СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

26.12.07
Справа№ 15/369

за позовною заявою
Закритого акціонерного товариства „Світлиця”, м.Львів

до відповідача Пустомитівської
міської ради, м.Пустомити

3-тя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_1,
м.Львів

3-тя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача-2ОСОБА_2, м. Київ

про
визнання недійсними рішень виконавчого комітету Пустомитівської міської
ради Львівської області №230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у
безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва” та №134 від
16.04.1992 р. “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних
житлових будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і
дозвіл на завершення  самовільно
розпочатих індивідуальних будинків в селах району"

Представники:

від позивача -Парамонов С.О. -представник

від відповідача -Серняк О.В.
-представник

від третіх осіб -ОСОБА_4. - представник

Суть спору: Позовну
заяву подано закритим акціонерним товариством “Світлиця”, м.Львів до
Пустомитівської міської ради, м.Пустомити, Львівська область, за участю третьої
особи-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору -ОСОБА_1, м. Львів, третьої особи-2 на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору -ОСОБА_2, м. Київ, про визнання
недійсними рішень виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської
області №230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у безстрокове
користування для індивідуального житлового будівництва” та №134 від 16.04.1992
р. “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних житлових
будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і дозвіл на
завершення  самовільно розпочатих
індивідуальних будинків в селах району”.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 09.11.2007 р. відкрито порушено провадження у справі та
призначено розгляд на 12.12.2007 р.. В судових засіданнях 12.12.2007 р.,
20.12.2007 р. оголошувались перерви.

Представникам роз'яснено їх права
згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа
слухається за наявними у ній матеріалами.

У судових засіданнях представник
позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, заяві про
збільшення позовних вимог. Ствердив, зокрема, що 09.04.1992 р. було прийнято рішення
№179 виконавчого комітету Пустомитівської міської ради “Про виділення двох
земельних ділянок під будівництво житлових будинків в кварталі забудови
“Грабина” для Державного орендного акціонерного об'єднання продтоварів “Старий
ринок”, який є правопопередником позивача. Цим рішенням було виділено
правопопереднику позивача земельні ділянки №№5, 6. У той же день але пізніше
відповідач прийняв оспорювань рішення №230, яким земельну ділянку АДРЕСА_1
надав у безстрокове користування ОСОБА_1, оспорюваним рішенням №134 від
16.04.1992 р. надав йому дозвіл на будівництво, а оспорюваним рішенням №338 від
30.05.2007 р. надав ОСОБА_1 цю земельну ділянку у власність. Таки чином
відповідач незаконно припинив право позивача на земельну ділянку АДРЕСА_1. Про
оспорювані рішення позивач довідався під час розгляду господарським судом
Львівської області у 2007 р. справи № 15/306а, а тому просить поновити
пропущений строк позовної давності.

Представник відповідача позов
заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що за ЗК України
1990 р. земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва могли
передаватись лише громадянам. Визнавши факт прийняття 09.04.1992 р. рішень №179
та №230 пояснив, що рішенням №179 земельна ділянка надавалась не право попереднику
позивача, а для його працівників, яким був ОСОБА_1 Тому, рішення №230 від
09.04.1992 р. було прийнято на реалізацію цього положення. Звернув увагу на
відсутність у позивача документів, які б підтверджували його право користування
земельною ділянкою, а також на ту обставину, що оспорювань рішення №134 від
16.04.1992 р. приймав не відповідач, а виконавчий комітет Пустомитівської
районної ради. Просить у позові відмовити.

Представник третьої особи -1 на
стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позов
заперечив з мотивів, зазначених у запереченні на позовну заяву. Ствердив,
зокрема, що спірна земельна ділянка не надавалась позивачу у користування,
державного акту про право на земельну ділянку позивач не отримав та не міг
отримати, оскільки земельні ділянки для індивідуального будівництва могли
надаватись лише громадянам. Посилається на пропуск строку позовної давності,
стверджуючи, що директор позивача ОСОБА_3 знав про оспорювані рішення одразу
при їх прийнятті, оскільки вони стосувались також і його та земельної
ділянкиНОМЕР_1, яка була надана йому у користування. Просить у позові
відмовити.

Представник третьої особи -2 на
стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позов
заперечив з мотивів, зазначених у поясненні. Ствердив, що 03.09.2007 р. ОСОБА_2
придбала у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, є її добросовісним набувачем.
Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд встановив
наступне.

Закрите акціонерне товариство
“Світлиця” є правонаступником орендного торговельного підприємства “Світлиця”,
товариства покупців орендного торговельного підприємства “Світлиця” та
державного орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий ринок”, що
підтверджується п. 1.2. статуту, зареєстрованого 20.02.1995 р., реєстраційний
№20777044.

Треті особи на стороні відповідача
не зареєстровані у встановленому порядку як фізичні особи -підприємці. Проте,
ст. 27 ГПК України не встановлює такої вимоги щодо третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, зазначаючи лише умовою їх вступу
у процес можливість впливу на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін
рішення з господарського спору.

Рішенням виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради народних депутатів №179 від 09.04.1992 р. “Про
виділення двох земельних ділянок під будівництво житлових будинків в кварталі
“Грабина” для Державного орендного акціонерного об'єднання продтоварів “Старий
ринок” було виділено дві земельні ділянки №5 і №6 в м. Пустомити в кварталі
забудови “Грабина” при умові перерахування 120 тис. крб. На розвиток
інфраструктури м. Пустомити. Платіжним дорученням №300 від 16.04.1992 р.
правопопередник позивача сплатив 120 тис. крб., чим виконав встановлену
рішенням умову.

Посилання відповідача та третьої
особи -1 на норми ЗК України 1990 р., які не передбачали можливості надання
земельних ділянок юридичним особам для індивідуального житлового будівництва,
не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту зазначеного рішення не випливає
цільового призначення земельної ділянки. Преамбула рішення, яка містить
посилання на те, що рішення було прийнято за результатами обговорення листа
обласного управління торгівлі про виділення правопопереднику позивача земельних
ділянок для індивідуального будівництва, не породжує відповідних наслідків та
не носить правового характеру. Рішення №179 від 09.04.1992 р. не скасоване,
вимог про визнання його недійсним не заявлялось.

У відповідності із ч. ч. 1, 3 ст.
73 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, акти ради,
сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її
створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої
влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями,
посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають
на відповідній території. Таким чином, дане рішення породжує відповідні
обов'язки суб'єктів, спрямованих на його виконання.

У відповідності до ст. ст. 22, 23
ЗК України від 18.12.1990 р., право власності на землю або право
користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документа, що посвідчує це право (право власності або право
постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує
право власності або право користування землею, забороняється. Однак, як
вбачається з матеріалів справи, позивач не одержав документу, який би
посвідчував його право власності чи право користування зазначеною земельною
ділянкою.

Водночас, посилання відповідача та
третіх осіб на відсутність у позивача прав, які могли бути порушені
оспорюваними рішеннями, не заслуговує на увагу. У відповідності до ст. 15 ЦК
України, не лише цивільне право, а й інтерес суб'єкта підлягає захисту. При
цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного
законодавства. Враховуючи, що рішення виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради народних депутатів №179 від 09.04.1992 р. “Про
виділення двох земельних ділянок під будівництво житлових будинків в кварталі
“Грабина” для Державного орендного акціонерного об'єднання продтоварів “Старий
ринок” породило відповідний інтерес позивача, він підлягає захисту за наявності
передбачених законом підстав.

09.04.1992 р. виконавчим комітетом
Пустомитівської міської ради народних депутатів було прийнято рішення №230 “Про
надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального
житлового будівництва”, яким вирішено надати ОСОБА_1 в безстрокове користування
земельну ділянку з присадибного фонду площею 1040 кв.м. вАДРЕСА_1. 16.04.1992
р. виконавчий комітет Пустомитівської районної ради народних депутатів прийняв
рішення №134 “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних
житлових будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і
дозвіл на завершення самовільно розпочатих індивідуальних будинків в селах”,
яким ОСОБА_1 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на
земельній ділянці площею 1040 кв.м. на підставі рішення від 09.04.1992 р. (п.
10)

Відповідач просить застосувати
позовну давність до спірних відносин, у зв'язку із чим відмовити у позові.
Посилається при цьому на ту обставину, що керівнику ДОАОП “Старий ринок” було
відомо про прийняття цього рішення, оскільки п. 11 рішення №134 від
16.04.1992 р. стосувався його особисто. Однак, як випливає зі змісту вказаного
рішення, воно стосується ОСОБА_3 як окремої фізичної особи, яка не діяла від
імені позивача. Поділяючи суб'єктів на фізичних та юридичних осіб, законодавство
не ототожнює інформованість юридичної особи з інформованістю фізичної особи,
яка у спірних відносинах не діяла від її імені. Доказів повідомлення позивача
про таке рішення суду не надано. У той же час, враховуючи доведеність посилань
позивача про те, що про оспорювань рішення позивач довідався лише в ході
розгляду господарським судом Львівської області справи №15/306а, що
підтверджується ухвалою суду від 18.09.2007 р. та посиланням на оспорювані
рішення у запереченні ОСОБА_1 на позовну заяву від 30.10.2007 р. та відсутність
належних доказів зворотнього, суд приходить до висновку, що встановлений строк
позовної давності пропущений не був. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Твердження відповідача та третіх
осіб про те, що рішенням виконавчого комітету Пустомитівської міської ради
народних депутатів №230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у
безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва”, яким
вирішено надати ОСОБА_1 в безстрокове користування земельну ділянку з
присадибного фонду площею 1040 кв.м. вАДРЕСА_1, було реалізовано рішення від
09.04.1992 р. №179 у зв'язку із наданням земельної ділянки працівнику позивача,
не доведено суду у встановленому порядку належними доказами, а зазначене
твердження спростовується відсутністю посилань на трудові відносини ОСОБА_1 із
позивачем по тексту рішення. Це рішення не містить посилання на рішення №179
від 04.09.1992 р. та на встановлені ним обтяження земельної ділянки.

Згідно із ст. 19 ЗК України від
18.12.1990 р., сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні
ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх
межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого
підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного
будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва,
сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. При цьому,
надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.
Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування
землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Однак, доказів
затвердження проекту відведення земельної ділянки суду не надано.

У відповідності до ст. 19 ЗК
України від 18.12.1990 р. підприємство, установа, організація та громадяни,
заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним
клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має
право надавати земельні ділянки. До клопотання додаються: копія генерального
плану будівництва або інші графічні матеріали, що обгрунтовують розмір
намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування
будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. У заяві громадянина
про надання земельної ділянки  вказуються
бажані її розмір і місце розташування, мета використання. Відповідна місцева
Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця,
дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно
повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована
намічувана для відведення земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки
погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської,
селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк
і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. Проте, належних
доказів дотримання встановленого законом порядку надання земельної ділянки суду
не надано. Зазначене свідчить про невідповідність оспорюваного рішення №230 від
09.04.1992 р. вимогам закону та порушення його прийняттям обов'язку відповідача
вжити заходів до виконання свого ж рішення №179 від 09.04.1992 р., яке не було
скасоване та залишалось обов'язковим до виконання.

Як випливає з рішення №134 від
16.04.1992 р. виконавчого комітету Пустомитівської районної ради народних
депутатів прийняв “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних
житлових будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і
дозвіл на завершення самовільно розпочатих індивідуальних будинків в селах”,
воно приймалось не відповідачем -виконавчим комітетом Пустомитівської міської
ради, а виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради, вимог до якої
позивач не заявляв. Відповідно, така позовна вимога, адресована відповідачеві,
не підлягає задоволенню.

Оспорюваним рішення №338 від
30.05.2007 р. “Про передачу земельних ділянок у приватну власність”, відповідач
вирішив передати у приватну власність, зокрема, ОСОБА_1 відповідну земельну
ділянку.

У відповідності до ст. 118 ЗК
України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває
у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої
влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної ділянки. Однак, доказів наявності таких
матеріалів суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК
України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського
господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка),  індивідуального
дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються
бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди
на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її
відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням
громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання
цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки погоджується  з органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і
охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Проте, належних
доказів дотримання відповідачем встановленого порядку щодо ОСОБА_1 суду не
надано, хоча такий самий порядок повинен додержуватись і при наданні земельної
ділянки на підставі ст. 119 ЗК України. Той факт, що спірна земельна ділянка
була відчужена на користь третьої особи -2 не спростовує висновків суду,
оскільки третя особа -2 не отримала документів, які у відповідності до ст. ст.
125, 126 ЗК України підтверджують право власності чи користування, і з
отриманням яких закон пов'язує перехід права власності.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими
актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у
межах їхньої компетенції. Згідно із ч. 10 ст. 59 вказаного закону, акти органів
та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позов слід задовольнити, судові витрати покласти на
сторони пропорційно до задоволених вимог. Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75,
82, 84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №230 від 09.04.1992 р.
“Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального
житлового будівництва”.

3.           Визнати недійсним рішення
Пустомитівської міської ради Львівської області №338 від 30.05.2007 р. “Про
передачу земельних ділянок у приватну власність” в частині пп. 5 абз. 1 та пп.
2 абз. 2 п. 1.

4.          В частині решти позовних вимог -у
позові відмовити.

5.          Стягнути з Пустомитівської міської
ради Львівської області (м.Пустомити, вул.Грушевського, 60) на користь
закритого акціонерного товариства "Світлиця" (м.Львів,
вул.Чайковського,8) 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6.          Накази видати у відповідності до
ст.116 ГПК України.

Суддя
Костів Т.С.