ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007 р.
№ 11/136

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Шевчук С.Р.

суддів :
Владимиренко С.В.
Козир Т.П.

розглянувши  у     відкритому              судовому засіданні  касаційну  скаргу
ДК “Газ України “ НАК “Нафтогаз України”

на  постанову
від 06.11.2006 р.
Львівського апеляційного господарського суду

у справі
№ 11/136

господарського суду
Рівненської області

за позовом
ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

до
КТП “Комуненергія”

про
стягнення 12353876,42 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

- позивача (скаржника) -
Бойко Д.Д. (дов. № 344/10 від 29.12.06
Щербаков А.А, (дов. № 366/10 від 29.12.06),
Якрика І.В. (дов. № 291/10 від 29.12.06)

- відповідача:       -
не з’явився

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року позивач –Дочірня компанія “Газ України “ НАК “Нафтогаз України” звернувся до господарського суду Рівненської області про стягнення з відповідача –комунального теплопостачаючого підприємства “Комуненергія” заборгованості по договору купівлі-продажу природного газу № 284/ЗП-06/03-3454 ТЕ-28 від 31.12.2003 р. в сумі 12353876,42 грн. з яких: 7532537,30 грн. основного боргу, 16674880,57 грн. пені, 527277,61 грн. штрафу, 2076857,28 грн. інфляційних втрат та 542323,66 грн. –3% річних.

Рішенням  господарського  суду Рівненської  області  від  05.07.2006  року у справі № 11/136 (суддя Грязнов В.В.) позовні вимоги ДК  «Газ України»НАК «Нафтогаз України»до Комунального теплопостачаючого підприємства «Комуненергія» задоволено  частково. Стягнуто з Комунального теплопостачаючого підприємства  «Комуненергія»,  м.Рівне  на  користь  ДК  «Газ  України» НАК «Нафтогаз України», м.Київ 7532537,30 грн. заборгованості по розрахунках за спожитий природний газ, 542323,66 грн. 3% річних за період з 11.02.2004 по 31.03.2006 роки, 16666,80 грн. витрат по сплаті державного мита та 77,12 грн. плати за послуги з інформаційно-технічного забезпечення  судового процесу. Застосовано відстрочку виконання рішення до 01.09.2006 року. В частині стягнення 1 674880,57 грн. пені та 527277,61  грн. 7% штрафу у позові відмовлено. В частині стягнення 2 076 857,28 грн. інфляційних втрат  позов залишено без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції визнав, а суд апеляційної інстанції погодився з доведеністю факту несвоєчасного виконання відповідачем зобов’язань щодо сплати боргу та настанням відповідальності за порушення цих умов.

Відмова суду першої інстанції в частині стягнення 527277,61 грн. –7% штрафу та 1674880,57 грн. пені мотивована необгрунтованістю нарахування штрафних санкцій та порушенням строку спеціальної позовної давності. Щодо стягнення інфляційних втрат, то місцевий господарський суд залишив позов в цій частині без розгляду з посиланням на те, що позивач не надав суду розширеного розрахунку інфляційних втрат та доказів, які обгрунтовують застосовані позивачем індекси інфляції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. у справі № 11/136 (колегія суддів у складі головуючого судді Бебеляка О.М., суддів: Дубник О.П., Орищин Г.В.) рішення господарського суду Рівненської області від 05.07.2006 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії ДК “Газ України” НАК  “Нафтогаз України”  без задоволення.

У касаційній скарзі Дочірня компанія “Газ України” НАК “Нафтогаз України” № 31/10-1276 від 04.12.2006 р., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, встановлені ст. ст. 4, 75, 161, 162, 214 ЦК УРСР, ст. ст. 267, 525, 526, 549-551, 625 ЦК України, ст. ст. 38, 43,63 ГПК України, просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 05.07.2006 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. у справі № 11/136 та прийняти рішення, яким позовні вимоги ДК “Газ України” в частині пені та втрат від інфляційних процесів задовольнити в повному обсязі.

За розпорядженням Голови Вищого господарського суду України Демченка С.Ф. від 18.01.2007 р. у справі № 11/136 призначено наступну колегію суддів: Шевчук С.Р.–головуючий (доповідач), Владимиренко С.В., Козир Т.П.

В судове засідання 01.02.2007  р. представники відповідача  не з’явилися. Враховуючи, що про час, дату  та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе розглянути касаційну скаргу у відсутності відповідача.

Заслухавши представників скаржника перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин справи, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору № 284/3П-06/03-3494 ТЕ –28 від 31.12.2003 р. на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення бюджетних установ та організацій. Додатковими угодами № 1 від 28.04.2004 р. та № 2 від 17.05.2004 р. сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2004 р.

За цим договором протягом січня-грудні 2004 року позивач поставив відповідачу 106327904 тис. м. куб. природного газу на суму 22328859,87 грн. який оплачений останнім частково.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач свої зобов’язання виконав належним чином, а відповідач свої зобов’язання щодо сплати отриманого природного газу порушив.

Заборгованість відповідача за цим договором на час звернення до суду складала 7532537,30 грн.

Відповідно до п.7.2 договору на постачання природного газу штрафні санкції застосовуються до винної сторони за прострочення виконання зобов’язання понад 30 днів в розмірі 7%.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов’язання на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, 3% річних, а також в частині відмови щодо стягнення штрафу в розмірі 7%, судові рішення відповідачем не оскаржуються, а відтак не перевіряються судом касаційної інстанції.

Поряд з цим, місцевим та апеляційними судами відмовлено позивачу у вимозі про стягнення з відповідача пені в розмірі 1674880,57 грн. в зв’язку з пропуском строку позовної давності та залишено без розгляду вимогу в частині стягнення 2076857,28 грн. інфляційних втрат.

Однак колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується с висновками судів першої та апеляційної інстанцій відносно  вищезазначених вимог з наступних підстав.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України до господарських та цивільних відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями цих кодексів, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Згідно ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою для виникнення господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф, пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору № 284/3П-06/03-3494 ТЕ-28 від 31.12.2003 р. встановлено, в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки зазначені в п.6.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річного, за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 7.5 договору встановлено, що пеня нараховується протягом року, що передує моменту звернення з позовом.

Судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті рішення про відмову в стягненні пені не враховано, що сторони в договорі передбачили такі його істотні умови, як строк та порядок нарахування пені.

Також судом не прийнято до уваги, що правочин щодо забезпечення зобов’язання неустойкою є чинний.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Вищого господарського суду  України зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті рішення в частині вимог про стягнення пені було неповно застосовано законодавство, що призвело до неправильного застосування судами приписів ч. 6 ст. 232 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій передчасно зроблені висновки щодо залишення позову без розгляду в частині стягнення інфляційних втрат. Позивачем у позовній заяві наведений повний розрахунок інфляційних втрат за період лютого 2004 по березень включно 2006 року, на вимогу суду (ухвала від 21.06.2006 р.) позивач надав додаткові пояснення щодо проведення нарахування інфляційних збитків.

Однак, суд оцінки зазначеним доказам не дав, не перевірив обгрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахованим сум інфляційних втрат, чим порушив вимоги ст.43 ГПК України.

Виходячи з наведеного, враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов’язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, оскаржувані рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій в частині стягнення пені в сумі 1674880,28 грн. та інфляційних в сумі 2076857,28 грн. підлягають скасуванню, з направленням справи в частині стягнення пені та інфляційних втрат на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції належить врахувати вищевикладене.

Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними , відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, п.3, 11110-11112  ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. у справі № 11/136 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. та рішення господарського суду Рівненської області від 05.07.2006 р. у справі № 11/136 в частині стягнення пені в сумі 1674880,57 грн. та інфляційних втрат в сумі 2076857,28 грн. скасувати.

Справу № 11/136  в частині стягнення пені та інфляційних втрат передати на новий розгляд до господарського суду Рівненської області в іншому складі суддів.

В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. та рішення господарського суду Рівненської області від 05.07.2006 р. залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                    С.Шевчук

Судді:                                                                          С.Владимиренко

Т.Козир