ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.09.07р.

Справа № А36/470-07(А17/260)

За позовом  Прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська

до Майново-експлуатаційного управління Дніпропетровської організації Національної спілки художників України, м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 25315грн.00коп.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Тесля М.М.

Представники:

від прокуратури: Горовий С.О., посвідчення №66 від 16.05.07р.

від позивача: Немченко К.І. доручення №71/9/10-016 від 10.01.07р.

від відповідача: Келембет В.П., доручення №111 від 09.07.07р.

від відповідача: Мірошніченко В.І., посвідчення №25

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України.

Прокурор Кіровського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська  звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути  суму заборгованості перед бюджетом  з суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи –Майново-експлуатаційного управління Дніпропетровської організації Національної спілки художників України  на користь держави  у сумі 25315,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем не сплачено у встановлені законом строки штрафні санкції у сумі 25315грн. що визначені у податковому  повідомленні-рішенні ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська №000022303/0/9368/10/23-3-40 від 08.08.2003р.  нараховані на підставі Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що вказане податкове повідомлення-рішення ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська №000022303/0/9368/10/23-3-40 від 08.08.2003р. визнано недійсним відповідно до постанови Вищого господарського суду України  від 12.05.2005р. у справі №17/120, а тому у прокурора немає підстав стягувати вказану суму штрафних санкцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по справі № А17/260 від 11.07.2007р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 07.02.2006р. та постанову Господарського суду Дніпропетровської області  від 29.11.2005р. скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників процесу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2003р. ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська прийняла податкове повідомлення-рішення №000022303/0/9368/10/23-3-40, яким Майново-експлуатаційному управлінню Дніпропетровської організації Спілки художників України визначено податкове зобов'язання за платежем штрафні санкіцї, накладених на підставі ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»в сумі 25 315грн.

Факт неоприбуткування готівкових коштів в сумі 5063 грн. до каси встановлено вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.09.2003 р. у справі №1-564/2003, відповідно до якого колишній бухгалтер майново-експлуатаційного управління Дніпропетровської організації Національної спілки художників України Ларькова Н.П. визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.194 КК України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2004р. у справі №17/120 за позовом управління до податкової інспекції вказане податкове повідомлення визнано недійсним.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2004р. у справі 17/120, прийнятої за наслідками розгляду касаційної скарги ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2004р. змінено, позов управління задоволено частково, податкове повідомлення ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська від 08.08.2003р. №/0/9368/10-23-3-40 визнано недійсним в частині визначення штрафних санкцій в сумі 25 315грн. сумою податкового зобов’язання майново-експлуатаційного управління Дніпропетровської організації Національної спілки художників України; в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2004р. залишено без змін.

При цьому, Вищий адміністративний суд України  відповідно до ухвали по справі №А17/260 від 11.07.2007р. прийшов до висновку, що спірне податкове повідомлення визнано недійсним в частині визначення штрафних санкцій в сумі 25315,00 грн. сумою податкового зобов'язання, в результаті чого не застосовуються наслідки несплати податкового зобов'язання, проте обов'язок сплатити штрафні санкції в управління продовжує існувати.

Як вбачається із змісту позовної заяви, яку у судовому засіданні підтримано представниками прокурора  та податкової інспекції позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на обов’язок відповідача по перерахуванню застосованої до нього суми фінансових санкцій, нарахованих на підставі Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у десятиденний строк з дня прийняття рішення податковою інспекцією, на визначення суми штрафних санкцій як боргу у зв’язку з несплатою їх в установлений строк.

Проте, як вбачається із змісту податкового повідомлення-рішення  ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська №000022303/0/9368/10/23-3-40 від 08.08.2003р. до відповідача застосовано штрафні санкції на підставі ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», а не відповідно до положень Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Відповідно до ст. 25 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, на яку посилається прокурор, суми  фінансових санкцій, які визначені статтями 17-24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до  Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Проте, до відповідача за вищевказаним рішенням не застосовувались фінансові санкції,  які визначені статтями 17-24 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Прокурором взагалі не надано суду доказів того, що до відповідачем було порушено норми Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” і до нього за вказаним рішенням було застосовано фінансові санкції на підставі цього Закону.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача фінансових санкцій, які просить стягнути прокурор, як такі, що нараховані  на підставі Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Щодо заявленого відповідачем клопотання  про застосування пп.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України слід зазначити наступне.

Відповідно до пп.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України заява  про  захист  цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Справа слухається в порядку, визначеному КАС України щодо спірних адміністративних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст.1 Цивільного кодексу України до майнових відносин,  заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні,  а також до податкових,  бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посилання відповідача на вказані правові норми є безпідставним.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                         М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 27.09.2007р.