ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 29/233

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Ігнатова Н.О. –дов. №Н-01/1567 від 16.05.07р.

пр. Співак О.Є. –дов. №204/0109 від 03.12.07р.

державного підприємства "Донецька залізниця"

у справі
господарського суду Донецької області

на рішення
господарського суду Донецької області від 02.10.2007р.

за позовом
державного підприємства "Донецька залізниця"

до

закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

про
стягнення 408 320,64грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2007року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод" про стягнення збору за зберігання вантажу за час затримки на станції призначення у сумі 408 320,64грн. за період 11.11.2006р.-05.01.2007р.

Рішенням від 02.10.2007р. господарського суду Донецької області (суддя Гаврищук Т.Г.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача збір за зберігання вантажу у розмірі 34 824,72грн., 348,25грн. витрат по оплаті держмита, 10,07грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у задоволені іншої частини позовних відмовлено.

Рішення ґрунтується на тому, що в частині задоволення позовних вимог, затримка вагонів мала місце з вини відповідача, що підтверджується складеними залізницею актами загальної форми ГУ-23, тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві збір за зберігання вантажу, а в частині відмови позовних вимог, позивачем було пропущено строк позовної давності та ним не надано клопотання про поновлення строку та доказів, що засвідчують наявність поважних причин пропущення вказаного строку.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, державне підприємство "Донецька залізниця" вважає, що строк позовної давності повинен обраховуватись від дати складання накопичувальної картки, яка складена у квітні 2007 року, і таким чином, скорочений шестимісячний строк позовної давності залізницею не пропущений.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №1/102/507/06 від 28.02.2006р. на експлуатацію залізничної під'їзної колії позивача при станції Ясинувата Донецької залізниці.

Відповідно до п.4 цього договору подавання вагонів на під'їзну колію та їх зарахування в користування вантажоодержувачу проводиться за інтервалами: маршрути з окатишами та агломератом за маршрутами з окатишами та агломератом не менш ніж через 7 годин; маршрут з коксом за маршрутом з коксом не менш ніж через 7 годин; в усіх інших випадках –не менш ніж через 3 години, без попереднього повідомлення про час подачі вагонів.

Пунктом 13 наведеного договору встановлено, що відповідач сплачує позивачеві збори за подачу та прибирання вагонів, плату за користування вагонами (контейнерами) та інші збори та плати згідно з діючим законодавством.

У період з 11.11.2006р. по 05.01.2007р. на ст. Ясинувата Донецької залізниці за перевізними документами на адресу закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод" надходив вантаж.

Про прибуття вантажу за спірними перевізними документами відповідач був своєчасно повідомлений, що засвідчується витягом з Книги повідомлень.

Вагони з вантажем були подані позивачем на приймально-здавальну колію відповідача, але не були прийняті останнім на свою під'їзну колію та були затримані на коліях станції. Наведені обставини засвідчені складеними позивачем актами загальної форми ГУ-23, в яких зазначений час початку та закінчення затримки вагонів. Від підписання актів загальної форми відповідач відмовився, про що зазначено в цих актах.

Відповідно до вимог п.12 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458,  загальний  час,  за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Враховуючи наведені вимоги, позивачем було нараховано відповідачеві плату за користування спірними вагонами за час затримки вагонів згідно актів загальної форми ГУ-23, що засвідчується накопичувальними картками № 28040985, № 28040987, № 28040989, № 28040988, які підписані відповідачем без зауважень. Відповідач не оспорював правомірність нарахування позивачем плати за користування спірними вагонами за їх час затримки.

Пунктом 46 Статуту залізниць України встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, який надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за N 866/5087, встановлено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені п.46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно п.8 наведених Правил збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних,  припортових  станціях  тощо).

Розмір збору за зберігання вантажів встановлений у розділі 2 Тарифного керівництва №1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту 15.11.1999р. N551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за N828/4121.

Відповідно до п.2.6 "Правил розрахунків за перевезення вантажів", затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р. №664, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Позивачем за зберігання вантажу на станції Ясинувата понад встановлений термін було нараховано відповідачеві збір за зберігання вантажу у розмірі 340267,20грн. (без урахування ПДВ) та складена накопичувальна картка №28040991 за квітень 2007р., від підписання якої відповідач відмовився про, що складено акт загальної форми ГУ-23 №118 від 31.05.2007р.

Пунктом 8 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від  вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки  вагонів  і  їх  номери.

Згідно із п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002р. N334, за реєстрованих в Міністерстві юстиції України  08.07.2002р. за N567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у тому числі у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під  вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Судом першої інстанції також встановлено, що затримка вагонів мала місце з вини відповідача, що підтверджується складеними залізницею актами загальної форми ГУ-23, тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві збір за зберігання вантажу. Відповідач не довів відсутності вини у затримці вагонів на станції, у тому числі порушення позивачем вимог п.4 договору №1/102/507/106 від 28.02.2006р.

За приписами ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Пунктом 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Господарський суд встановив, що підставою для подання позову у цій справі стала подія –відмова відповідача від прийняття вантажу на під'їзну колію  та зберігання вантажів у вагонах на станції Ясинувата Донецької залізниці про, що складені відповідні акти загальної форми ГУ-23, позивачем позов про стягнення збору за зберігання вантажу поданий 03.07.2007р., тому для стягнення збору згідно до актів загальної форми ГУ-23, які складені до 03.01.2007р. в сумі 373 495,92грн.  (з урахуванням ПДВ) позивачем пропущений встановлений шестимісячний термін.

За приписами ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також позивач не надав клопотання про поновлення строку та доказів, що засвідчують наявність поважних причин пропущення позовної давності.

З урахуванням ч.2 ст.9 ЦК України та п.136 Статуту залізниць України позови до залізниці можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог п.134 цього Статуту –з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акту, акту загальної форми, списання коштів з особистого рахунку тощо).

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали,  їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.10.2007р. по справі №29/233 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                  Є. Першиков

Судді                                                                                          Т. Данилова

І. Ходаківська