ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 р.
№ 15/678

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційне подання

Військового прокурора Київського гарнізону
та касаційну скаргу ТзОВ Юридична фірма «Джей Ді Сілс та Партнери»

на постанову
від 24.10.06 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 15/678 господарського суду міста Києва

за первісним позовом
Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України “Українська авіаційна транспортна компанія”

до
ТзОВ “Юридична фірма “Джей Ді Сілс та Партнери”

про
визнання договору недійсним та повернення 100 659 грн. передоплати

та зустрічним позовом
ТзОВ “Юридична фірма “Джей Ді Сілс та Партнери”

до
Державного підприємства Міністерства оборони України “Українська авіаційна транспортна компанія”

про
визнання відмови, розірвання договору та стягнення 37334,65 грн.

за участю представників сторін:

Пом.Військового прокурору Київського гарнізону: Гриненко Г.Є., посв. №612 від 27.07.06

позивача:  Заболотная Я.М., посв.№64 від 30.11.06

відповідача: Іванченко О.П., дов. №14-2006 від 22.01.07

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.07.06 первісний позов задоволено частково: з відповідача стягнуто 100659 грн. передплати по договору від 15.02.2005 про надання юридичних послуг; у визнанні  недійсним зазначеного договору відмовлено. Рішення мотивоване тим, що відповідач за первісним позовом свої зобов’язання за договором не виконав, але договір про надання юридичних послуг укладений сторонами в належній формі, повноважними особами  з зазначенням всіх істотних умов, притаманних договорам цього виду.

Зустрічний позов задоволено частково: договір про надання юридичних послуг від 15.02.2005 № UCA-25-05  розірвано. В частині позовних вимог про встановлення факту відмови ДП Міноборони “Українська авіаційна транспортна компанія” від договору сторін від 15.02.2005 провадження у справі припинено. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення мотивоване тим, що позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів того, що відповідач за зустрічним позовом відмовився від договору від 15.12.2005 з власної ініціативи. Встановлення юридичного факту непідвідомче господарським судам (суддя О.Є. Пилипенко).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 рішення місцевого суду від 28.07.2006 скасовано. В задоволенні первісного та зустрічних позовів відмовлено. Постанова мотивована тим, що за своєю суттю договір від 15.02.2005 є договором про надання послуг , який відповідно п.6.1 набрав чинності з моменту підписання його сторонами і припиняє свою дію з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (п.6.3). Позивач за первісним позовом не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Позивач за зустрічним позовом не надав доказів відмови відповідача за зустрічним позовом від договору  № UCA-25-05  від 15.02.2005, істотного порушення підприємством умов цього договору, а також підстав застосування положень ст. ст. 237, 546, 628 ЦК України (колегія суддів:                 А. Брайко, Л. Бившева, Т. Розваляєва).

До касаційної інстанції надійшло касаційне подання Військового прокурора Київського гарнізону та касаційна скарга ТзОВ “Юридична фірма “Джей Ді Сілс та Партнери”. Військовий прокурор просить скасувати постанову апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду. Вважає, що постанова винесена з неправильним застосуванням ст. ст. 203, 570, 571 ЦК України. Висновки апеляційного суду не відповідають матеріалам справи. Справа розглянута без з’ясування всіх обставин справи, необхідних для винесення законної та обгрунтованої постанови.

ТзОВ Юридична фірма “Джей Ді Сілс та Партнери” просить постанову скасувати частково, тобто задовольнити її зустрічні позовні вимоги. Вважає, що апеляційний суд неправильно застосував ст. 570 ЦК України. Повинен був застосувати ч.2 ст. 546 та ч.1 ст. 547 ЦК України, визнавши 30% передплати, як засіб забезпечення виконання зобов’язання, встановлений договором, і умови безповоротності 30% передплати.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання та касаційна скарга  не підлягають задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди попередніх інстанцій встановили наступне.

Між ДГТ МОУ «УАТК»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Джей Ді Сілс та Партнери»15 лютого 2005 року був укладений Договір про надання юридичних послуг від 15.02.2005 р. №  UСА-25-5.

Відповідно до умов Договору відповідач за первісним позовом зобов'язаний виконати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 13 жовтня 2004 року у справі АС № 44т/2004 за позовом ДП МОУ "УАТК" проти компанії "ЕR-АН" Havacilik Ticaret Ltd STI”.

Статтею 2 Договору від 15,02.2005 р. № UСА-25-5 відповідач за первісним позовом повинен був представляти інтереси підприємства та контролювати хід та результати виконання арбітражного рішення (п. 2. 1. 5), для чого зобов'язувалася знайти юридичну фірму  на території країни виконання арбітражного рішення (п.2.1.1);  підготувати та укласти з фірмою договір про виконання арбітражного рішення на території країни виконання  (п. 2.1.2),

Позивач за первісним позовом відповідно до вимог п. 2.2 статті 2 спірного договору брав на себе зобов'язання оплачувати послуги відповідача за первісним позовом на умовах, визначених договором, відшкодовувати витрати відповідача за первісним позовом, які виникають у зв'язку з виконанням договору, за вимогою виконавця у 5-денний строк надавати інформацію та документи, необхідні для виконання договору, надавати представнику відповідача належні повноваження для виконання зобов'язання за договором.

Після повного виконання своїх зобов'язань за договором сторони підписують Акт виконаних робіт.

Згідно п.3.2. Договору Позивач перерахував передплату у розмірі 30% від суми вартості послуг, зазначеної в п.3.1. цього Договору, у перерахунку в українську гривню, що еквівалентно 15842 дол. США на підставі рахунку фактури від 15.02.2005 року №1- 2005. Оплата була здійснена 04.03.2005 року в сумі 50659 грн. та 15.03.2005 року у сумі 50000 грн. Відповідно до умов Договору "цей платіж є безповоротним".

З огляду на встановлене місцевий суд з посиланням на ст. 570 ЦК України дійшов висновку, що сплачена попередня оплата послуг в розмірі 30% не є завдатком і тому умова безповоротності цього платежу не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 570, 571 ЦК України.

Місцевий суд дійшов висновку, що спірний договір за своєю правовою природою є договором на надання юридичних послуг, тому він не може надавати відповідачу за первісним позовом повноважень щодо підписання договору з третіми особами в інтересах позивача за первісним позовом. Тому укладений відповідачем за первісним позовом та турецькою фірмою договір не є належним доказом виконання зобов’язань щодо виконання умов спірного договору. Для визнання останнього недійсним підстави відсутні.

Натомість суд дійшов висновку, що спірний договір підлягає розірванню. З моменту укладання договору 15.02.2005 до розгляду справи в суді лише відповідач за зустрічним позовом виконав свої зобов’язання щодо перерахування 30% передплати. Виконання інших зобов’язань по договору сторони в суді не довели. Зокрема, позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів того, що відповідач за зустрічним позовом відмовився від договору з власної ініціативи, а не в зв’язку з неналежним виконанням позивачем за зустрічним позовом своїх зобов’язань по договору від 15.02.2005. На підставі встановленого суд відмовив у стягненні з відповідача за зустрічним позовом договірних санкцій за відмову від послуг. Суд також дійшов висновку, що встановлення юридичного факту непідвідомче господарському суду.

Апеляційна інстанція з висновками суду першої інстанції не погодилась. При повторному розгляді справи, проаналізувавши договір, встановила, що за своєю  правовою природою він є договором про надання послуг. З посиланням на ст. 570, ч.1 ст. 571 ЦК України та встановлені обставини суд дійшов висновку, що перераховані 30% вартості послуг не є завдатком (а передплатою) і тому умови п. 3.2 договору про те, що цей платіж є безповоротним, не підлягає застосуванню, як такий, що суперечить ст. ст. 570, 571 ЦК України. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності його в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Спірний договір від 15.02.2005 не є довіреністю. В умовах договору зазначено, що замовник послуг серед іншого зобов’язаний “надати представнику виконавця належні повноваження для виконання його зобов’язань за цим договором” (п.2.2.3).  Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і припиняє свою дію з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (п.6.3), що не суперечить ст. ст. 631, 905 ЦК України. На підставі встановленого апеляційний суд дійшов висновку, що договір в цілому відповідає вимогам закону, а позивачем за первісним позовом не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

По зустрічному позову апеляційний суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання відмови Держпідприємства Міноборони “Українська авіаційна транспортна компанія” від договору від 15.02.2005 підлягає розгляду в господарському суді. Товариство “Юридична фірма «Джей Ді Сілс та Партнери»не надали суду доказів відмови або істотного порушення підприємством договору від 15.02.2005, а також підстав для застосування при розгляді даного спору ст. ст. 237 (представництво), 546 (забезпечення позову) ЦК України. На підставі викладеного в задоволенні первісного та зустрічного позовів апеляційним судом відмовлено.

Ознайомившись з оскаржуваними судовими актами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення.

В ст. 548 ЦК України вказано, що виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.  Останнє в суді доведено не було. В умовах договору від 15.02.2005 є лише умова про здійснення передплати в розмірі 30% від суми вартості послуг і відсутня умова про забезпечення зобов’язання.  За таких обставин, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що відсутні підстави для застосування ст. ст. 546, 547, 571 ЦК України. Ним правильно зазначено, що умова договору про безповоротність платежу є недійсною, оскільки суперечить ст. 570 ЦК України і правильно застосована ст. 217 ЦК України.

Інші доводи касаційного подання прокурора зводяться до обставин справи, які, на його думку, судом не досліджувалися. Зокрема, що стосується умов представництва відповідача перед третіми особами на підставі договору, порядку укладання договору з юридичною фірмою в республіці Туреччина без довіреності і взагалі невиконання  умов договору.

Ці доводи спростовуються змістом постанови суду апеляційної інстанції, де зазначено, що згідно з ч.1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. По умовам договору замовник взяв на себе зобов’язання надати представнику виконавця належні  повноваження для виконання його зобов’язань за цим договором (п.2.2.3). За таких обставин суд обгрунтовано зазначив, що при розгляді даного спору відсутні підстави для застосування законодавства, що регулює представництво. Ним досліджені лист товариства на адресу підприємства з проханням видати довіреність на представника товариства і оригінали документів, необхідних для виконання умов договору і обгрунтовано зазначено, що відсутність відповіді на них не свідчить про односторонню відмову підприємства від послуг товариства в розумінні ст. 651 ЦК України. В останній зазначено, що при отриманні односторонньої відмови (повної або часткової) договір вважається відповідно розірваним або зміненим. Одностороння відмова від виконання договору здійснюється без звернення до суду. В суді можна оскаржити її обґрунтованість. Порядок виконання та розірвання спірного договору регулюється главою 63 ЦК України “Послуги”.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд з’ясував і дослідив всі обставини справи та докази по ній і надав їм правильну юридичну оцінку. Підстави для скасування його постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 105, 107, 109, 1115,1117,1119,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Військового прокурора Київського гарнізону та касаційну скаргу ТзОВ Юридична фірма «Джей Ді Сілс та Партнери»залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 у справі № 15/678 –без змін.

Головуючий                                                                           В. Овечкін

Судді:                                                                                      Є.Чернов

В.Цвігун