ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  43/32

12.03.08

За позовом  товариства з обмеженою відповідальністю „Ікспоінт”

до                  товариства з обмеженою відповідальністю „Ізотех”

про                   стягнення 6 474, 87 грн.

Суддя  Пасько М.В.

Представники:

від позивача                    Копиткова О.І., Телешев М.Л. –предст. за дов.,

від відповідача          Ракітіна Л.Д. –предст. за дов.

ОБСТАВИНИ  СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до  товариства з обмеженою відповідальністю „Ізотех” про стягнення 6 474, 87 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов договору № 07/22-2007 від 12.03.03.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.07 порушено провадження у справі № 43/32 та призначено її розгляд на 25.01.08.

У зв’язку з нез’явленням в судове засідання представника відповідача та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи неодноразово відкладався.

Судом у відповідності до ст. 81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками процесу документи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.07 між товариством з обмеженою відповідальністю „Ікспоінт” (далі-Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю „Ізотех” (далі - Відповідач) було укладено Договір про надання послуг основного позасудового стягнення № 07/22-НС (далі - Договір).

Відповідно п.1.1. Договору Відповідач (Замовник) замовляє, а Позивач (Виконавець) надає послуги передбачені п. 2.1 Договору.

Приймання –передача виконаних робіт згідно умов Договору (п. 3.5) повинно оформлюватися шляхом підписання відповідного акту.

Відповідно до розрахунку Позивача, заборгованість Відповідача за Договором                    № 07/22-НС від 12.03.07 складає 5 873, 40 грн. основного боргу, 165, 23 грн. інфляційних нарахувань, 260, 04 грн. пені та 176, 20 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини, що відповідно до законодавства можуть бути підтверджені певними засобами доказування не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.4 частини третьої статті 129 Конституції України та                                      ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні що надала позов лежить зобов’язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовідносини між сторонами виникли внаслідок укладання 12.03.07 Договору про надання послуг основного позасудового стягнення № 07/22-НС.

Відповідно до умов Договору Позивач зобов’язувався надавати послуги по основному позасудовому стягненню дебіторської заборгованості, які Відповідач зобов”язувався оплатити протягом 5-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку –фактури. Розрахунковий період за надані послуги складає один місяць (п. 4 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору Замовник замовив Виконавцю послуги шляхом надсилання електронною поштою замовлення, згідно якого Відповідачем було передано перелік дебіторів для проведення робіт передбачених Договором, що не заперечується Відповідачем та підтверджується наявними матеріалами справи.

Позивач виставив Відповідачу рахунок –фактуру № 80 від 06.08.2007 р. на суму           5 873, 40 грн.

Зазначений рахунок було виставленого після погашення заборгованості, яка існувала між Відповідачем та одним з дебіторів наявних у замовленні (ТОВ „Будматеріали”).

Відповідач відмовився оплачувати виставлений рахунок, оскільки, за його твердженням заборгованість між ним та ТОВ „Будматеріали” була погашена внаслідок самостійного врегулювання відносин без участі Позивача.

Відповідно до п. 3.5 Договору факт виконання робіт повинен бути підтверджений шляхом підписання акту прийому –передачі робіт.

Позивач не надав суду відповідного акту виконаних робіт та жодного документу на підтвердження того, що ним дійсно було здійснено роботи передбачені умовами Договору.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до  ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя                                                                                                               М.В.Пасько