ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.01.07
Справа № 16/634пд(13/7пд).

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Красноріченська МТС», смт. Красноріченське  Кремінського району Луганської області

до 1.
Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Добре поле»,
ІНФОРМАЦІЯ_1

до  2. Приватного
підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання правочину недійсним

Суддя Шеліхіна Р.М.,

Секретар судового засідання
Качановська О.А.,

Представники:

Від позивача -Крилова Л.Б., дов. від
07.12.06. №10,

Від першого відповідача -Томашевський
М.О., директор, паспорт ІНФОРМАЦІЯ_3,

Від другого відповідача -ОСОБА_1.,
паспорт ІНФОРМАЦІЯ_2,

До початку слухання справи від
учасників судового процесу вимоги про здійснення фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального технічного засобу не надійшло, в зв'язку з чим
технічна фіксація  не здійснювалась.

СУТЬ СПОРУ: Заявлена
вимога про визнання правочину, укладеного між відповідачами та оформленого актом
приймання-передачі від 10.05.2005 р. недійсним.

Позивач позов підтримав.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечують.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і
повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору, у сукупності на підставі правил ст.43 ГПК України, суд,

ВСТАНОВИВ,
що позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в
якому просить визнати недійсним фіктивний правочин по передачі відповідачами
один-одному насіннєвих посівів, оформлений між відповідачами актом
приймання-передачі посівних площ від 10.05.2005 р.

В обґрунтування своїх доводів він
посилається на те, що зазначений правочин не був направлений на настання
юридичних наслідків, був укладений про людське око, без наміру створити
юридичні наслідки,  не містить істотних
умов, фактично на думку позивача був укладений вже після накладення арешту на
майно першого відповідача органом ДВС, не містить істотних умов і направлений
на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечують, посилаючись на те, що право власності на посіви перейшло до
другого відповідача, оскільки він є орендарем відповідних земельних ділянок.
Акт приймання-передачі від 10.05.2006 р. був укладений на виконання рішення
власників земельних ділянок у зв'язку з тим, що власники земельних паїв  вирішили
розірвати договори оренди з одним орендарем (першим відповідачем) та
укласти інші договори - з другим орендарем (другим відповідачем). Право
власності громадян -орендодавців
підтверджено відповідними державними актами на право власності на
земельну ділянку.

Після оформлення свого волевиявлення
письмовим договором приватний підприємець ОСОБА_1. є орендарем земельних
ділянок відповідно до договорів оренди,
що укладені нею з громадянами -власниками цих земельних ділянок (паїв).

Договори оренди зареєстровані у
встановленому  порядку, що підтверджено
відповідними відмітками на договорах та іншими матеріалами справи.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази своїх вимог і заперечень
до суті спору, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків. Правочин є підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, юридичним фактом, обставиною, з настанням якої закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

Правовідносини сторін по володінню,
користуванню земельними ділянками сільськогосподарського призначення,
власниками яких є громадяни (фізичні особи) на умовах оренди визначені
Земельним кодексом України -главою 19 цього закону, яким встановлено порядок
передачі земельних ділянок в оренду. Передача земельних ділянок в оренду
оформлюється письмовим договором у відповідності до Земельного кодексу України,
Закону України „Про оренду землі” та інших законів. Тільки письмовий договір,
укладений і оформлений сторонами у встановленому законом порядку створює,
зміняє або припиняє цивільні правовідносини сторін в сфері землекористування.

Таким чином,  акт приймання-передачі посівних площ від
10.05.2005р., яким відповідачі оформили передачу посівів, не є правочином
у відповідності до вимог ст.202 ЦК України, адже даний документ не створює, не
зміняє і не припиняє ніяких обов'язків і прав у відношенні до права
користування землею.

Слід також вказати, що відповідно до
ст.373 ЦК України посіви від земельної ділянки відокремлені бути не
можуть -право власності або право користування земельною ділянкою поширюється
на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки і власник (чи
користувач, який оформив свої права користування земельною ділянкою у
відповідності до вимог закону) може використовувати на свій розсуд все, що
знаходиться над і під  поверхнею цієї
ділянки. За таких підстав, позивач неправомірно стверджує про укладання між
відповідачами правочину по передачі насіннєвих посівів, оскільки така передача
неможлива з точки зору закону без оформлення права власності або права
користування земельною ділянкою.

Наслідком розірвання власниками землі
(пайщиками) договорів оренди з першим відповідачем стало припинення права
користування землею останнім. Укладення 04 травня 2006 року договорів оренди
між власниками землі (пайщиками) з другим відповідачем у встановленому законом
порядку надає права другому відповідачу користуватися земельними ділянками на
умовах оренди, а з урахуванням того, що перший відповідач, будучи орендарем
перед передачею землі другому відповідачу, засіяв землю, то він має право
розпорядитися засіяним насінням на свій розсуд з підстав правил ст.25 Закону
України „Про оренду землі”.

Крім того слід зазначити, що діючим
законодавством передбачена відповідальність за невиконання рішень суду, і при
існуванні у позивача фактів та обставин, які підтверджують умисне невиконання
рішення суду, він має право оскаржити такі дії до компетентних органів.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного,
ст.ст.202,373 ЦК України, ст.25 Закону України „Про оренду землі”, керуючись
ст. 33,34,43,44,49, 82,84,85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

У
судовому засіданні 15.01.2007 р. за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Дата підписання рішення 20.01.2007
року.

Суддя
Р.М. Шеліхіна