ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.07
Справа № 3/611-06.

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченко П.І. розглянувши матеріали  справи

за позовом        Відкритого  акціонерного товариства  “ Сумиобленерго ”, м. Суми

до першого відповідача  Приватного ремонтно-будівельного підприємства

«Рембуд» , м. Суми

до другого відповідача Виконавчого комітету Сумської міської ради , м. Суми

про  стягнення  61 165 грн. 26 коп.

За участю представників сторін:

від позивача : Андрієнко Н.О., Скляров.

від  першого відповідача : Костюк В.Г.

від другого відповідача: Потураєв С.В.

В судовому засіданні 11.01.2007 року оголошувалась перерва до 14 год. 30 хв. 15.01.2007 року .

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь збитки у розмірі  61 165  грн. 26 коп. , керуючись ст.ст. 196,224-227 ГК України  та ст.ст. 22, 543, 530, 1166 ЦК України .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається  на те , що відповідно до рішення другого відповідача  від 05.08.2003 року  № 485 позивач надавав послуги по забезпеченню мешканців житлових будинків, що обслуговує перший відповідач, комунальною електроенергією. Надавачем цих послуг позивач був до 07.11.2005 року , тобто, до набрання  законної сили рішенням господарського суду Сумської області від 27.10.2005 року у справі № 9/38-05, яким були визнані недійсними положення рішень другого відповідача № 350 від 18.07.2000 року та № 485 від 05.08.20003 року стосовно виведення зі складу квартирної плати послуг по забезпеченню населення комунальною електроенергію та визнання позивача надавачем таких послуг. З 07.11.2005 року позивач не мав права постачати електричну енергію в багатоповерхові житлові будинки на освітлення місць загального користування та  енергозабезпечення ліфтів. В лютому 2006 року позивач направив всім мешканцям цих будинків договори  на користування електроенергією зі зміною механізму розрахунків за постачання комунальної електроенергії, а також надіслав першому відповідачеві пропозицію про внесення змін до договору № 1334 від 19.05.03 року про постачання  електроенергії шляхом укладення додаткової угоди за № 1334/3 від 10.02.06 року до договору № 1334 від 19.05.03 « про постачання електричної енергії». Також про виниклу ситуацію та зміну механізму розрахунків були направлені листи обом відповідачам 10.03.2006 року за № 57-06/1005.

Перший відповідач не погодився внести зміни до  договору , що спонукало позивача до звернення до суду .

21 серпня 2006 року постановою Харківського апеляційного господарського суду позов позивача було задоволено.

Через неможливість подальшого постачання комунальної  електроенергії та невизначеність механізму розрахунків позивач 03.04.2006 року направив повідомлення про  припинення постачання електроенергії в житлові будинки, з якими не було укладено відповідних змін щодо постачання  електроенергії.

Держінспекцією з енергонагляду був винесений  позивачеві припис № С-260 від 20.04.2006 року про припинення постачання комунальної електроенергії.

25.04.2006 року позивач повідомив першого відповідача  про час та місце припинення комунальної  електроенергії, але, як зазначає позивач, його представники не були допущені до електроустановок. Внаслідок цього комунальна електрична енергія постачалась в будинки, що обслуговуються  першим відповідачем, з березня по 22 серпня 2006 року.

Власником згаданих будинків є другий відповідач, а оплату за спожиту електроенергію ніхто не проводив.

Несвоєчасне прийняття другим відповідачем рішення  щодо визначення надавача послуг з постачання електроенергії та недопущення позивача для відключення електроенергії спричинило нанесення шкоди позивачеві.

Позивач вважає збитками витрати, які були затрачені позивачем на відпущену електроенергію відповідно до даних лічильників з 01.03.2006 року по 09.08.2006 року . Ці збитки за  розрахунком позивача складають суму  61 165,26 грн.

Перший відповідач просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю, зокрема, відсутні вина першого відповідача в збитках позивача, не доведений розмір збитків ( представники першого відповідача не приймали участі в знятті показників лічильників 01.03.2006 року ). Перший відповідач доводить, що позивач сам відмовився  відключати комунальну електроенергію , про що складені акти в присутності представника власника житлового фонду 06.04.2006 року та 10.05.2006 року .

Другий відповідач також просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Позивач в порушення  Правил, встановлених НКРЕ, продовжував на без договірній основі постачати на свій ризик електроенергію. Рішення  Виконкому (другого відповідача) № 224 від 18.04.2006 року  позивач не виконував. Другий відповідач вважає недоведеним позивачем як розмір збитків, так і безпосередній  причинний зв'язок між діями відповідачів і збитками. Позивач не надав будь якого договору не посилався на будь-який закон, на підставі якого виникло солідарне зобов'язання  відповідачів перед позивачем , а відповідно до ст. 541 ЦК України , солідарний обов’язок або солідарна вимога виникають у випадках, передбачених  договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Дослідивши  матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін  , господарський суд встановив:

Постачання електроенергії для місць загального користування багатоквартирних будинків та для  енергозабезпечення ліфтів (комунальної електроенергії) здійснювалась позивачем на підставі рішення Виконкому Сумської міської ради від 18.07.2000 року № 350 за укладеними позивачем з кожним власником (квартиронаймачем) договорами на постачання комунальної електроенергії.

Нарахування позивачем комунальної електроенергії здійснювалась не за показниками ліфтового та комунального лічильника, а за розрахунковим методом по загальнобудинковим лічильникам.

Згадані загальнобудинкові лічильники позивач застосував як розрахункові в порушення вимог Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України № 28 від 31.07.1996 року ( з  подальшими змінами та доповненнями ).

27.10.2005 року рішенням господарського суду Сумської області  у справі № 9/38-05 було визнано недійсним абзац 3 пункту 2 та абзац 2 пункту 3 рішення № 350 від 18.07.2000 року  Виконкому Сумської міської ради , зокрема в частині  визначення позивача надавачем послуг з постачання  комунальної електроенергії.

Виконком Сумської міської ради прийняв рішення № 190 від 14.04.2006 року , яким вніс зміни до свого рішення  № 350 від 18.07.2000 року, зокрема, зобов’язав підприємства  по обслуговуванню житла та ВАТ «Сумиобленерго» у двомісячний термін надати Виконкому міської ради пропозиції щодо порядку надання населенню послуг по постачанню електроенергії на комунальні потреби.

Рішенням Виконкому Сумської міської ради  № 224 від 18.04.2006 року було внесено зміни до рішення  Виконкому № 570 від 25.10.2005 року «Про визначення  балансоутримувачів та виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду , що перебуває у комунальній власності територіальної громади.»

Рішенням № 224 від 18.04.2006 року було затверджено Тимчасовий порядок передачі повноважень по розрахунках зі споживачами за спожиту електроенергію на загальні потреби житлового будинку на перехідний період зміни споживача електроенергії на загальні потреби житлового будинку.

Відповідно до п. 3 Тимчасового порядку ( додаток  до рішення № 224 від 18.04.2006 року)  зобов’язано ВАТ « Сумиобленерго» (позивача) сумісно з підприємствами по обслуговуванню житлового фонду : внести зміни в  договори з населенням та на постачання електроенергії на загальні потреби ; проводити заходи щодо приведення схем установки лічильників електроенергії на загальні потреби  у відповідність до типових , що діяли до впровадження механізму цільового збору коштів з мешканців будинків за освітлення місць загального користування ;  проводити сумісне зняття показників приладів обліку електроенергії (покватрирних, освітлення місць загального користування ) ; виконання зазначених заходів має фіксуватись актом, який затверджується  керівниками підприємств по обслуговуванню житлового фонду та ВАТ « Сумиобленерго» . З дати, указаної в акті, будинок вважається переведеним на нову систему розрахунків.

Позивач не надав суду доказів виконання заходів, які він зобов’язаний був здійснити згідно вимог вищезгаданого тимчасового порядку і  продовжував постачання комунальної електричної енергії , вчиняючи правопорушення  в енергетиці, не будучі визначеним як постачальник комунальної електроенергії та без договорів, на її постачання .

Згідно ст. 42 ГК України , підприємство – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється  суб’єктами господарювання з метою досягнення  економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Позивач – є суб’єктом господарювання і здійснює своє підприємницьку діяльність на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику ( ст. 44 ГК України ) .

Здійснюючи діяльність з постачання комунальної електроенергії з  правопорушеннями в енергетиці, позивач діяв на свій ризик протиправно і в тому, що він зазнав збитків від такої діяльності є його вина.

Позивач не довів вину першого відповідача в заподіянні збитків , оскільки станом на 01.03.2006 року  перший відповідач не був визначений як виконавець житлово-комунальних  послуг щодо постачання  комунальної електроенергії в порядку ,  затвердженому  центральним органом виконавчої влади  з питань житлово-комунального господарства ( ч.4 ст. 7 Закону  України « Про  житлово-комунальні послуги» ).

Позивач вважає своїми збитками витрати, які були ним  затрачені на відпущену електроенергію відповідно до даних лічильників з 01.03.2006 року по 09.08.2006 року , але ніяких доказів таких витрат , доказів саме такого розміру витрат ( 61 165 грн. 26 коп.) позивач суду не надав.

Позивач не проводив сумісного зняття  показників приладів обліку електроенергії станом на 01.03.2006 року, чи станом на 01.05.2006 року ( на виконання п.3 згаданого вище Тимчасового порядку ), а тому  розрахунок суми збитків в розмірі 61 165 грн. 26 коп. за період з 01.03.2006 року до 09.08.2006 року є необґрунтованим і на підставі лише цього розрахунку не можна встановити фактичний розмір збитків позивача, а будь-яких доказів наявності та розміру наявних у позивача збитків матеріали справи  не містять.

Актами від 06.04.2006 року та від 10.05.2006 року , копії яких знаходяться в матеріалах справи ( т.1, а.с. 112,113 ), підтверджуються факти ухилення представників позивача від відключення комунальної електроенергії, хоча доступ представників позивача до електрощитових  житлових будинків, що обслуговує перший відповідач, був останнім забезпечений .Позивач не спростував ці факти .

Безпідставною є вимога позивача щодо стягнення  з двох відповідачів у солідарному порядку вищезгаданих збитків .

Стаття, 541 ЦК України , на яку посилається позивач в якості підстави своїх вимог, передбачає, що солідарний обов’язок або солідарна вимога  виникають у випадках,  встановлених договором або законом , зокрема у разі  неподільності предмета зобов’язання .

Позивач не довів суду , що в даному разі має місце саме такий випадок. Позивач не надав суду  будь-якого договору та не послався на будь-який закон, на  підставі яких у першого та другого відповідачів  у даній справі виникло солідарне зобов’язання перед позивачем.

За загальним принципом цивільного права  особа, якій завдано збитків у результаті порушення  її  цивільного права, має право на їх відшкодування  ( ст.ст. 22,1166 ЦК України ). Для застосування такої міри відповідальності , як відшкодування збитків ,  потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення , як-то : протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи ; шкідливий результат такої поведінки (збитки) ; причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками ; вина правопорушника (