СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

25 січня 2007 року

Справа № 2-24/6870-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Дугаренко О.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Піскарьова Ігоря Володимировича, довіреність №6   від 12.07.2006,  міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська;

відповідача: Васіної Лариси Олександрівни, довіреність №04-01-15/807   від 08.12.2006,  державної акціонерної компанії "Титан";

відповідача: Кириченко Сергія Вікторовича, довіреність №04-04-15/36   від 19.01.2007,  державної акціонерної компанії "Титан";

розглянувши апеляційну скаргу міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Колосова Г.Г.) від 15 травня 2006 року у справі № 2-24/6870-2006,

за позовом           міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська (мкрн. ім. Васильєва, 2, Армянськ, Красноперекопський р-н, 96012)

до           державної акціонерної компанії "Титан" (Північна промзона, Армянськ, Красноперекопський р-н, 96012)

про стягнення 118695,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду  Автономної Республіки Крим від 15 травня 2006 року (суддя Колосова Г.Г.) було відмовлено у позові міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська до державної акціонерної компанії "Титан" про стягнення 118695,68 грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду, міське виробниче управління житлово-комунального господарства міста Армянська звернулось до  Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду  від 15 травня 2006 року у справі № 2-24/6870-2006 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська до державної акціонерної компанії "Титан" про стягнення 118695,68 грн. задовольнити.

Сторона посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що договірні правовідносини між позивачем та відповідачем підтверджуються узгодженим між сторонами кошторисом за 4 квартал 2002 року, актами звірки між сторонами та листом державної акціонерної компанії "Титан" від 08.09.2005 за вих. №01-02-37/1062, в якому відповідач визнав послуги, які були надані позивачем, проте, плату до наступного часу не здійснив. Встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції надав їм неналежну оцінку, що привело до прийняття незаконного рішення у справі.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Прокопанич Г.К., у зв'язку з хворобою, на суддю Дугаренко О.В.

За клопотанням представників сторін, судочинство здійснювалось на російській мові.

В судовому засіданні з 22.01.2007 року до 25.01.2007 року було оголошено перерву.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Відповідно до статті 151 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин сторін, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

При вирішення даного спору по суті заявлених вимог судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2000 між державною акціонерною компанією "Титан" та міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства міста Армянська було укладено договір №1801 про пайову участь з утримання житлового фонду та комунального господарства, яким передбачено зобов'язання відповідача здійснювати оплату витрат з утримання і ремонту місць загального користування в гуртожитках та витрат за електроенергію більш встановленої в колективному договорі норми витрат робітниками державної акціонерної компанії "Титан" щоквартально за узгодженим кошторисом, здійснювати  оплату за комунальні послуги, надані  об'єктам соцкультпобуту. (а. с. 8).

У договорі, доданому до матеріалів справи позивачем, строк його дії не зазначений (а. с. 8), натомість, в екземплярі того ж договору, доданому до матеріалів справи відповідачем (а. с. 31), у пункті 5.1. договору вказано строк його дії до 31.12.2000. У зв’язку з наведеним, відповідач посилається на необґрунтованість заявленого позову з причин припинення строку дії зазначеного договору.

Також встановлено, що вимоги  позивача  ґрунтуються саме на умовах договору  про  співпрацю  №1801  від 15.09.2000, зокрема, на умовах пункту 2.1., згідно з яким, відповідач зобов'язувався здійснювати сплату витрат з утримання та ремонту місць загального користування у гуртожитках і витрат за електроенергію понад встановленої у колективному договорі норми витрат працівниками "Компанії" (відповідачем) щоквартально за узгодженим кошторисом.

Спір виник стосовно стягнення заборгованості за четвертий квартал 2002 року у сумі 87169,84грн. у відповідності до узгодженого сторонами кошторису.

Зробивши висновок про те, що строк дії договору закінчився 31.12.2000, суд першої інстанції на підставі правил, встановлених частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України, частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України, у відповідності до яких строком договору визнається час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору, у задоволенні заявленого позову відмовив.

Однак, судова колегія не може погодитися з таким висновком місцевого господарського суду, оскільки судом спірний договір №1801  неукладеним не визнавався, а інших доказів визнання строку дії договору до 31.12.2000 відповідачем не надано.

Крім того, судова колегія звертає увагу на ті обставини, що обґрунтованих пояснень стосовно підписання керівником відповідача примірника досліджуваного договору без зазначення строку його дії, представник відповідача суду не надав. Представник позивача наполягав, що в примірнику, наданому відповідачем, строк дії договору дописаний вже після його підписання уповноваженими особами відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що підтвердженням тривалості договірних правовідносин сторін у четвертому кварталі 2002 року і підтвердженням надання позивачем послуг з утримання та ремонту місць загального користування у гуртожитках та надання послуг по передачі  електроенергії є кошторис на утримання гуртожитку за 4 квартал 2003 року на суму 87169,84грн., затверджений керівником позивача та узгоджений заступником директора відповідача 09.12.2002 (а. с. 9).

Посилання відповідача на те, що кошторис підписаний не уповноваженою на те особою, спростовуються пунктом 3.10 Посадової інструкції № ДІ-20-01-10 заступника генерального директора державної акціонерної компанії "Титан", який надає йому право оформлювати у встановленому порядку договори, а також підписувати листи, які відносяться до їх дії. Тому апеляційна інстанція вважає, що підписання кошторисів є діями відповідача, які свідчать про визнання ним свого боргу. При цьому суд приймає до уваги, що позивач позбавлений можливості надати докази правомірності підписання договору заступником генерального директора підприємства відповідача, а ненадання таких доказів відповідачем зумовлено його позицією щодо заперечень проти позову. Крім того, такий довід представника відповідача є новим і не був предметом дослідження у суді першої інстанції.

Таким чином, належно оформлений кошторис прямо вказує на наявність грошових зобов'язань між позивачем та відповідачем, а підпис посадової особи державної акціонерної компанії "Титан" на вказаному кошторисі підтверджує, що він підписаний особою, яка була відповідно уповноважена на підписання цього документу, що був засвідчений у встановленому порядку печаткою юридичної особи.

Про наявність договірних відносин між сторонами свідчить також і лист державної акціонерної компанії "Титан"  від 08.09.2005 № 01-02-37/1062, в якому відповідач визнав послуги, які були надані позивачем, проте, оплату до наступного часу не здійснив, що підтверджує існування між сторонами у досліджуваний судом період часу договірних правовідносин з надання позивачем відповідачу послуг.

Крім того, про наявність договірних відноси між сторонами свідчить і те, що відповідно до пункту 13 колективного договору між адміністрацією та профспілкою державної акціонерної компанії "Титан", адміністрація відповідача прийняла на себе зобов'язання погашати за своїх працівників плату за користування електричною енергією, здійснювати доплату за проживання у гуртожитках (місця загального користування, прилегла територія) (а. с. 18-22).

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для невиконання відповідачем обумовленого договором обов’язку з оплати послуг позивача, а тому, заявлені позовні вимоги визнає правомірними та обґрунтованими.

Разом з тим, з введенням в дію з 01.01.2004 Цивільного та Господарського кодексів України, відповідно до їх заключних і перехідних положень ці кодекси застосовуються до тих прав і обов’язків, які виникли або продовжують існувати.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності цих умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності спростовуються тими обставинами, що досліджуваний судом договір укладений на невизначений строк.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання гро шового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір про центів не встановлений договором або законом.

Отже, при прийнятті рішення, судом першої інстанції не надано належної оцінки факту невиконання відповідачем зобов’язань за договором, судом неповно з’ясовані обставини у справі, що, як наслідок, призвело до невірних висновків й прийняття помилкового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що, виходячи з матеріалів справи, між сторонами існують взаємовідносини з надання послуг,  зобов'язання стосовно їх оплати витікають з договору, тому вимоги позову про стягнення заборгованості з відповідача на підставі договору про співпрацю №1801 від 05.09.2000 підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на належних доказах та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1186,96 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 2), 104 (частина 1 пункт 3, пункт 4), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська задовольнити.

2.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 15 травня 2006 року у справі № 2-24/6870-2006 скасувати.

3.Позов міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська до державної акціонерної компанії "Титан" про  стягнення  118695,68 грн. задовольнити.

4.Стягнути з державної акціонерної компанії "Титан" (Північна промзона, місто Армянськ, Автономна Республіка Крим, 96012, р/р 0684                            в Армянському відділенні Промінвестбанку, МФО 324407 ОКПО 05762329,                ін.№ 034, № свідоцтва  00261903)  на користь міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська  (мкрн. Генерала Васильєва, 2, місто Армянськ, Автономна Республіка Крим, 96012,      р/р 0254 у відділенні ПІБ міста Армянська, МФО 324407, ОКПО 20760084)  118695,68 грн.,  державне мито у сумі 1186,96 грн. та  витрати  на забезпечення інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

5.Господарському суду Автономної Республіки Крим доручити видачу наказу.

Головуючий суддя                                                  О.А. Щепанська

Судді                                                                                В.І. Гонтар

О.В. Дугаренко