ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.

№ 01/17-76

Доповідач
-суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у
складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                               Товариства
з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер"

на рішення           господарського
суду Волинської області

від 10.05.2007р.

та на постанову          Львівського апеляційного
господарського суду від 13.09.2007р.

у справі
№ 01/17-76

господарського суду                              Волинської
області

за позовом
ОСОБА_1

до                      Товариства
з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер"

про
стягнення
39 591,68 грн.

за участю представників:

позивача -          не з"явились

відповідача -                                         не
з"явились

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2007 року ОСОБА_1звернувся
до господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер" про
стягнення частки майна в статуному капіталі останнього у розмірі 0,7304739%, що
складає 39 591,68 грн., у зв»язку з його виходом з товариства.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 10.05.2007 року (суддя Якушева І.О.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 року у
даній справі (судді Мирутенко О.Л., Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.) позов
задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 39 591,68 грн., що
складає вартість частини майна, пропорційної частці у статутному капіталі
товариства та судові витрати. При цьому, виконання рішення в частині стягнення
39 591,68 грн. розстрочено  на 2 місяці.

Не погоджуючись з постановленими у
справі судовими актами,  Товариство з
обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер" звернулось до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування  своїх вимог скаржник
посилається на те, що судом апеляційної інстанцій порушені  норми процесуального права, що призвело до
прийняття незаконного судового акту.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої
та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду  України, що викладені в
п.1 Постанови від 29.12.1976 року  №11
“Про  судове рішення”, рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального     законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами  матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної
інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об'єктивному розгляді
в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами встановлено, що
23.11.2005 року ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер" із
заявою про вихід із складу його учасників і виплату йому вартості частини майна
товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі.

17.12.2005р. рішенням загальних
зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер" ОСОБА_1, частка якого в статутному капіталі
товариства становила 0,7304739%,  виведено
із складу учасників товариства. У зв»язку із виходом учасника -ОСОБА_1 із
складу учасників товариства, загальними зборами вирішено виплатити останньому
належну йому частину майна у розмірі 39 591,68 грн., виходячи з розміру
власного капілату товариства та балансу за 2004 рік.

Враховуючи невиплату відповідачем
позивачу грошових коштів у розмірі 39 591,68 грн., останній звернувся до суду
про примусове їх стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги,
місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості позову ОСОБА_1 з підстав,
передбачених статтею 148 ЦК України, якою визначено, що учасник, який виходить
з товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини
майна, пропорційно його частці у статутному капіталі товариства.

Не погоджуючись з рішенням
місцевого господарського суду, відповідач звернувся до апеляційної інстанції з
апеляційною скаргою про часткове його скасування в частині розстрочення
виконання рішення на 2 місяці та просив прийняти нове рішення, виконання якого
розстрочити на 12 місяців.

В подальшому Товариством з
обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер" змінено підстави та предмет вимог, викладених в
попередній апеляційній скарзі, в зв»язку з чим відповідач просив повністю
скасувати рішення господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у
даній справі.

В обгрунтування своїх доводів
скаржник посилався на рішення цього ж місцевого господарського суду від
19.07.2007 року, прийняте у справі №8/48-76 за позовом ОСОБА_2до Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер", яким
визнано недійсними пункти 2,3 рішення чергових загальних зборів учасників
вказаного товариства шостого питання порядку денного «Про виведення учасників
зі складу товариства»від 17.12.2005 року.

Вказані пункти рішення чергових
загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної
фірми "Луцьккондитер" від 17.12.2005 року передбачали виплату його
учасникам, які виходять зі складу, зокрема, ОСОБА_1, протягом 20-22.12.2005
року грошових коштів, пропорційно частки у статутному капіталі товариства.

При вирішенні спору у апеляційному
провадженні, апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого
господарського суду щодо підставності позовних вимог в частині недотримання
відповідачем норм цивільного законодавства та порушення прав позивача на
отримання належної йому частки у майні відповідача.

Щодо зміни вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер", викладених в апеляційній скарзі, господарський суд
апеляційної інстанції визнав їх такими, що протирічать ч.3 ст.101 ГПК України
та не прийняв до розгляду.

Проте погодитися з такими
висновками судів не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно статті 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що апеляційний господарський суд не приймає і не розглядає саме
вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, в той час як
доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не є вимогами, а останній
лише змінив підставу апеляційної скарги. Крім того, частиною 1 цієї статті
передбачено, що апеляційна інстанція повторно розглядає справу.

Порядок розгляду апеляційної скарги
зазначений у статті 99 ГПК України, за якою в апеляційній  інстанції
справи  переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених
у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої

інстанції.

Відтак, переглядаючи рішення
місцевого господарського суду, обов»язком апеляційної інстанції є розглянути
справу повторно за наявними та поданими скаржником доказами. Однак, Львівський
апеляційний господарський суд, не прийнявши додаткові докази скаржника -  Товариства з обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер", переглянув рішення
місцевого суду та вирішив спір за наявними у справі документами.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься рішення господарського суду Волинської області від 19.07.2007 року у
справі №8/48-76, прийняте за позовом ОСОБА_2до Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер", яким
визнано недійсними пункти 2,3 рішення чергових загальних зборів учасників
товариства шостого питання порядку денного «Про виведення учасників зі складу
товариства»від 17.12.2005 року. Вказані пункти рішення чергових загальних
зборів товариства від 17.12.2005 року передбачали виплату його учасникам, які
виходять зі складу, зокрема, ОСОБА_1, грошових коштів, пропорційно частки у
статутному капіталі товариства протягом 20-22.12.2005 року.

Підставою часткового визнання недійсним
рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційної фірми "Луцьккондитер" є невірний розрахунок та
порядок виплати частки його учасникам. Виплата учасникам, виведеним зі складу
товариства у 2005 році, мала бути проведена протягом шести місяців після
затвердження звіту за 2005 рік, в той час як загальними зборами прийнято
рішення від 17.12.2005 р. про виплату частки вартості майна учасникам до
затвердження звіту за 2005 рік,  виходячи
з розміру власного капіталу товариства згідно балансу за 2004 рік.

В апеляційній скарзі та під час
розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач наголошував про
існування зазначеного судового рішення. Однак, ці доводи відповідача не були
перевірені судом та безпідставно відхилені.

Отже, неправильні висновки
Львівського апеляційного господарського суду про розмір та порядок виплати
частки учасникам Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної
фірми "Луцьккондитер", які вийшли з його складу, неповне з'ясування
суттєвих обставин справи щодо наявності вказаного судового акту та помилки у
застосуванні норм матеріального і порушення норм процесуального права є
підставою для скасування рішення та постанови
у справі.

Враховуючи те, що у касаційній
інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої
інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин
справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та  постанова не
відповідають  нормам чинного
законодавства  і тому підлягають
скасуванню, а справа -передачі на новий розгляд до місцевого господарського
суду.

При новому розгляді справи суду
належить врахувати наведене, повно та всебічно з'ясувати всі суттєві обставини
справи, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне й
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми
"Луцьккондитер" задовольнити.

Рішення господарського суду
Волинської області від 10.05.2007р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 13.09.2007р. у справі № 01/17-76 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Волинської області в іншому складі суддів.

Головуючий суддя

Т.П.Козир

Судді

Н.І.Мележик

О.А.Подоляк