ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.

№ 8/1780

Вищий господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

від 19.12.06 Житомирського
апеляційного господарського суду

у справі

№8/1780

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_3

до

1. Приватного підприємця ОСОБА_1
2. Приватного підприємця ОСОБА_2

третя особа

Приватний підприємець ОСОБА_4

про

стягнення 20034,21 грн.

за зустрічним позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Приватного підприємця ОСОБА_3

про

стягнення 17422,5 грн. штрафу

за участю представників сторін

від позивача:

ОСОБА_5, дов.

від відповідача 1:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, дов.

від відповідача 2:

у засідання не прибули

від третьої особи:

ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3
звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного
підприємця ОСОБА_1 про стягнення 18487,84 грн. заборгованості; 1214,18 грн.
інфляційних; 332,19 грн. 3% річних, а також до Приватного підприємця ОСОБА_2 як
солідарного боржника у відповідності до договору поруки від 01.09.05 про
стягнення суми 100 грн.

Позов мотивовано тим, що між
позивачем та ПП ОСОБА_2 01.09.05 укладено договір поруки, згідно з яким ПП
ОСОБА_2 виступив поручителем по зобов'язаннях ПП ОСОБА_1 перед позивачем за
договором перевезення вантажу. Крім того, між позивачем та ПП ОСОБА_1 укладено
договори на перевезення вантажів. Зобов'язання по перевезенню виконано третьою
особою ПП ОСОБА_4, вантажі замовниками прийнято. Відмова ПП ОСОБА_1 визнати
позов з посиланням на ст. 909 ЦК України є безпідставною, так як норми
законодавства не передбачають виконання зобов'язань перевезення виключно
експедитором.

ПП ОСОБА_1 звернувся з зустрічним
позовом до ПП ОСОБА_3 про стягнення 7070 грн. штрафу за несвоєчасне подання
автомобілів під завантаження; 9595 грн. штрафу за прострочення доставки
вантажу; 757,50 грн. штрафу згідно з п. 7 замовлень.

У відзиві на зустрічний позов
позивач повідомив, що згідно зі ст. 315 Господарського кодексу України позов
щодо перевезення вантажу пред'являється перевізникові у певні строки. При чому
пред'явленню позову повинно передувати пред'явлення претензії. У даних
правовідносинах перевізником була третя особа. Звернув увагу суду на приписи
ст. 547 ЦК України щодо нікчемності правочинів у разі вчинення їх із
недодержанням письмової форми.

Рішенням від 02.06.06
господарського суду Хмельницької області (суддя Степанюк А.Г.), яке залишено
без змін постановою від 19.12.06 Житомирського апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: Пасічник С.С. -головуючого, Гулової А.Г., Шкляр Л.Т.)
позов задоволено в частині стягнення з ПП ОСОБА_1 18387,84 основного боргу,
1214,18 грн. інфляційних, 332,19 грн. -3% річних та з ПП ОСОБА_2 100 грн., а в
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Суди першої та апеляційної
інстанцій визнали доведеними обставини невиконання відповідачами угод,
укладених між ними та позивачем. Відмовляючи у задоволені зустрічного позову,
суди визначили відсутність підстав для стягнення штрафу.

Ухвалою від 05.03.07 Вищий
господарський суд України  порушив
касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПП ОСОБА_1, в якій
заявлено вимоги про скасування рішення і постанови та прийняття нового рішення,
яким визнати його борг перед фактичним перевізником -третьою особою, та
задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій обставин вбачається, що між сторонами у справі укладені
договори перевезення та поруки.

Позивач доводив, що зобов'язання по
перевезенню вантажу виконав, уклавши угоду з третьою особою, яка своїм
автотранспортом здійснила перевезення вантажу, дорученого ПП ОСОБА_1

Задовольняючи частково первісний
позов, суди визнали, що позивач згідно з законодавством набув права на оплату
послуг по перевезенню, незважаючи на те, що він не був фактичним перевізником
вантажу.

Відповідач на підставі транспортних
або інших документів не довів обставин невиконання договору перевезення від
29.07.05 та його заявки на перевезення вантажу для клієнта, в інтересах яких
діяли відповідачі, згідно зі ст.ст. 526-528, 908-909 ЦК України.

Оскільки законом і договором
передбачено залучення інших осіб до виконання договору перевезення, і
вантажоодержувач не заявляв жодних претензій до експедитора ПП ОСОБА_1, за
висновком судової колегії, суди першої та апеляційної інстанцій правильно
визначили наявність зобов'язання ПП ОСОБА_1 щодо оплати вартості наданих йому
послуг позивачу відповідно до укладеного між ними договору.

Стосовно вимог зустрічного позову
суди обґрунтовано їх відхилили через відсутність доказів наявності прострочення
подачі транспорту під навантаження.

З огляду на викладене судова
колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування
постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 108, 1115,
1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 19.12.06 у справі №8/1780 залишити без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

2.          Дію ухвали Вищого господарського суду
України від 28.03.07 у справі №8/1780 припинити.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький