ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 4/21(9/127/61)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,
Ткаченко Н.Г.

розглянувши  у відкритому
за участю представника позивача:
касаційну скаргу
судовому засіданні у м. Києві
Демшевського В.Ф.
Дочірнього підприємства "Управління майном" Закритого акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

на постанову
від 09.10.2007

Київського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 4/21 (9/127/61)

господарського суду
Чернігівської області

за позовом
Дочірнього підприємства "Управління майном" Закритого акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

до
Арбітражного керуючого Куровського В.В.

про
стягнення 20000,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року дочірнє підприємство "Управління майном" закритого акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" звернулося з позовом до арбітражного керуючого Куровського В.В. про стягнення з відповідача 20000,00 грн. на відшкодування вартості бульдозера ДТ-75, незаконно вилученого відповідачем з території бази Ніжинської ремонтно-будівельної дільниці в січні 2003 року, порізаного та зданого на металобрухт.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.07.2007 у справі № 4/21 (9/127/61) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 09.10.2007, рішення господарського суду першої інстанції від 24.07.2007 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, вимоги Правил реєстрації та обліку великотоннажних автомобілів та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 31.03.1994 № 26.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що право власності на бульдозер ДТ-75 припинилось ще у його попереднього власника - Дочірнього підприємства "Чернігівське комерційно-виробниче управління" ЗАТ "Чернігівоблбуд" внаслідок його розрізання на металобрухт 09.01.2003, а отже зазначене майно не могло бути передано позивачу як внесок до його статутного капіталу в момент його створення 24.02.2004 за рішенням засновника. У цьому ж зв’язку, суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача відсутнє право власності на бульдозер ДТ-75, що позбавляє його права на захист порушеного права власника шляхом відшкодування шкоди і є підставою для відмови в позові.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки останній дійшов до них без з’ясування всіх фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці обставини були встановлені судами попередніх інстанцій, позивач, обґрунтовував свої вимоги тим, що бульдозер ДТ-75 був придбаний у грудні 1989 року Чернігівським облрембудтрестом, правонаступником якого є ЗАТ "Чернігівоблбуд", а після виведення бульдозера з експлуатації, в 1994 році, він був переданий на зберігання Ніжинській рембуддільниці.

З тих же матеріалів справи випливає, що 11.06.2002 бульдозер був переданий від ЗАТ "Чернігівоблбуд" до статутного фонду "Чернігівське комерційно-виробниче управління" ЗАТ "Чернігівоблбуд".

Відповідно до встановлених судами обставин, 09.01.2003 бульдозер ДТ-75 було знищено, що виключало можливість його подальшої передачі у власність позивача.

З інших наявних у справі документів вбачається, що про знищення зазначеного майна у згаданий період часу як акціонерному товариству, так і дочірнім підприємствам було відомо. В той же час, 01.03.2004 ДП "Чернігівське комерційно-виробниче управління" та ЗАТ "Чернігівоблбуд" склали акт, згідно якого дочірнє підприємство повернуло бульдозер акціонерному товариству, а 03.03.2004 за відповідним актом останнє зазначило про те, що передає цей бульдозер до статутного фонду позивача.

Зазначаючи про припинення права власності у ДП "Чернігівське комерційно-виробниче управління" ЗАТ "Чернігівоблбуд" відносно бульдозера ДТ-75 з 09.01.2003, тобто з часу його знищення, суди не прийняли до уваги, що в тому випадку, коли це майно було знищено незаконно, у зазначеної особи з’явилось відповідне право вимоги за тими зобов’язаннями, які виникають внаслідок заподіяння шкоди.

У цьому зв’язку, досліджуючи надані по справі докази, в яких йшлось про передачу бульдозера від акціонерного товариства до дочірніх підприємств і зворотньо, суди не дали їм належної оцінки і не зазначили в постановлених за справою судових рішеннях, які конкретно обставини на їх думку можуть свідчити про те, що в даному випадку шляхом складання акту про передачу майна, про фізичну відсутність якого було відомо як акціонерному товариству, так і дочірнім підприємствам, вищезазначені особи фактично передавали один одному не саме майно, як одиницю техніки, а ті права вимоги, які виникли у зв’язку із знищенням цього майна.

Крім того, враховуючи правові підстави заявленого по справі позову, судам належало, не обмежуючись встановленням самого факту знищення зазначеного майна, з’ясувати за яких саме обставин це відбулось, чи вбачається в тому вина відповідача, а також чи правильно визначений позивачем розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Без належного з’ясування усієї сукупності вищезазначених обставин, постановлені судами рішення про відмову у задоволення позову не можна вважати такими, що ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи.

Це дає підстави для скасування оскаржуваних рішень та передачі справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати вищенаведені недоліки. Згідно із ст. 30 ГПК України залучити до участі у справі відповідне коло тих осіб, які мали причетність до складання вищезазначених актів про передачу майна на предмет з’ясування питань про те, який саме обсяг прав в решті був переданий позивачу відносно знищеного майна. На підставі наданих, а за необхідності і додатково витребуваних доказів, з’ясувати фактичні обставини справи, пов’язані із знищенням бульдозера ДТ-75 та встановленням винних у тому осіб. Враховуючи відсутність у матеріалах справи даних про реальну вартість знищеного бульдозера, обговорити питання щодо необхідності призначення по справі заочної судової автотоварознавчої експертизи і за наявності для того підстав –призначити таке експертне дослідження. Сукупності наданих та додатково зібраних по справі доказів дати належну оцінку та прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Управління майном" Закритого акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 та рішення господарського суду Чернігівської області від 24.07.2007 у справі № 4/21 (9/127/61) скасувати.

Справу направити до господарського суду Чернігівської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                       Остапенко М.І.

Суддя                                                                                                   Харченко В.М.

Суддя                                                                                                   Ткаченко Н.Г.