ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 112/13-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:  Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників: позивача –

відповідача –Гулейкова І.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ЗАТ "НТБ" на рішення господарського суду Київської області від 13 червня 2006 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28 листопада 2006 року у справі за позовом ВАТ "Науково-дослідний інститут склопластиків і волокна" до ЗАТ "НТБ" про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача про виселення з приміщення, що було передано відповідачу в оренду за договором оренди №35-А від 01.11.2003 року. Згідно уточнених позовних вимог позивач просив виселити у примусовому порядку відповідача з приміщення допоміжного корпусу площею 195 кв.м, яке було передано йому в оренду за договором №35-А від 01.11.2003 року та стягнути з відповідача 3000 грн. витрат, пов’язаних з наданням послуг адвоката.

Рішенням господарського суду Київської області від 13 червня 2006 року (суддя Наріжний С.Ю.) позов задоволений. Зобов'язано виселити відповідача з приміщення допоміжного корпусу площею 195 кв.м, яке знаходиться за адресою: Київська область, с.Буча, вул.Тарасівська, 32 і було передано ЗАТ "НТБ" в оренду згідно договору №53-А від 01.11.2003 року та належить позивачеві. З відповідача на користь позивача стягнено судові витрати та 2610 грн. витрат на оплату послуг адвоката. В частині стягнення 390 грн. витрат на оплату послуг адвоката відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28 листопада 2006 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ЗАТ "НТБ" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 1 листопада 2003 року між сторонами у справі був укладений договір оренди №35-А.

У відповідності до п.1.1 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оплатне користування виробничі приміщення загальною площею 274 кв.м, складські приміщення площею 274 кв. м, побутове приміщення площею 195 кв. м, які знаходяться за адресою: Київська область, с.м.т. Буча, вул.Тарасівська, б.32.

Пунктами 5.1 та 5.2 укладеного договору сторонами був встановлений строк його дії до 31 грудня 2004 року.

Згідно акту прийому - передачі від 01.01.2004 року позивач передав відповідачеві побутові приміщення площею 195 кв.м.

Як встановлено судами, умовами укладеного сторонами договору оренди передбачено, що строк його дії припиняється у разі закінчення терміну дії договору, якщо обидві сторони не мають наміру продовжити договір на новий термін (п.7.1 договору); в разі дострокового розірвання договору однією зі сторін, з попередженням іншої сторони не пізніше 30 днів (п.5.3, п.7.1 договору).

Згідно п.7.2 цього договору, якщо жодна сторона за місяць до закінчення строку його дії не виступить ініціатором його розірвання, договір вважається пролонгованим.

Згідно ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково  розірваний  з  підстав,  передбачених  Цивільним  кодексом  України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею  188 цього Кодексу.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.  Сторона договору,  яка  одержала пропозицію  про  зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Суди, розглядаючи справу, правильно встановили, що позивач звертався до відповідача з вимогою про звільнення орендованого приміщення і орендоване ним приміщення відповідач не звільнив.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з врахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

На підставі ст.48 Закону України “Про власність”, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом або третейським судом.

За таких обставин, суд вважає, що господарський суд з яким погодилась апеляційна інстанція правильно прийшов до висновку про те, що оскільки договір оренди №35-А, на підставі якого відповідач користувався приміщеннями допоміжного корпусу літера «Б»площею 195 кв. м, розташованими за адресою: Київська область, с.м.т.Буча, вул.Тарасівська, 32, припинив свою дію, відповідач зобов'язаний повернути об'єкт найму (оренди) позивачу.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом виселення відповідача із займаного ним приміщення.

Крім того, як вбачається з наявного в матеріалах справи акту здачі-прийомки основних засобів від 21.02.2000 року, позивачем було передано до статутного фонду відповідача основні засоби, зокрема, допоміжний корпус літера «Б»зі значком «штрих»(Б1) площею 679,9 кв. м, а спірне майно знаходиться в корпусі «Б».

Суд вважає, що апеляційний господарський суд правильно дійшов висновку, що господарським судом дана вірна правова оцінка доказів щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2610 грн. витрат за послуги адвоката.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, у рішенні, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції, суд вірно застосував норми матеріального права і обгрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про звільнення відповідачем займаного ним приміщення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, судова колегія вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами і не відповідають вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини.

За таких обставин, судові рішення відповідають вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Київської області від 13 червня 2006 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28 листопада 2006 року залишити без змін, а касаційну скаргу ЗАТ "НТБ" – без задоволення.

Головуючий, суддя                                                    В.Дерепа

Судді                                                                           Б.Грек

Л.Стратієнко