СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.09.07
Справа №  11/590/07

Суддя   Гончаренко С.А.

при
секретарі судового засідання -Радченко А.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом:
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1,  м. Запоріжжя

до відповідача:
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_2, м. Запоріжжя

у присутності представників:

позивача:
ОСОБА_3. -дов. ВЕХ № 494563 від 05.09.07

відповідача:  ОСОБА_4. -дов. ВЕВ №832269 від 15.09.06

про: усунення
перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В :

В господарський суд надійшла
позовна заява СПД -фізичної особи
ОСОБА_1. до СПД -фізичної особи ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні цілісним майновим комплексом
автостоянкою, розташованою на земельній ділянці загальною площею 1,55 га за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення.

03.08.07 порушено провадження у справі і
справа призначена до розгляду.

Відповідач позов визнав.

Вивчивши матеріали справи і
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до договору
купівлі-продажу  від 20.12.06 позивач
придбав у відповідача цілісний майновий комплекс автостоянку, розташовану на
земельній ділянці загальною площею 1,55 га за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до акту
прийому-передачі   майно  передано позивачу  25.12.2006р.

Але всупереч  умовам договору відповідач до цього часу  не звільнив цілісний комплекс від власних
речей та продовжує до цього часу
зберігати  на ній власний
автомобіль та інші речі.

Своїми діями відповідач  перешкоджає позивачу використовувати належне
йому майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.  4.3 Договору Покупець (позивач у справі) з
моменту реєстрації  Договору  набув право власності  на
цілісний майновий комплекс.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 377 ЦК
України  до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку,
на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені  на земельній ділянці, наданій у користування,
то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна
для їх обслуговування.

Конституція України передбачає право
кожного володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами
своєї інтелектуальної, творчої діяльності і право на підприємницьку діяльність,
не заборонену законом (ст.ст. 41, 42). Основний Закон України встановлює положення,
що власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Вказані положення Конституції України про власність співвідносяться із ст.1
Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, згідно якої
кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна інакше як на користь суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Вказані приписи Конституції України
отримали свій подальший розвиток в Цивільному кодексі України від 16.01.03 р.
№435-ІУ, відповідно до ст.ст.316, 319, 320, 321, 328 якого право власності - це
право особи на майно, яке воно здійснює відповідно до закону, вклю чаючи
здійснення підприємницької діяльності і яке придбане правомірно, якщо інше
прямо не витікає із закону або незаконність придбання права власності не
встановлена судом. Право влас ності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Власник
володіє, користується, розпоряджається майном за власним розсудом. Він має
право здійснювати відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Статтею 20 Господарського кодексу
України №436-ІУ від 16.01.2003 р. перед бачено, що Держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів і кожен з них
має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України   власник має право вимагати усунення перешкод
у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача законні та
обґрунтовані. Позов підлягає задоволенню.

Судові витрати віднести на
відповідача.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.46, 47-1, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу
України,-

В И Р І Ш И В
:

Позов задовольнити.

Виселити  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)  з цілісного майнового комплексу  автостоянки, розташованої на земельній
ділянці загальною площею 1,55 га за адресою: АДРЕСА_1 Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1)  на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1(  АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
85грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Гончаренко С.А.