ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 03-06/2789

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ “Агротехнологія”

на постанову
від 11.12.06 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі
№03-06/2789

господарського суду
Черкаської області

за позовом
ТОВ “Агротехнологія”

до
ТОВ “Круг-ТЕТ”

про
стягнення 27189,94 грн.

за участю представників сторін

від позивача:
у засідання не прибули

від відповідача:
у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехнологія" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Круг-ТЕТ" про стягнення 27189,94 грн. збитків.

Позов мотивовано тим, що між сторонами у справі укладено договір б/н від 14.02.05 про надання послуг з перевезення, і при виконанні цього договору сталося ДТП, внаслідок якої позивачу завдано збитків, що підлягають відшкодуванню відповідачем як перевізником у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що не приймав від позивача вантаж до перевезення, відповідна транспортна накладна не складалася, а складені позивачем акти про нестачу та непридатність курей-бройлерів та поліетиленових контейнерів юридичної сили не мають.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням від 21.07.06 господарський суд Черкаської області (суддя Єфіменко В.В.) позов задовольнив в частині стягнення 20304,94 грн. збитків, а в решті позовних вимог відмовив через недоведеність обставин нестачі 306 контейнерів.

Рішення мотивовано встановленням обставин передачі позивачем відповідачу для перевезення вантажу, зазначеного у видатковій накладній, а також заподіяння позивачу внаслідок ДТП збитків на суму 20304,94 грн., у тому числі 4207 грн. за нестачу товару, 2885,35 грн. за непридатність для реалізації товару, 5220 за непридатність до експлуатації тари, 7992,19 різниці в ціні.

Постановою від 11.12.06 Київський міжобласний апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Фаловської І.М. –головуючого, Агрикової О.В., Мамонтової О.М.) рішення суду першої інстанції скасував в частині задоволення частини позовних вимог, відмовивши в задоволенні позову, а в решті рішення залишив без змін.

Постанова мотивована недоведеністю причинного зв'язку між ДТП та продукцією, яка була об'єктом дослідження на території ВАТ "Золотоношм'ясо", а відтак недоведеністю визначених у позові збитків.

Ухвалою від 21.02.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Стаття 924 ЦК України передбачає, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 47 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.69 №401, вантажовідправник повинен подати автотранспортному підприємству або організації на вантажі товарного характеру, що пред'являються до перевезення, товарно-транспортні накладні, а на вантажі нетоварного характеру, по яких не ведеться складський облік товарно-матеріальних цінностей, але організовано облік шляхом заміру, зважування, геодезичного заміру, - акти заміру (зважування).

Товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру (зважування).

Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей.

Типова форма товарно-транспортної накладної, акта заміру (зважування) і путьових листів, а також порядок виготовлення, обліку, заповнення та обробки цих документів затверджуються в порядку, встановленому Радою Міністрів Союзу РСР.

Крім того ст. 133 Статуту автомобільного транспорту УРСР визначає, що автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало.

У відповідності зі ст. 158 Статуту автомобільного транспорту УРСР обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Пунктами 13.5, 13.6, 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.97, передбачено, що при визначенні кількості вантажу за допомогою зважування Перевізник не несе матеріальної відповідальності у випадках розходження між масою вантажу, що зазначена у товарно-транспортних документах, і фактичною масою вантажу, якщо різниця маси не перевищує: а) відповідних нормативів природних втрат маси вантажу, визначених відповідно до чинного законодавства; б) технічних норм точності вагів.

В разі, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу Перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, за наявності вини відповідача у ДТП позивач не надав доказів, передбачених законодавством, які посвідчують його збитки внаслідок цієї ДТП.

З огляду на вищевикладені законодавчі норми судова колегія погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки надані позивачем документи не відповідають вимогам, які визначені законодавством в якості доказів збитків, вчинених перевізником вантажовідправнику.

Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.12.06 у справі №03-06/2789 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький