ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.07.07р.

Справа № А27/84-07

за позовом  Дочірнього підприємства «Меликон-Дніпро» товариства з обмеженою відповідальністю «Меликон-М», м Дніпропетровськ

до  Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.06р. №/0/16425, від 13.10.06р. №/1/16425, від 14.12.06р. №/2/16425

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар П.М.Сергієнко

Представники сторін:

від позивача - Бура Н.С.

від відповідача - Коса І.С., Кравцов Б.В.

Суть спору:

Дочірнє підприємство «Меликон-Дніпро»товариства з обмеженою відповідальністю «Меликон-М»(далі ДП «Меликон-Дніпро»)  звернулося з позовом до державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.06р. №/0/16425, від 13.10.06р. №/1/16425, від 14.12.06р. №/2/16425.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          є неправомірним висновок податкової інспекції щодо завищення товариством податкового кредиту, оскільки вексель передавався у межах бартерного контракту як товар і з урахуванням пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»відповідна сума повинна включатись до податкового кредиту;

-          невизнання відповідачем права підприємства на податковий кредит за відсутності товарно-транспортних накладних є незаконним, оскільки позивач має податкові накладні, які і є підставою для формування податкового кредиту;

-          в діяльності підприємства відсутнє порушення п.1.8 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість”, так як вказана норма не встановлює правил формування податкового кредиту;

-          податковою інспекцією застосовано редакцію пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, яка не існувала на час спірних правовідносин.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

-          в порушення пп.3.2.1 п.3.2 ст.3, п.4.8 ст.4, пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” ДП «Меликон-Дніпро»було безпідставно віднесено до складу податкового кредиту квітня, травня 2006 року ПДВ в розмірі 1369603,68грн.;

-          позивачем не надані для перевірки документи, що підтверджують транспортування товару, а тому відсутні підстави для віднесення сум по податкового кредиту;

-          з урахуванням п.4.8 п.4 Закону України “Про податок на додану вартість” векселі видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов’язання з цього податку;

-          в разі передачі векселя за отриманий товар податкова накладна на такий вексель не виписується і відповідна операція не є об’єктом оподаткування ПДВ згідно з пп.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість”.

В судовому засіданні 27.03.2007р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

13.09.2006р. ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/16425, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ ДП «Меликон-Дніпро»за травень, червень 2006р. на 1174099грн.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення був акт від 29.08.2006р. №248ДСК/23-505/31549679/79 „Про результати виїзної позапланової перевірки ДП «Меликон-Дніпро» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, напрямок відшкодування –зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних податкових періодів за травень 2006р.”.

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ (відсутні документи, що підтверджують транспортування товару) в сумі:

-          600685,89грн. при виконанні  договору поставки з ПП “Земресурси” від 04.04.2006р. №04/04-06П;

-          75450грн. при виконанні договорів поставки з ПП “Територія” від 03.04.2006р. №03/04-06П, від 10.04.2006р. №10/04-06Д;

-          94317,21грн. при виконанні проведенні товарообмінної (бартерної) операції з ПП “Територія” від 03.04.2006р. №03/04-06Б.

Крім того, в порушення пп.3.2.1 п.3.2 ст.3, пп.4.8 ст.4, пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” при проведенні товарообмінної (бартерної)  операції від 03.05.2006р. №03/05-06Б з ПП “Форум-Інвест”  безпідставно віднесено до складу податкового кредиту травня 2006р. ПДВ в сумі 599150,58грн.

За результатами розгляду скарг позивача в процедурі апеляційного узгодження податкового зобов’язання відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.10.06р. №/1/16425, від 14.12.06р. №/2/16425 на таку ж суму, що і первинне рішення.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Аналіз чинного законодавства та матеріалів справи свідчить про помилковість висновку податкового органу про порушення позивачем п.1.8 ст.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” у вигляді безпідставного віднесення до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 770453,10грн. у зв’язку з відсутністю документів, що підтверджують транспортування товару.

Зазначена сума податкового кредиту була сформована позивачем за результатами виконання договорів з ПП ”Земресурси” від 04.04.2006р. №04/04-06П, з ПП „Територія” від 10.04.06р. №10/04-06Д, від 03.04.2006р. №03/04-06Б і від 03.04.2006р. №03/04-06Б. Виконання вказаних договорів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з  метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської  діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у  тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних  інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій  у межах господарської діяльності платника податку.

Податковий кредит в сумі 770453,10грн. був сформований на підставі податкових накладних виписаних:

-          ПП ”Земресурси” №5051 від 05.04.2006р. (ПДВ –600685,89грн.);

-          ПП „Територія” №27041 від 27.04.2006р. (ПДВ –8474,11грн.), №19041 від 19.04.2006р. (ПДВ –2443,37грн.), №17042 від 17.04.2006р. (ПДВ –848,64грн.), №17041 від 17.04.2006р. (ПДВ –5656,53грн.), №14042 від 14.04.2006р. (ПДВ –597,95грн.), №14041 від 14.04.2006р. (ПДВ –3426,85грн.), №12042 від 12.04.2006р. (ПДВ –4194,4грн.), №12041 від 12.04.2006р. (ПДВ –5653,47грн.), №07041 від 07.04.2006р. (ПДВ –40154,83грн.), №06041 від 06.04.2006р. (ПДВ –3999,85грн.).

Відповідно до пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Враховуючи викладене, позивачем був сформований податковий кредит в сумі 770453,10грн. згідно з вимогами чинного законодавства.

Стосовно посилань податкової інспекції на порушення підприємством пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” суд зазначає наступне.

Згідно з вказаною нормою якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в  господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

В порушення ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено, що товари за вказаними договорами придбавалися позивачем не для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, суд погоджується з твердженням ДП „Меликон-Дніпро” про неправомірне застосування податковою інспекцією редакції підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, яка була вже нечинною на час формування позивачем податкового кредиту у квітні, травні 2006р.

Закон України „Про податок на додану вартість” не встановлює наявність товарно-транспортних накладних як підставу для включення сум до податкового кредиту.

Є неправомірним і твердження податкового органу про порушення позивачем пп.3.2.1 п.3.2 ст.3, пп.4.8 ст.4, пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” при відображенні в податковому обліку результатів товарообмінної (бартерної) операції з використанням векселя.

03.05.2006р. між ДП «Меликон-Дніпро» (Сторона-1) і ПП „Форум-Інвест” (Сторона-2) був укладений договір №03/05-06Б на проведення товарообмінної (бартерної) операції.

Предметом договору була зустрічна поставка товарів рівної договірної ціни (обмін), яка здійснювалась без оплати грошима на компенсаційній основі (п.1.1 договору).

ПП „ Форум-Інвест” зобов’язалося поставити ДП «Меликон-Дніпро» товари згідно з  додатком №1 на загальну суму 3594903,48грн. (ПДВ –599150,58грн.). В свою чергу сторона-2 зобов’язалася передати стороні-1 відповідно до додатку №2 простий вексель №3743 від 10.04.2006р. на суму 3594903,48грн.

Факт виконання вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткової накладної №03/05-01 від 03.05.2006р. податкових накладних №0503-7 від 03.05.2006р., №030501 від 03.05.2006р., акту приймання-передачі векселя по вказаному договору бартеру від 03.05.06р., простого векселя №3743 від 10.04.2006р. (векселедавець ТОВ „Видавничий дім „Дніпровська хвиля”).

Як зазначалось вище, при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень відповідач керувався тим, що векселя третіх осіб, які передаються за договорами не є товаром і відповідні операції не є об’єктом оподаткування ПДВ.

Положення чинного законодавства дозволяють стверджувати про помилковість такого висновку податкового органу.

В даному випадку вказаний простий вексель не був емітований безпосередньо позивачем і в межах бартерного договору виступав саме як товар.

Так, відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” товари - матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Згідно з п.1.19 ст.1 вказаного Закону бартер (товарний обмін) - господарська  операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки   продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг).

Таким чином, вексель є товаром і може використовуватись при здійсненні бартерних операцій.

Пунктом 1.31 статті 1 наведеного Закону встановлено, що продаж товарів –будь-які операції, які здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни поставки ат іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Бартерна угода позивача з контрагентом є об’єктом оподаткування ПДВ з урахуванням пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених)  платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з  метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської  діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій  у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання  коштів з банківського рахунку платника податку  в  оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З урахуванням викладеного, позивачем цілком правомірно на підставі отриманої податкової накладної було віднесено до складу податкового кредиту травня 2006р. податок на додану вартість за бартерною угодою в сумі 599150,58грн.

Стосовно посилань позивача на абз.3 п.4.8 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” суд зазначає наступне.

Відповідно до вказаної норми для цілей оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Як зазначалось вище в бартерній операції позивача вексель не виконував функцію платежу, а був товаром, що унеможливлює застосування п.4.8 ст.4 Закону.

Наведене свідчить про безпідставність твердження податкової інспекції про те, що господарські операції позивача з використанням простих векселів не є об'єктом оподаткування ПДВ (пп.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість”).

В даному випадку були відсутні випуск (емісія), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти векселя.

Викладене дозволяє стверджувати про незаконність спірних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції в у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 13.09.06р. №/0/16425, від 13.10.06р. №/1/16425, від 14.12.06р. №/2/16425.

Стягнути з державного бюджету на користь дочірнього підприємства ДП «Меликон-Дніпро» товариства з обмеженою відповідальністю «Меликон-М»(м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 25, р/р 5001 в КБ „ПриватБанк”, МФО 305299, ) 3грн.40коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                          В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –04.04.2007р.