КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007                                                                                           № 43/561

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин  Н.В.

суддів:            Калатай  Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:           Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача -Ананійчук О.А. – представник за довіреністю № 48 від 25.04.2007 р.

від відповідача - Климюк А.Т. – представник за довіреністю № 07/07-175 від 03.05.2007 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.10.2007

у справі № 43/561 (Пасько М.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про                                                  стягнення 76000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача реальних збитків в сумі 76000 грн. у вигляді витрат на оплату наданої СПД Соколовський В.В. позивачу юридичної допомоги по стягненню з відповідача суми страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2007 р. у справі № 43/561 в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Астра” відмовлено повністю з тих підстав, що віднесення до складу збитків витрат на правову допомогу позивача суперечить закону, зокрема положенням ст.225 ЦК України, оскільки дані витрати не відносяться до складу збитків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Астра” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2007 р. у справі № 43/561 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд невірно застосував норми матеріального права, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою від 23.11.2007 р. колегія суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Капацин Н. В., судді Калатай Н. Ф., Смірнова Л. Г. прийняла апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Астра” до свого провадження та призначила її розгляд на 17.12.2007 року.

Розпорядженням Голови суду № 01 –23/1/4 від 11.09.2007 р. справу № 43/561 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Капацин Н.В., суддів Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А.

Позивачем до матеріалів справи долучено доповнення до апеляційної скарги від 14.12.2007 р., відповідачем – відзив на апеляційну скаргу від 14.12.2007 р. та пояснення від 21.12.2007 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали позовної заяви, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

15.07.2004 р. позивач та відповідач уклали договір добровільного страхування майна № 00525-1189 (далі –Договір страхування), об’єктом страхування за яким є будівля ресторану “Золота Пава” загальною площею1227,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, м.Берегово, площа Ракоці, 1.

27.06.2005 р. в будівлі ресторану “Золота Пава” сталася пожежа, внаслідок якої Позивачу було завдано матеріальної шкоди.

07.10.2005 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку.

За умовами Договору відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування у сумі 209829, 34 грн.

Позивач не погодився із зазначеною сумою страхового відшкодування та звернувся за правовою допомогою до суб’єкта підприємницької діяльності Соколовського Владислава В’ячеславовича (далі СПД Соколовський В.В.), з яким уклав Договір № 55 від 24.03.2006 р. про надання юридичної допомоги.

Відповідно п.2.1.1 Договору СПД Соколовський В.В. взяв на себе наступні обов’язки: вести переговори із відповідачем щодо врегулювання питання про розмір суми страхового відшкодування за Договором, представляти інтереси позивача у господарському суді міста Києва, Київському апеляційному господарському суді, Вищому господарському суді України, Верховному суді України та в Державній виконавчій службі України щодо спору позивача з відповідачем про стягнення на користь позивача суми страхового відшкодування за Договором в зв’язку з настанням 27.06.2005 р. страхового випадку.

У липні 2006 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 585463,64 грн. страхового відшкодування згідно договору страхування № 00525-1189 від 15.07.2004 р., 5940 грн. витрат на сплату державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2006 р. у справі № 26/353 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 26/353 від 01.11.2006 р. рішення суду першої інстанції скасоване і прийняте нове, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 591436,27 грн., в тому числі, 585463,64 грн. страхового відшкодування, 5854,63 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

13.03.2007 р. Державною виконавчою службою у Шевченківському районі міста Києва стягнуто з відповідача на користь позивача 591436,27 грн.

З наявних у матеріалів справи документальних доказів вбачається, що участь від імені позивача на всіх етапах вирішення спору щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування, в тому числі, підчас виконання судового рішення у справі № 26/353, приймав СПД Соколовський В.В.

За виконані за умовами Договору № 55 від 24.03.2006 р. роботи позивач сплатив СПД Соколовський В.В. 76000 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 6 від 18.01.2007 р., № 7 від 22.01.2007 р., № 7 від 08.02.2007 р., № 26 від 16.03.2007 р.

25.03.2007 р. позивач та СПД Соколовський В.В. склали акт про надання юридичної допомоги за договором № 55 від 24.03.2006 р., згідно якого сторони одна до одної відносно виконання умов Договору взаємних претензій не мають.

11.09.2007 р. позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 76000 грн., що були виплачені СПД Соколовський В.В. за роботи з надання позивачу юридичної допомоги щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування.

При цьому, з посиланням на правила ст. 22 Цивільного кодексу України, ст.ст. 218, 221 Господарського кодексу України, позивач визначив заявлені до стягнення 76000 грн. як реальні збитки, які були зроблені для відновлення його порушеного права.

Після відмови судом першої інстанції у задоволенні позову з тих підстав, що дані витрати не відносяться до складу збитків, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції і у апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги від 14.12.2007 р. додатково в обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування реальних збитків послався на правила статей 217, 224, 225 Господарського кодексу України

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) до реальних збитків відносяться втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За правилами ст. 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов’язання.

За правилами ст. 623 ЦК України збитки кредиторові відшкодовуються боржником у разі порушення ним зобов’язання.

Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України (ГК України) у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов’язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов’язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов’язання, носить обов’язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв’язку з порушенням.

Проте, як свідчать матеріали справи, розмір плати за отриману юридичну допомогу, на яку погодився позивач, не пов’язаний із сумою, що її було стягнуто з відповідача на користь позивача за рішенням суду у справі № 26/353, тобто не перебуває у причинно-наслідковому зв’язку із діями відповідача, пов’язаними з невиплатою цієї суми.

Зобов’язального характеру відшкодування витрат на юридичну допомогу також не носить а ні за умовами договору а ні за вимогами закону.

Адже, умовами Договору страхування сторони не передбачили компенсацію витрат на юридичну допомогу у випадку порушення сторонами умов цього договору.

А згідно ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Тобто, залучення до участі у справі в якості представника іншої особи є правом, а не обов’язком сторони, витрати якої щодо такої особи не носять для другої сторони у справі обов’язкового характеру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені до стягнення з відповідача 76000 грн. не відносяться до реальних збитків, і застосування в цьому випадку до правовідносин сторін правових норм, що на них послався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, є помилковим.

З огляду на обставини справи, на думку колегії суддів, спірні правовідносини сторін щодо стягнення збитків носять деліктний характер і мають регулюватися правилами ст. 1166 ЦК України, згідно якій майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленумом Верховного Суду у Постанові № 6 від 27.03.92 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” роз’яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є  вина зазначеної особи.

Аналіз правовідносин позивача і відповідача з приводу відшкодування відповідачем збитків у вигляді витрат позивача на юридичну допомогу за Договором № 55 про надання юридичної допомоги від 24.03.2006 р., предметом якого є ведення СПД „Соколовський В.В. переговорів із відповідачем щодо врегулювання питання про розмір суми страхового відшкодування за Договором страхування, представництво інтересів позивача у господарському суді міста Києва, Київському апеляційному господарському суді, Вищому господарському суді України, Верховному суді України та в Державній виконавчій службі України щодо спору позивача з відповідачем про стягнення на користь позивача суми страхового відшкодування за Договором страхування в зв’язку з настанням 27.06.2005 р. страхового випадку, дає підстави для висновку про відсутність правових умов відшкодування деліктного зобов’язання, оскільки, як було встановлено судом, витрати за цим договором не мають обов'язкового характеру для відповідача, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2007 р. у справі № 43/561 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Астра” на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2007 р. у справі № 43/561 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2007 року у справі № 43/561 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва  матеріали справи № 43/561.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіна С.А.

25.12.07 (відправлено)