СУД
ПОСТАНОВА

14.12.07р.

Справа № А37/380-07

за
позовом  Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

до   Південної міжрайонної державної податкової
інспекції у м.Кривому Розі

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Суддя Кеся Н.Б.

Представники сторін:

від
позивача: ОСОБА_2 дов від 06.09.2007 року

від
відповідача: Бабкіна О.С. дов № 30975/10/100 від 29.10.2007 року

від
відповідача: Дичик В.С. дов № 8582/10/100 від 19.04.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного
судочинства  України в судовому засіданні
оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Суть спору:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі -позивач) звернулася з позовом до Південної міжрайонної державної
податкової інспекції у м.Кривому Розі (далі - відповідач) і з урахуванням
доповнень до позову від 13.09.2007року просить суд визнати в повному обсязі
нечинними прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення № /0
від 20.03.2007 року, № /1 від 25.05.2007 року з податку на додану
вартість на загальну суму 5959,0грн. (у тому числі основний платіж 2726,0грн.,
штрафні санкції 3233,0грн.), №/1 від 16.04.2007 року, № /2
від 01.06.2007 року, № /3 від 15.08.2007 року з податку фізичних
осіб-підприємців -основний платіж на суму 151,51грн.,  а також визнати нечинними в частині
10082,26грн. № /0 від 20.03.2007 року, № /1 від 116.04.2007року,
№/2 ВІД 01.06.2007 року, №/3 від 15.08.2007року з податку з
доходів фізичних осіб -основний платіж на суму 10189,28грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що:

відповідач неправомірно нарахував
податок з доходів фізичних осіб за ІУ квартал 2005 року в період знаходження
позивачки на спрощеній системі оподаткування у зв'язку з тим, що в цей період
отримана виручка перевищила граничні обсяги. Позивач вказує на те, що
відповідно до п.5 Указу Президента України від
03.071998року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності                  суб'єктів
малого підприємництва” єдиним наслідком цього може бути тільки перехід з
наступного податкового періоду на загальну систему оподаткування;

позивач не погоджується із
висновком ДПІ в акті перевірки про заниження ним оподатковуваного прибутку в
2006 році у зв'язку арифметичною помилкою на 96грн. та подвійним врахуванням
повернення коштів на суму 2338,0грн. та 1608,0грн. Позивач стверджує, що це не
відповідає дійсності. Крім того, відповідачем не враховані усі витрати позивача
у 2006 році;

відповідач безпідставно донарахував
окремо за повідомленням-рішенням  податок
на доходи фізичних осіб в сумі 151,51грн.;

позивач вважає необґрунтованим
донарахування відповідачем податку на додану вартість за лютий-квітень 2006року,
оскільки це суперечить п/п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України „Про податок на
додану вартість”, а саме позивач не відпрацював дванадцять календарних місяців,
за підсумками яких визначаються підстави для сплати податку.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що  позивачка порушила
вимоги ст.1  Указу Президента України
від  03.071998року №727/98 „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”, а
саме, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, отримала виручку, що
перевищує граничний обсяг виручки, у зв'язку з чим на суму різниці нараховано
податок на доходи фізичних осіб. Крім того, позивачкою при визначенні валового
доходу у 2006 році допущено арифметичну помилку. При перевірці відповідачем було
виявлено, що після того, як отримана у 2005 році виручка перевищила граничні
обсяги, що встановлені  згідно з п/п.
2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України ”Про податок на додану вартість”, позивачка
повинна була зареєструватися як платник ПДВ та сплачувати податок, однак цього
не зробила. У зв'язку з цим відповідач самостійно визначив податкові
зобов'язання позивачки з ПДВ та застосував штрафні санкції.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд, -

Встановив:

На підставі акту від 27.02.2007року
№10/182/12-2/ „Про результати виїзної планової перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового законодавства
за період з 26.10.2005року по 31.12.2006року” відповідачем видані податкові
повідомлення-рішення № /0 від 20.03.2007 року, № /1 від
25.05.2007 року з податку на додану вартість на загальну суму 5959,0грн. (у
тому числі основний платіж 2726,0грн., штрафні санкції 3233,0грн.),
№/1 від 16.04.2007 року, № /2 від 01.06.2007 року, №
/3 від 15.08.2007 року з податку фізичних осіб-підприємців -основний
платіж на суму 151,51грн.,  а також
визнати нечинними в частині 10082,26грн. № /0 від 20.03.2007 року, №
/1 від 116.04.2007року, №/2 ВІД 01.06.2007 року,
№/3 від 15.08.2007року з податку з доходів фізичних осіб -основний
платіж на суму 10189,28грн.

Нарахування вказаних платежів
пов'язується з наступними обставинами.

В період з 26.10.2005року по
31.2.2005року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку
діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності шляхом
сплати єдиного податку. У ІУ кварталі 2005 року підприємець отримала виручку на
суму 601282,0грн., про що надала до ДПІ відповідний звіт. Вказана сума
перевищує граничний рівень 500,0тис.грн., який визначений ст.1 Указу Президента
України від  03.071998року №727/98 „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”. Відповідач вважає різницю між отриманою виручкою та допустимим
обсягом виручки доходом, отриманим за межами її підприємницької діяльності, і
на суму доходу 101282,0грн. нарахував податок на доходи фізичних осіб в розмірі
9875,0грн.

Суд вважає вказане нарахування
неправомірним з таких підстав.

Відповідно до ст.11 Закону України
„Про державну підтримку малого підприємництва” для суб'єктів малого
підприємництва в порядку,  встановленому
законодавством України, може застосовуватися спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності, яка передбачає, зокрема, заміну сплати
встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою
єдиного податку.

Спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності може застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

З наведеного очевидно, що
застосування до платника податків спрощеної системи оподаткування та загальної
системи оподаткування одночасно Законом не передбачено.

Таким чином, нарахування
відповідачем в період знаходження позивача на спрощеній системі оподаткування в
2005 році податку на доходи фізичних осіб є неправомірним.

Крім того, пунктом 5 Указу  Президента України від  03.071998року №727/98 „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” передбачено, що у разі  порушення
вимог,  установлених  статтею
1  цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Отже, суд погоджується з доводами
позивача про те, що наведені приписи є єдиним правовим наслідком перевищення
виручки за обставинами справи, тому нарахування податку на доходи фізичних осіб
в спірний період є також незаконним.

В спірний період з 01.01.2006року
по 31.12.2006року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку
діяльність за загальною системою оподаткування. Перевіркою достовірності
визначення валового доходу встановлено, що при
підрахуванні валового доходу за І квартал 2006року допущена арифметична
помилка на суму 96,0грн.,  двічі
враховано повернення коштів у сумі 2338,0грн. та 1608,0грн. Таким чином
виявилося  заниження валового доходу за
І-ІІ квартали 2006 року на суму 3583,0грн., у зв'язку з чим відповідач
донарахував податок на доходи фізичних осіб на суму 465,79грн.

Матеріали справи свідчать про
обґрунтованість вказаного донарахування. Зокрема, висновки відповідача про
арифметичні помилки в податковому обліку позивача підтверджуються записами
Книги обліку доходів та витрат за 2006 рік, витяг якої залучено до матеріалів
справи. Отже, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового
розгляду. Крім цього, під час розгляду справи позивачем не було доведено той
факт, що ДПІ за 2006 рік не врахувала фактично понесені позивачем витрати на
суму 2576,0грн.

За результатами розгляду первинної
скарги підприємця ОСОБА_1 відповідачем додатково донараховано податок з доходів
фізичних осіб на суму 151,51грн. у зв'язку з неправильним первісно визначенням
суми податку в акті перевірки щодо арифметичних помилок в податковому обліку
позивачки.

Таким чином, в цій частині позов
визнається судом необґрунтованим.

Стосовно нарахованого податку на
додану вартість в акті перевірки зазначається, що в період з 01.01.2006року по
31.12.2006року позивачка знаходилася на загальній системі оподаткування у
зв'язку з перевищенням у 2005 році граничного рівня обсягу виручки 500тис.грн.
За висновком відповідача,  не пізніше ніж
31.01.2006року підприємець ОСОБА_1 повинна була зареєструватися як платник
податку на додану вартість, однак цього не зробила, у зв'язку з чим відповідач
самостійно визначив податкове зобов'язання з ПДВ за 2006 рік на суму 2726,0грн.
та застосував штрафні санкції на суму 3233,0грн.

Суд вважає вказані нарахування
обґрунтованими з огляду на таке.

В силу п/п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону
України „Про податок на додану вартість” особа
підлягає   обов'язковій  реєстрації
як  платник податку у разі, коли
загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно з  цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300
000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Пунктом 9.4 ст.9 зазначеного Закону
встановлено, якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних
днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Якщо особа укладає одну
чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких
планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме
протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового
періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у
таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведені норми, суд
відмічає, що у випадку перевищення 300тис.грн. суми доходу  в два або більше рази Закон встановлює
обов'язок платника податків зареєструватися як платник ПДВ  незалежно від тривалості підприємницької
діяльності. У зв'язку з цим заперечення позивача суд вважає необґрунтованими, а
донарахування відповідачем ПДВ за лютий, березень, квітень 2006року
правомірним.

Матеріали справи також свідчать, що
застосування відповідачем штрафних санкцій з ПДВ на суму 3233,0грн. відповідає
вимогам підпунктів 17.1.1, 17.1.2 п.17,1 ст.17 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”.

Таким чином, в частині позову щодо
повідомлень-рішень, якими нараховано ПДВ та штрафні санкції, суд відмовляє за
необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6
Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати  частково нечинним  податкове повідомлення -рішення Південної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі від 20.03.2007
року № /0 на суму  податку з
доходів фізичних осіб 9875 грн., від 16.04.2007 року № /1 на суму
податку з доходів фізичних осіб 9875 грн., 01.06.2007 року № /2 на суму
податку  з доходів фізичних осіб 9875
грн., від 15.08.2007 року  № /3
на суму  податку з доходів фізичних осіб
9875 грн.

В
решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до
ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у
строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному
обсязі 29.12.2007року