розподіл сплачених відповідачем сум податкових зобов’язань з ПДВ постійно йому направлялась. Оскільки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»було повідомлене про всі дії ДПІ у м. Івано-Франківську щодо самостійного розподілу інспекцією сплачуваних ним сум податкових зобов’язань з ПДВ і не оскаржило такі дії позивача, то немає підстав для достовірного висновку про те, що відповідач не погоджувався з нарахуванням пені та штрафних санкцій, так як сплачені ним суми податкових зобов’язань з ПДВ розподілялись на суми, що спрямовувались на погашення податкового боргу і на суми, що спрямовувались на погашення пені, і він про це знав.

Що стосується штрафних санкцій, застосованих до відповідача, то вони були застосовані відповідно до абз. 4 пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Щодо застосування при вирішенні даної справи судом першої інстанції положень ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»то слід зазначити наступне.

Згідно з пп.11.11 ст.11 Закону України «про податок на додану вартість»тимчасово, до набрання чинності Податковим кодексом України, платники податку, які продають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), включаючи вартість його транспортування, надають послуги водопостачання, водовідведення, чи надають послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим платниками цього податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, товариствам співвласників житла, іншим подібним платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (послуг) у компенсацію їх вартості (далі - ЖЕКи), визначають базу оподаткування операцій з поставки таких товарів (послуг) за касовим способом. За касовим способом визначається також база оподаткування операцій з поставки зазначених товарів (послуг) для ЖЕКів та бюджетних установ, що отримують ці товари (послуги), у разі якщо вони зареєстровані як платники податку.

Згідно з пп.1.11 ст.1 згаданого Закону касовий метод - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Таким чином, з врахуванням того, що відповідач самостійно декларував свої податкові зобов’язання за касовим методом, тобто у задекларовані входили виключно суми, сплачені населенням, а не розстрочені, то відповідно пеня і штрафні санкції нараховувались на сплачені населенням суми, і не могли нараховуватись та не нараховувались на розстрочені суми, оскільки ці розстрочені суми не були відображені ніяким чином у податкових деклараціях з ПДВ.

Отже, задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні стягнення штрафних санкцій і пені, які були застосовані позивачем до відповідача відповідно до вимог законодавства.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених п.п.1), 2), 3) ст.202 КАС України, для часткового скасування постанови місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ :

1.          Скасувати частково постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р. у справі № П-14/77-6/162.

2.          Стягнути за рахунок активів ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»на користь держави в особі ДПІ в м. Івано-Франківську податковий борг в сумі 2084161,65 грн.

3.          В решті постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2006р. у справі № П-14/77-6/162 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.