ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.11.07                                                                                           Справа  № 9/324-4454

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Процика Т.С.

суддів                                                                      Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (далі Бучацька МДПІ) від 02.03.2007 року

на постанову           Господарського суду Тернопільської області від 15.02.2007р.

у справі           № 9/324-4454

за позовом           Бучацької МДПІ, м. Бучач Тернопільської області

до відповідачів          1. Приватного підприємства (далі ПП) «Джей Порт», м. Кіровоград

2. Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Українська тютюнова компанія», м. Монастириськ Тернопільської області

про           визнання недійсним господарського зобов’язання

за участю представників:

від позивача           – не з’явився;

від відповідача 1           – не з’явився;

від відповідача 2          – не з’явився.

Розгляд даної справи відкладався з підстав, наведених в ухвалах апеляційного господарського суду.

Сторони належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Щодо повідомлення відповідача 1 про дату, час та місце судового засідання, то слід зазначити, що ухвали суду апеляційної інстанції надсилались рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на юридичну адресу, яка міститься у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) (Лист Головного управління статистики у Кіровоградській області від 19.09.2006р. № 15-4911) (а.с.32), а іншого місцезнаходження ПП «Джей Порт»немає.

14.11.2007р. на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшла телеграма від представника ВАТ «Українська тютюнова компанія»про розгляд справи без участі ВАТ «Українська тютюнова компанія».

Також, 12.11.2007р. на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з перебуванням представника позивача у відпустці. Проте, 10.10.2007р. розгляд справи було відкладено також у зв’язку з поданням Бучацькою МДПІ клопотання про відкладення розгляду справи через перебування відповідального представника у відпустці.

У представників сторін було достатньо часу щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне для правильного вирішення даного спору по суті. З огляду на ці обставини, колегія суддів вважає за доцільне (можливе) розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 15.02.2007р. у даній справі, суддя Кропивна Л.В., відмовлено у задоволенні позову Бучацькій МДПІ до відповідача-1 - ПП «Джей Порт» та до відповідача-2 ВАТ «Українська тютюнова компанія» про визнання недійсним господарського зобов’язання з реалізації Підприємством Товариству обладнання, а саме: сигаретної машини «Шкода» та упаковщика сигарет «Пуч», загальною вартістю 2 346 439,50 грн., у т.ч. 643 200,00 грн. ПДВ за договором № 7/04-05 від 07.04.2005 р. та застосуванні наслідків недійсності правочину, а саме: стягненні з ПП «Джей Порт» на користь ВАТ « Українська тютюнова компанія» коштів у розмірі 2 346 439,50 грн, як одержаних в якості оплати за передане обладнання, та стягненні з ВАТ «Українська тютюнова компанія»в дохід держави 2 436 439,50 грн. як вартість отриманого обладнання.

Постанова місцевого господарського суду мотивована зокрема тим, що:

-          на момент укладення договору № 7/04-05 від 07.04.2005р. між ПП «Джей Порт» та ВАТ «Українська тютюнова компанія», а також вчинення сторонами дій на його виконання, ПП «Джей Порт» перебувало в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і мало свідоцтво платника податку на додану вартість;

-          сторони за договором вчинили дії на його виконання, а саме: ПП «Джей Порт» в оплату за товар, переданий товариству, отримало від нього згідно з актом прийому-передачі від 10.06.2005р. вісім простих векселів і передало товар, обумовлений договором, у власність ВАТ «Українська тютюнова компанія», про що свідчать видаткові накладні та акт прийому-передачі товару від 07.04.2005р.;

-          факт отримання товару у власність на виконання договору від підприємства не заперечується товариством та визнається Позивачем в акті від 26.05.2006 р. позапланової виїзної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на прибуток ВАТ «Українська тютюнова компанія», проведеної Бучацькою МДПІ, у якому зазначаться, що товар прийнято матеріально-відповідальною особою на склад ВАТ «Українська тютюнова компанія» згідно відомостей карток складського обліку товару, а стосовно цієї операції вчинено бухгалтерські проводки у відповідному обліку;

-          матеріали справи не дають підстав вважати, що договір, укладений від імені ПП «Джей Порт» гр. Лащенковим К.А., та його дії, спрямовані на виконання цього договору, не отримали схвалення особи, яку він представляв - Приватного підприємства  «Джей Порт»;

-          ті обставини, що ПП «Джей Порт» на момент укладення договору і на момент вчинення дій, спрямованих на його виконання, не сплачувало податків і зборів, а згодом, 11 липня 2005р., господарським судом припинено юридичну особу – ПП «Джей Порт», хоч і не виключено із ЄДРПОУ, не знаходяться у причинно-наслідковому та правовому зв'язку із      нікчемністю (або спірністю) господарського зобов'язання, вчиненого за участю цього підприємства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Бучацька МДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.02.2007р. у справі 9/324-4454 про відмову у задоволенні позовних вимог Бучацької МДПІ -  скасувати, задоволити позов Бучацької МДПІ про визнання недійсними господарського зобов’язання виконаного на підставі договору № 7/04-05 від 07.04.2005р. на суму 2 346439,50 грн., укладеного між ПП «Джей Порт», м Кіровоград та ВАТ «Українська тютюнова компанія», м. Монастириськ Тернопільської області , як такого, щ завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; застосувати до сторін виконання зобов’язань наслідки, передбачені ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, за наявності наміру лише у однієї із сторін договірних відносин, а саме ПП «Джей Порт», м. Кіровоград.

Бучацька МДПІ, позивач у справі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, зокрема, що сторони договору уклали його без наміру настання правових наслідків, а з метою формування податкового кредиту та зменшення сум податкового зобов’язання, а тому такий договір є таким, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, і цей умисел та намір переслідувала одна із сторін договору - ПП «Джей Порт», на що, зазначає позивач, вказують наступні обставини. Підприємство було зареєстроване у 1998р. засновником - Савченком К.А. на своє ім'я, але на прохання маловідомої йому особи, засновник передав усі реєстраційні документи. Не зважаючи на те, що у відомостях органу, який здійснював державну реєстрацію підприємства, а також у відомостях державного реєстратора керівником Підприємства є гр. Третяк С.М., договір та первинні бухгалтерські документи, що засвідчують факт здійснення господарської операції від імені Підприємства, підписані гр. Лащенковим С.І., місце проживання якого встановити не вдалося. Підприємство звітності до податкового органу не подавало з 2003 р., а у 2004-2005 р.р. податків не сплачувало, а тому податок на додану вартість по реалізації Товариству не знайшов свого відображення у податкових зобов'язаннях Підприємства. Між тим, ВАТ «Українська тютюнова компанія»віднесла до складу податкового кредиту ПДВ. Через відсутність підприємства за адресою, зазначеною у відомостях ЄДРПОУ, «зустрічну перевірку»орган податкової служби провести не зміг. Крім того, Господарським судом Кіровоградської області винесено рішення від 11.07.2005р. про припинення юридичної особи - ПП «Джей Порт». На думку позивача, оспорюваний договір укладено відповідачами з метою формування податкового кредиту з ПДВ, зменшення сум податку, які підлягають до сплати, а зі сторони Підприємства - з метою приховування доходів від оподаткування, що суперечить інтересам   держави і суспільства.

У запереченні на апеляційну скаргу ВАТ «Українська тютюнова компанія»просить залишити апеляційну скаргу Бучацької МДПІ без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості постанови.

ВАТ «Українська тютюнова компанія», відповідач-2 у справі, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, зокрема, що жодних підстав для визнання недійсним договору немає, так як виконання зобов’язань сторонами підтверджуються договором, видатковими накладними, платіжними дорученнями та податковими накладними, актами приймання-передачі, які є документами бухгалтерського обліку. Також підприємство зазначило, що на момент укладення та виконання угоди сторони діяли відповідно до чинного законодавства. Доказова база, подана Бучацькою МДПІ не стосується періоду, у якому укладався договір та  вчинялися дії на  його виконання сторонами. Відповідач-1 зазначає, що сам факт підписання договору не уповноваженою на те особою, не є підставою для визнання господарського зобов'язання недійсним, а неподання підприємством - продавцем звітності до податкового органу та його відсутність за юридичною адресою не впливає на правосуб'єктність підприємства та на його здатність укладати угоди. Також, ВАТ “Українська тютюнова компанія” вважає, що належним доказом вчинення посадовими особами підприємства господарського зобов'язання з умислом та з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства є не протокол допиту засновника підприємства, а вирок суду, що набрав законної сили.

Відповідач-1 не взяв участі у судових засіданнях, направлені йому судом ухвали рекомендованими листами з повідомленням про вручення повернулися із зазначенням того, що за адресою вул. Щорса, 16 у м. Кіровограді, підприємство не знаходиться.

Обставини, встановлені судом першої інстанції, які мають значення для справи.

У ході проведеної з 17.05.2006 р. по 25.05.2006 р. Бучацькою МДПІ позапланової виїзної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на додану вартість та податку на прибуток ВАТ «Українська тютюнова компанія»при здійсненні господарських операцій із ПП «Джей Порт», м. Кіровоград, у період з 01.10.2004 р. по 31.03.2006р., за результатами якої складено акт від 26.05.2006р. №6/23-124/00377377, позивач, як суб'єкт владних повноважень, встановив факт укладення між ПП «Джей Порт», як продавцем, та ВАТ «Українська тютюнова компанія», як покупцем, договору № 7/04-05 від 07.04.2005 р., предметом якого є передача у власність покупця обладнання - сигаретну машину «Шкода»та упаковщик сигарет «Пуч»на загальну суму 2 346 439,50 грн., у тому числі податку на додану вартість на суму 643 200,00 грн.

Бучацька МДПІ, посилаючись на ч.1 ст.207 та ст.208 Господарського Кодексу України, звернулась до суду з позовом до відповідача-1 - Приватного підприємства «Джей Порт»та до відповідача-2 Відкритого акціонерного товариства «Українська тютюнова компанія» про визнання недійсним господарського зобов'язання з реалізації підприємством товариству обладнання, а саме - сигаретної машини «Шкода»та упаковщика сигарет «Пуч», загальною вартістю 2346 439,50 грн., у тому числі 643200,00 грн. ПДВ за договором № 7/04-05 від 07.04.2005р. та застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 208 ГК України, а саме: просить стягнути з ПП «Джей Порт»на користь ВАТ «Українська тютюнова компанія»кошти у розмірі 2346 439,50 грн, як одержані в якості оплати за товар, та стягнути з ВАТ «Українська тютюнова компанія»в дохід держави 2 346 439,50 грн. як  вартість отриманого обладнання.

На момент укладення договору № 7/04-05 від 07.04.2005р. між ПП «Джей Порт»та ВАТ „ Українська тютюнова компанія", а також вчинення сторонами дій на його виконання, ПП «Джей Порт»перебувало в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і мало свідоцтво платника податку на додану вартість, про що свідчать наступні докази: витяги з ЄДРПОУ, подані позивачем, стосовно наявності у державному реєстрі станом на 19.09.2006р. та 27.12.2006р. Приватного підприємства «Джей Порт», надані Головним управлінням статистики у Кіровоградській області 19.09.2006 р. за № 15-4911 та 27.12.2006р. за № 15-6783, а також копія акту № 613 від 17.11.2005 р. про анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 15221022, індивідуального податкового номеру 34, виданого ПП «Джей Порт»22.07.1998. на бланку ф.№ 5-Р серії НВ № 599745 і виключення Підприємства з реєстру платника  ПДВ   17.11.2005р.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд  встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Оспорений договір, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, акти приймання-передачі, акт перевірки, рішення Господарського суду Кіровоградської області  у даному випадку є належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 70 КАС України.

При прийнятті судового рішення у даній справі апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у наступному.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на  підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України “Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” на державну податкову інспекцію, крім інших, покладено функцію подавати до господарських судів позови до підприємств, установ, організацій про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами.

У даному випадку позивачем по справі заявлені позовні вимоги про визнання недійсним господарського зобов’язання як такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), господарське зобов’язання (зобов’язання), виникає між суб’єктами господарювання, в силу якого один суб’єкт зобов’язаний вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Такі зобов’язання регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей ГК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України, ст. 174 ГК України підставою для виникнення таких зобов’язань є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності договору (правочину), передбачені  ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України та ст.ст.179,181 ГК України, відповідно до яких, такими умовами укладення договорів, що породжують господарські зобов’язання, є вільне волевиявлення осіб, які мають необхідний обсяг цивільної правоздатності та дієздатності, дії яких вчинені у формі, встановленій законом, на виконання договору та  спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, до яких застосовуються загальні положення про зобов’язання та про договори та умови яких не суперечать законодавству.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 207 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, а органи державної влади за захистом інтересу держави і суспільства у спосіб, визначений даними нормами закону, одним з яких є визнання правочину (господарського зобов’язання) недійсним.

Правом захисту інтересів держави і суспільства наділені органи державної податкової служби згідно п. 10 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», відповідно до якої ними подаються позови про визнання недійсними угод.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, порядок укладення та виконання якого регулюється главою 54 ЦК України.

За договором купівлі–продажу, згідно з ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу у відповідності до вимог ст.ст. 655, 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений, придбаний, набутий продавцем у майбутньому. Дані норми, спростовують твердження позивача, про протиправність укладення договору про продаж товару. Крім того, дані висновки не знайшли підтвердження у матеріалах перевірки ВАТ «Укранська тютюнова компанія», оскільки як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, що сторони за договором вчинили дії на його виконання, а саме: ПП. „Джей Порт" в оплату за товар, переданий Товариству, отримало від останнього згідно акту прийому-передачі від 10.06.2005 р. вісім простих векселів і передало товар, обумовлений договором, у власність ВАТ „Українська тютюнова компанія" , про що свідчать видаткові накладні та акт прийому-передачі товару від 07.04.2005 р.

Факт отримання товару у власність на виконання договору від Підприємства не заперечується товариством та визнається позивачем в акті від 26.05.2006р. позапланової виїзної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на прибуток ВАТ “Українська тютюнова компанія”, проведеної Бучацькою МДПІ, у якому зазначається, що товар прийнято матеріально-відповідальною особою на склад ВАТ “Українська тютюнова компанія” відовідно до відомостей карток складського обліку товару, а стосовно цієї операції вчинено бухгалтерські проводки у відповідному обліку.

Проте, позивач вважає, що укладення та виконання договору Відповідачами відбулося не в рамках проведення фінансово-господарської діяльності, а з метою формування податкового кредиту з ПДВ, зменшення сум податку, які підлягають до сплати та приховування доходів від оподаткування, що суперечить інтересам  держави і суспільства.

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення ст. ст. 207 та 208 ГК слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Проте, вчинення господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою яка потребує доказування, а позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не було надано суду ні вироку суду у кримінальній справі, ні рішення суду у цивільній справі, ні іншого належного доказу, який би підтверджував факт наявності умислу у працівників чи керівника відповідачів при укладенні угоди та вчиненні господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Апеляційний господарський суд відзначає, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. було зупинено провадження у справі до закінчення кримінальної справи № 1111611, порушеної 27 березня 2007 року слідчим відділом податкової міліції ДПА в Тернопільській області за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ВАТ «Українська тютюнова компанія»за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. (Позивачем було подано апеляційному господарському суду заяву, відповідно до якої Слідчим відділом УПМ ДПА в Тернопільській області від 27.03.2007р. порушена кримінальна справа за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ВАТ «Українська тютюнова компанія», м. Монастириськ Тернопільської області. Враховуючи наведене, Бучацька МДПІ просить відповідно до ч.3 ст.156 КАС України зупинити провадження у справі до завершення досудового слідства та судового розгляду справи в порядку кримінального судочинства).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2007р. поновлено провадження у справі (ВАТ «Українська тютюнова компанія»було подано апеляційному господарському суду клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2007р. у справі № 4-334/07, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03.08.2007р., постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації в Тернопільській області від 27.03.2007р. за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ВАТ «Українська тютюнова компанія»під час здійснення господарських операцій з ПП «Джей Порт», ТОВ «Інтеграл», УПП «Укртехмаш»протягом квітня-листопада 2005р. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, було скасовано, а у порушенні кримінальної справи відмовлено. Також, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.07.2007р. у справі № 4-721/07, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08.08.2007р., постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу  податкової міліції Державної податкової адміністрації в Тернопільській області від 24.04.2007р. за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ВАТ «Українська тютюнова компанія»під час здійснення господарських операцій з КП «Ліквідаторів аварії на ЧАЕС», ТОВ «Арку», УПП «Укртехмаш»протягом квітня-листопада 2005р. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, було скасовано, а у порушенні кримінальної справи відмовлено).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вже було зазначено вище, на момент укладення спірного договору ПП «Джей Порт»перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника податку на додану вартість. Особа, яка виступила засновником, не заперечувала факту заснування підприємства на своє ім'я.

Встановлення умислу підприємства на укладення угоди з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, повинне бути предметом дослідження. Наявність умислу при укладенні угоди не може бути підтверджено лише господарського суду про скасування державної реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності юридичної особи, оскільки предметом дослідження в такій справі є наявність чи відсутність підстав для скасування державної реєстрації, а не наявність умислу при укладенні угоди при здійсненні ним підприємницької діяльності.

Крім цього, сам факт скасування у судовому порядку державної реєстрації відповідача-1 не є підставою для визнання господарських зобов’язань, які виникли на підставі укладеного між господарюючими суб’єктами (ВАТ “Українська тютюнова компанія” та ПП «Джей Порт») договорів (цивільних (господарських) правочинів) такими, що укладені з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави та суспільства.

Слід відзначити, що вчинення господарського зобов’язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є однією з підстав для визнання господарського зобов’язання недійсним відповідно до ст.207 ГК України, яка потребує доказування.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювала(и) або повинна(і) були усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства.

Виходячи з наведеного, вина юридичної особи полягає у винних діях її працівників чи керівника, а тому неможливо ототожнювати вину юридичної особи у випадку недоведення вини та умислу її працівників та керівника.

При цьому, як вже було зазначено вище позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не було надано суду ні вироку суду у кримінальній справі, ні рішення суду у цивільній справі, ні іншого належного доказу, який би підтверджував факт наявності умислу у працівників чи керівника відповідачів при укладенні угод та вчиненні господарських зобов’язань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, у тому числі держави. Сам факт скасування у судовому порядку державної реєстрації підприємства та свідоцтва платника податку на додану вартість не є підставою для визнання недійсними всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру. Крім того позивачем не надано суду доказів виключення відповідача-1 з ЄДРПОУ.

У доводах позивача відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що, укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави та суспільства. Навпаки, встановлені самим позивачем факти свідчать про те, що ВАТ «Українська тютюнова компанія» сплатило продавцю (ПП “Джей Порт”) в ціні товару ПДВ.

Сам по собі спірний договір про продаж товарів (сигаретної та пакувальної машини) не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства. Товар, перелік якого міститься  у видаткових та податкових накладних не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.

Також, позивач в обґрунтування недійсності господарського зобов'язання, підставою якого є договір купівлі-продажу, послався також на те, що від імені ПП «Джей Порт»первинні бухгалтерські документи (податкової та видаткові документи) були підписані в порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Закону України «Про податок на додану вартість»та підзаконного нормативного акту Міністерства фінансів України - Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»особою, яка не значиться у відомостях Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України як керівник підприємства.

У даному випадку, матеріали справи не дають підстав вважати, що договір, укладений від імені ПП «Джей Порт»гр. Лащенковим К.А. та його дії, спрямовані на виконання цього договору, не отримали схвалення особи, яку він представляв - приватного підприємства  «Джей Порт».

Крім того, доводи позивача про заперечення повноважень щодо представництва не грунтуются на його - повноваженнях як суб'єкта публічних відносин із спеціальною правосуб'єктністю, оскільки право на заперечення такого роду, за змістом абзацу другого ч. 3 ст. 92 ЦК України, належить лише юридичній особі, яка була представлена особою, чиї повноваження на представництво були обмежені у відносинах із третіми особами.

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

В силу наведених положень норми Цивільного кодексу України, юридична особа зобов'язана була б довести , що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в іншому випадку обмеження повноважень не розглядалися б в якості таких, що мають  юридичну силу.

Приймаючи до уваги, що процесуальну дієздатність підприємство набуває через свої органи та посадові особи, що його представляють (ст. 92. ЦК України, ст. 89 ГК України), а тому доказом того, що договір укладений  керівниками  товариства та філії з умислом, є вирок суду щодо доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків, оскільки відповідно до ст. 62. Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивач таких доказів суду не надав, а отже не довів факт ухилення від сплати податків та умисел в діях керівників відповідачів при укладені договору.

Також, суд першої інстанції правильно відзначив, що чинне законодавство, що регулює порядок укладання та виконання договорів (правочинів), не ставить в залежність їх дійсність від порушення сторонами податкового законодавства, якщо податковий орган не доведе зловмисної домовленості сторін (сторони) на укладення угоди спрямованої на його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Апеляційнмй господарський суд погоджєуться з висновком місцевого господарськоого суду у тому, що є безпідставними і необгрунтованими доводи Позивача з посиланням на письмові пояснення засновника ПП. „Джей Порт" - Савченка К.А., надані ним під час допиту по кримінальній справі, як на обставину відсутності наміру у засновника займатися підприємницькою діяльністю, оскільки пояснення засновника не спростовують даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо створення підприємства цим громадянином, заснування ним юридичної особи відбулося добровільно і самостійно і цей факт  набув офіційного визнання державою шляхом проведення державної реєстрації створення підприємства.

Санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства , встановлені Господарським кодексом України.

За змістом ч.і ст.208 цього кодексу їх застосування можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Разом з тим, закон не пов'язує ці санкції та їх застосування з сами фактом несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, адже правопорушенням визнається лише  несплата податків, а не вчинення правочину.

Суд апеляційної фнстанції погоджєуться з судом першої інстанції у тому, що ті обставини, що ПП «Джей Порт» на момент укладення договору і на момент вчинення дій, спрямованих на його виконання , не сплачувало податків і зборів , а згодом, 11 липня 2005 р., господарським судом припинено юридичну особу –ПП «Джей Порт», хоч і не виключено із ЄДРПОУ , не знаходяться у причинно-наслідковому та правовому зв'язку із нікчемністю (або спірністю) господарського зобов'язання , вчиненого за участю цього підприємства.

Частиною 1 ст. 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, тому такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Отже, на їх застосування поширюються правила ст.250 ГК України.

Згідно з ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували наявність підстав для визнання господарського зобовязання, яке виникло на підставі договору (правочину) недійсним, як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства без наміру настання правових наслідків, які обумовлювалися ним.

З огляду на все викладене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін.

Дана ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 КАС України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 28.02.2008р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.