ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 р.
№ 7/13-05-955

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача (заявника)
Базилюк К.В. –довіреність від 08.12.2006 р.

відповідача
не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Орлок ЛТД”

на ухвалу
від 28.09.2006 господарського суду Одеської області

за скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю “Орлок ЛТД”

на дії

Державної виконавчої служби у м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області

у справі
№ 7/13-05-955 господарського суду Одеської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю  “Орлок ЛТД”

до
Сільськогосподарського кооперативу “Суворово”

про
стягнення 29397,37 грн.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “Орлок ЛТД” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з СК “Суворово” 29397, 37 грн. заборгованості за договором купівлі –продажу № 83-2004 від 28.03.2004 р., укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.03.2005 р. (суддя Лепеха Г.А.) позовні вимоги задоволено повністю, а саме стягнуто з СК “Суворово” на користь ТОВ “Орлок ЛТД” 29397,37 грн. основного боргу.

04.04.2005 р. господарським судом Одеської області, в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України, видано наказ про примусове виконання вказаного рішення.

У серпні 2006 р. ТОВ “Орлок ЛТД” подало до господарського суду Одеської області скаргу на бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби у м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі, звертаючи увагу суду на те, що 26.04.2005 р. відділом Державної виконавчої служби, було відкрито виконавче провадження № 711068 стосовно стягнення з СК “Суворово” на користь ТОВ “Орлок ЛТД” заборгованості. За даним виконавчим провадженням було проведено частковий розрахунок у розмірі 13492,80 грн., проте, остаточно наказ господарського суду Одеської області № 7/13-05-955 від 04.04.2005 р. не виконаний.

У відзиві Державної виконавчої служби у м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі на скаргу подану ТОВ “Орлок ЛТД” на бездіяльність державного виконавця зазначено, що 06.07.2005 р. до Державної виконавчої служби надійшла заява представника ТОВ “Орлок ЛТД”, повноваження якого були підтверджені довіреністю, про те, що боржником здійснено часткову сплату боргового зобов’язання в сумі 10 000 грн., у зв’язку з чим залишок боргу складає 19 809,34 грн.

27.07.2005 р. Державною виконавчою службою на розрахунковий рахунок стягувача було перераховано сума коштів в розмірі 13 492 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Залишок боргового зобов’язання склав 6316,54 грн. та був 19.07.2006 р. СК “Суворово” самостійно перерахований на банківський рахунок ТОВ “Орлок ЛТД”.

Проте, 15.08.2006 р. ТОВ “Орлок ЛТД” подало до Державної виконавчої служби заяву, в якій міститься незгода щодо сплати боржником 10 000 грн., які стягувач визнавав у заяві від 06.07.2005 р. У зв’язку з чим Державна виконавча служба просила суд вирішити спірне питання щодо можливості вважати суму коштів в розмірі 10 000 грн. сплачену СК “Суворово” на користь ТОВ “Орлок ЛТД” такою, що дійсно була сплачена з метою виконання рішення від 24.03.2005 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2006 р. (суддя Лепеха Г.А.) відмовлено в задоволенні заяви ТОВ “Орлок ЛТД” про визнання дій державної виконавчої служби у м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області неправомірними, поданої в порядку статті 1212 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що СК “Суворово” 28.09.2006 р. надано документи, які підтверджують сплату боргу на користь ТОВ “Орлок ЛТД” у повному обсязі, а саме платіжні доручення, у зв’язку з чим суд дійшов  висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про визнання дій державної виконавчої служби неправомірними.

ТОВ “Орлок ЛТД” подало касаційну скаргу до Вищого господарського суду України на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.09.2006 р., просить її скасувати як таку, що  не відповідає нормам матеріального права, оскільки судом не взято до уваги статтю 25 Закону України “Про виконавче провадження” та визнати дії державного виконавця Державної виконавчої служби у м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі, в частині порушення строків виконання даної категорії виконавчих документів, неправомірними.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника заявника, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 26.04.2005 р. відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції відкрите виконавче провадження з виконання наказу від 04.04.2005 р. № 7/13-05-955 господарського суду Одеської області, виданого на виконання рішення цього суду від 24.03.2005 р. у даній справі.

Господарським судом Одеської області, під час розгляду заяви ТОВ “Орлок ЛТД” про визнання дій державної виконавчої служби неправомірними, встановлено, що відповідачем по справі - СК “Суворово” було надано документи, які підтверджують сплату боргу на користь ТОВ “Орлок ЛТД” у повному обсязі, а саме платіжні доручення № 106 від 05.07.2005 р., № 244 від 19.07.2005 р., № 204 від 23.11.2004 р., № 173 від 08.10.2004 р., № 135 від 06.09.2004 р.

Проте, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вказаний висновок був зроблений господарським судом передчасно, без повного з’ясування обставин, пов’язаних з оскарженням дій виконавчої служби при примусовому виконанні наказу господарського суду Одеської області від 04.04.2005р. № 17/13-05-955 на виконання рішення господарського суду Одеської області від 24.03.2005 р., яким було стягнуто з СК “Суворово” 29397,37 грн.  основного боргу, з яких 25941,75 грн. - борг з урахуванням індексу інфляції, 1559,72 –пеня, 156,48 –3% річних, 1739,42 грн. –штраф.

Розглядаючи заяву ТОВ “Орлок ЛТД” про визнання дій Державної виконавчої служби у м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області неправомірними, суд першої інстанції повинен був, насамперед, розглянути питання, чи були платіжні доручення від № 135 від 06.09.2004 р., № 173      від 08.10.2004 р., № 204 від 23.11.2004 р. враховані під час прийняття судового рішення від 24.03.2005 р. у даній справі.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 6 постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Ухвала господарського суду Одеської області від 28.09.2006 р. у даній справі цим вимогам не відповідає, оскільки не містить будь-яких обґрунтувань за якими судом не були прийняті доводи заявника скарги на бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби щодо часткового погашення заборгованості.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарським судом першої інстанції при розгляді заяви не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору щодо правомірності чи навпаки дій виконавчої служби при примусовому виконанню рішення суду у цій справі.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Під  час  нового  розгляду  справи  господарському  суду необхідно  врахувати  викладене,  всебічно  і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті.

Керуючись статтями 43,  107, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу господарського суду Одеської області від 28.09.2006 у справі №7/13-05-955 господарського суду Одеської області скасувати, справу направити до господарського суду Одеської області на новий розгляд.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Орлок ЛТД” задовольнити частково.

Головуючий                                                                            Т. Дроботова

Судді                                                                                        Н. Волковицька

Л. Рогач