ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"30" жовтня 2007 р.

14:00

Справа №  9/429/07

Господарський суд Миколаївської області
у складі  судді Філінюк І.Г., при
секретарі Алєксєєвої Ж.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні  матеріали адміністративного позову:

Управління пенсійного фонду України
в Снігурівському районі Миколаївської області, Миколаївська область, м.Снігурівка,
вул.Леніна, 3,

до відповідача: Приватний
підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1

За участю представників сторін:

Від
позивача: Опанасенко А.В., дор. №833/07 від 26.02.2007р.

Від  відповідача: ОСОБА_2, дор. від 16.07.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків в сумі 238,32грн.

Відповідач  позовні вимоги не визнав в повному обсязі,
просить суд відмовити в задоволені позовних вимог та стягнути з позивача на
свою користь понесини ним витрати за надання юридичної допомоги у розмірі
150,00грн.

За згодою сторін, в судовому
засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, господарський суд, -

в с т а н о в
и в:

Відповідач по справі зареєстрований
в УПФ України в Снігурівському районі
Миколаївської області як платник збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

30.03.2006р. СПД ОСОБА_1 подав до
управління ПФУ звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005р., в якому самостійно
визначив фіксований розмір страхових внесків.

Позивачем було складено акт
перевірки звіту про нарахування та сплату суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005р., в якому зроблено
розрахунок сум фіксованого розміру внесків, що підлягають сплаті за І квартал
2005р. Розрахунком визначено суму фіксованого розміру внеску в сумі 238,32грн.

Пунктом 4 частини 8 Прикінцевих
положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
передбачено, що до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду фізичні особи -суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту) на період дії
законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Розмір страхового внеску для даної
категорії осіб встановлений п.2 ст.4 Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»складає 32% від об'єкта оподаткування визначеного
п.2.ст.2 цього Закону.

З урахуванням вищевказаного,
позивач вважає, що відповідач повинен сплатити до Пенсійного фонду України
фіксований розмір страхових внесків у розмірі мінімального страхового внеску
-83,84грн. за січень -лютий та 81,14грн. за березень 2005р. з урахуванням
частини єдиного та фіксованого податків, перерахованих Державним казначейством
України у грудні 2004р. та за 2005р.

Відповідно до складеного позивачем
акту камеральної перевірки звіту про нарахування та сплату суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005р.,
управлінням було нараховано відповідачу суму внесків, що підлягають сплаті в
розмірі 238,32грн.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, в обгрунтування заявлених заперечень посилається на те, що він здійснює
свою господарську діяльність на підставі Торгового патенту, тобто сплачує
фіксовану суму податку, яка в свою чергу поділяється між іншими податками та
обов'язковими платежами.

Суд вважає заперечення відповідача
обгрунтованими, оскільки:

- з 1  січня
до 1 квітня 2005 року діяв порядок сплати єдиного та  фіксованого
податків  та   страхових
внесків   до   фондів, встановлений Законом   України
від   23.12.2004   р.
N2285-IV "Про Державний бюджет України на 2005 рік".  Відповідно до
цього порядку,  сума єдиного та
фіксованого податків у повному обсязі зараховувалася до  місцевих
бюджетів.  Для  підприємців
- фізичних  осіб,  які
обрали особливий режим оподаткування,
у цей період було встановлено фіксований
розмір  пенсійного  внеску
за себе  і  членів своєї сім'ї,  який дорівнював розміру мінімального
страхового внеску (262 грн х 0,32 = 83,84 грн).

- якщо   підприємці
-  платники  фіксованого
податку  у першому кварталі 2005
року  не
сплачували  встановленого  розміру фіксованого пенсійного внеску, на
борги, що у них утворилися перед Пенсійним фондом, поширюється дія
розпорядження Кабінету Міністрів України
від  10.03.2005  р.
N  58-р  у
частині тимчасового припинення перевірок
юридичних  та  фізичних
осіб  - платників  єдиного
і  фіксованого  податку
щодо сплати страхових внесків на різні види загальнообов'язкового
державного соціального страхування, стягнення з них заборгованості за цими
платежами, яка утворилася у 2004
році  -  I
кварталі  2005  року,
застосування пов'язаних з цим санкцій.

Відповідно до п. 11.12 Інструкції
про порядок обчислення і  сплати  страхувальниками  та
застрахованими особами
внесків   на   загальнообов'язкове   державне
пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,  затвердженої
постановою правління Пенсійного
фонду  України  від
19.12.2003  р.  N
21-1,  фізичні особи -
підприємці,  які  обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок),
подають до органу Пенсійного фонду до
1  квітня,  наступного
за  звітним роком,  річний
звіт  про  нараховані та сплачені суми фіксованого
розміру страхових внесків за формою
згідно  з  додатком
26  цієї Інструкції.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року»
суми  внесків до Пенсійного фонду
України,  Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування  на
випадок   безробіття суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та  звітності,  які
були  сплачені ними в складі
податків згідно з чинним
законодавством  України  протягом 2004
року  -  I кварталу 2005 року,  але не були зараховані на їх особові рахунки
в цих фондах у зв'язку з застосуванням Державним казначейством  України норм діючого на той час Закону
України "Про Державний  бюджет
України на 2005  рік",  не вважати заборгованістю.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Відповідач просить суд стягнути з
позивача на свою користь понесини ним витрати за надання юридичної допомоги у
розмірі 150,00грн. Вказані витрати підтверджуються наданим відповідачем
договором про надання юридичних послуг від 16.07.2007р. та оригіналом квитанції
до прибуткового касового ордеру.

Суд вважає, що вимоги відповідача
щодо стягнення з Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі
Миколаївської області витрат за надання юридичної допомоги у розмірі
150,00грн., не довединими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки:

По-перше, відповідно до п.2 ст. 90
КАС України у разі звільнення сторони від оплати надання  їй
правової допомоги  витрати  на
правову  допомогу  здійснюються
за рахунок Державного бюджету України, а ні за рахунок суб'єкту владних
повноважень;

По-друге, граничний розмір
компенсації витрат  на  правову
допомогу встановлюється законом. Відповідно до п.2 додатку до постанови
Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,
граничний розмір компенсації, який сплачується за рахунок держави не повинен
перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову
допомогу виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий
день.

За правилами ст. 97 КАСУ суд за
клопотанням  однієї  зі
сторін визначає  грошовий розмір
судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Відповідачем по справі,
всупереч вказаної постанови Кабміну, не наведена кількість робочих днів особи,
якою була надана правова допомога.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд
-

В И Р І Ш И В
:

В
задоволені позову відмовити.

В задоволені клопотання Приватного підприємця
ОСОБА_1 щодо стягнення з позивача судових витрат в розмірі 150,00грн.
-відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

I.Г.Фiлiнюк