ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.12.07                                                                                           Справа № 18/143-7/223

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого –судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу Долинського відділення НАСК “Оранта” від 14.11.2007 року № 9-8-06/517 (вх. № 767 від 30.11.2007 року) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2007 року у справі № 18/143-7/223

за позовом Головного управління статистики в Івано-Франківській області, м.Івано-Франківськ.

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ

до НАСК “Оранта”, м.Київ

про визнання недійсним договору оренди державного майна від 01.04.2001 року, укладеного між Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області та Долинським відділенням НАСК “Оранта” та зобов‘язання відповідача повернути позивачу орендоване майно.

за участю представників сторін та третьої особи: не з‘явились.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2007 року у справі № 18/143-7/223 задоволено позов Головного управління статистики в Івано-Франківській області до НАСК “Оранта”: визнано недійсним договір оренди державного майна від 01.04.2001 року, укладений між Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області та Долинським відділенням НАСК “Оранта” та зобов‘язано відповідача звільнити нежитлове приміщення загальною площею 91,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Долина, вул. Пушкіна, 12.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що пролонгований 01.04.2007 року договір оренди від 01.04.2001 року є відповідно до ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ч. 4 ст. 284 ГК України, ст. 287 ГК України, ч. 3 ст . 203, ст. 215 ЦК України недійсним, оскільки з 01.01.2004 року позивач не уповноважений бути орендодавцем державного майна

На згадане рішення відповідачем - НАСК “Оранта” в особі Долинського відділення НАСК “Оранта” подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема, скаржник посилається на те, що договір оренди від 01.04.2001 року року правомірно був пролонгований, оскільки позивачем не було надано жодних заперечень щодо цього. Також відповідач посилається на те, що норми Господарського кодексу України, враховуючи його прикінцеві положення, не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору оренди, оскільки невідповідність даного договору вимогам чинного законодавства має оцінюватись господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірного договору, а положення даного Кодексу не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу від 18.12.2007 року (вх. № 10772 від 21.12.2007 року) третя особа –Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області заперечило доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції було вірно враховано, що з 1 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України, відповідно до ст. 287 якого, орендодавцем державного нерухомого майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення. Таким чином, пролонгований договір оренди від 01.04.2001 року не відповідає чинному законодавству України, зокрема ст. 287 ГК України, ст. 92 ЦК України, ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, а тому його підставно визнано недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. Також судом першої інстанції правомірно враховано положення ст. 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Позивачем - Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області подано суду клопотання (вх. № 10527 від 14.12.2007 року) про розгляд справи за відсутності його представника в судовому засіданні.

Сторони та третя особа явку представників в судове засідання не забезпечили. Однак, колегія суддів апеляційої інстанції, враховуючи повідомлення їх про час та місце розгляду даної справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їх відповідальним службовим особам під розписку ухвали суду 04.12.2007 року, вважає, що судом забезпечено право даних осіб на судовий захист, та є можливим відповідно до ст. 101 ГПК України здійснення апеляційного провадження в даному судовому засіданні та прийняття за наслідками перегляду рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2007 року у справі № 18/143-7/223 відповідної постанови апеляційного суду.

Апеляційний суд дослідивши викладені в апеляційній скарзі мотиви, заперечення зазначені у відзиві, матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

01.04.2001 року між сторонами по справі укладено договір оренди державного майна № 6, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 91,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Долина, вул. Пушкіна, 12, на другому поверсі адмінбудинку, який перебуває на балансі Долинського районного відділу статистики.

01.07.2003 року в в договір оренди від 01.04.2001 року внесено зміни, зокрема, визначено, що орендодавцем майна є Івано-Франківське обласне управління статистики, а також змінено порядок проведення розрахунків за користування даним майном.

Також судом встановлено, що згідно наказу Державного комітету статистики України від 06.02.2004 року реорганізовано Івано-Франківське обласне управління статистики в Головне управління статистики в Івано-Франківській області.

Факт прийому-передачі нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Рожнятів, вул. Шевченка, 3а, в оренду відповідачу підтверджується матеріалами справи, й не заперечується сторонами.

Головне управління статистики в Івано-Франківській області звернулося з позовною заявою про визнання недійсним згаданого вище договору оренди та повернення орендованого майна, виходячи з того, що в порушення норм чинного законодавства, даний договір було пролонговано безпідставно, оскільки з 01.01.2004 року відповідно до ст. 287 ГК України орендодавцем державного майна є лише Фонд державного майна України, його регіональні відділення, а тому Головне управління статистики по Івано-Франківській області не може з даного терміну виступати орендодавцем такого майна.

Апеляційний суд, враховуючи матеріали справи, підставу позову, приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, чинної на момент укладення договору, орендодавцями є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого), а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна.

Абзац четвертий згаданої норми згідно із Законом України від 13.09.2001 року № 2680-III викладений в такій редакції: підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

01.01.20004 року набрав чинності Господарський кодекс Укарїни, відповідно до ст. 287 якого, орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

3) державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Законом України від 29.06.2004 року № 1905-IV, абз. 4 ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” викладено в такій редакції: “підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.”

Пленум Верховного суду України в своїй постанові “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” № 3 від 28.04.1978 року, з наступними змінами (п.п. 2, 5), та Вищий арбітражний суд України в своїх роз‘ясненнях № 02-5/111 від 12.03.1999 року, із наступними змінами (п. 10), роз‘яснили, що в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов‘язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, управління статистики та третя особа на її стороні просять визнати недійсним договір оренди державного майна від 01.04.2001 року № 6, укладений між сторонами у справі, відповідно до ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Такими згідно ст. 203 ЦК України є слідуючі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однак, Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року № 435-ІV набрав чинності з 01.01.2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень даного Кодексу), а тому в суду відсутні правові підстави для визнання недійсним оскарженого договору відповідно до ст. 215 даного Кодексу.

На час укладенння спірного Договору був чинним Цивільний Кодекс Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 48 даного Кодексу недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як вбачається колегією суддів апеляційної інстанції, договір оренди державного майна від 01.04.2001 року № 6, повністю відповідає вимогам закону, яке діяло на час його укладення, зокрема, укладений належним орендодавцем згідно з ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, в діючій на цей час редакції даного Закону.

Щодо посилань апелянта на те, що продовження дії договору оренди після його закінчення 31.03.2006 року, як правочин, не відповідає чинному законодавству України, зокрема ст. 287 ГК України, ст. 92 ЦК України, ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, а тому договір оренди від 01.04.2001 року № 6 слід визнати недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки встановлення факту пролонгації дії Договору жодним чином не впливає на факт дійсності даного Договору, який встановлюється судом виходячи з тих обставин, з якими закон, який діяв на час укладення оспорюваного Договору, пов‘язує можливість визнання його недійсним. В даному випадку, як встановлено вище колегією суддів апеляційної інстанції, договір оренди державного майна від 01.04.2001 року № 6, відповідає вимогам закону, яке діяло на час його укладення.

За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову щодо визнання недійсним вищезазначеного договору оренди відсутні.

Оскільки позовна вимога про повернення позивачу орендованого майна є нічим іншим як застосуванням до сторін реституції в зв‘язку з недійсністю договору оренди від 01.04.2001 року № 6, факт відсутності підстав для визнання якого недійсним встановлено вище судом, то таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2007 року у справі № 18/143-7/223 слід скасувати, та прийняти нове рішення, яким в позові Головному управлінню статистики в Івано-Франківській області до НАСК “Оранта” про визнання недійсним договору оренди державного майна від 01.04.2001 року, укладеному між Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області та НАСК “Оранта”, та зобов‘язання відповідача повернути позивачу орендоване майно - відмовити.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Долинського відділення НАСК “Оранта” задоволити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2007 року у справі № 18/143-7/223 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові Головному управлінню статистики в Івано-Франківській області до Долинського відділення НАСК “Оранта” про визнання недійсним договору оренди державного майна від 01.04.2001 року, укладеному між Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області та НАСК “Оранта” та зобов‘язання відповідача повернути позивачу орендоване майно - відмовити.

3. Стягнути з Головного управління статистики в Івано-Франківській області на користь НАСК “Оранта” 42 грн. 50 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

4.          Доручити господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання даної постанови.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя М.І.Городечна

суддя М.В.Юркевич

суддя В.Л.Кузь