СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

13.11.2007

Справа №2-15/12685-2007

За позовом Орендного підприємства
„Кримтеплокомуненерго” (95026, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Гайдара, 3-А,
ідентифікаційний код 03358593) в особі Євпаторійської філії ОП
«Кримтеплокомуненерго» (97408, АР Крим, м. Євпаторія, вул.. Лінійна, 10,
ідентифікаційний код 26178681)

До відповідача Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

Про стягнення 5252,29 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача - Алієва З.І.,
довіреність № 26 від 03.01.2007  р., у
справі

Від відповідача - не з'явився

Обставини справи: Орендне підприємство
„Кримтеплокомуненерго” звернулось до господарського суду в особі Євпаторійської
філії ОП «Кримтеплокомуненерго» з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 5252,29 грн. заборгованості,
в тому числі: 5063,79 грн. основного боргу, 144,68 грн. 3% річних, та 43,82
грн. пені за договором на постачання теплової енергії № 461 від 28.12.1998 р.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем своїх зобов'язань по оплаті наданих йому послуг за договором № 461
від 28.12.1998 р. на суму 5063,79 грн. за період з 01.03.2005 р. по 01.08.2007
р.

Відповідач явку представника у
судове засідання жодного разу не забезпечив, причини неявки суду не повідомив,
вимоги суду не виконав, відзиву на позов не надав, про час та місце розгляду
справи був поінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

За такими обставинами суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно статуту Орендного
підприємства „Кримтеплокомуненерго” (а.с. 26-31) у зв'язку з реорганізацією ОП
«Євпаторіятеплокомуненерго» шляхом приєднання до ОП «Кримтеплокомуненерго» з
01.09.2002 р. функції по теплопостачанню здійснює  ОП «Кримтеплокомуненерго»  в особі Євпаторійської філії, яка є
правонаступником реорганізованого ОП «Євпаторіятеплокомуненерго».

28.12.2003 р. між Орендним
підприємством „Євпаторіятеплокомуненерго” (Постачальник) та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (Споживач) був укладений
договір на постачання теплової енергії № 461 (а.с. 7-8)

Згідно з пунктом 1.1 Договору
Постачальник зобов'язується подати Споживачу теплову енергію у вигляді
теплоносія для опалення, гарячого водопостачання, вентиляції та технічних
потреб, в об'ємі, визначеному дійсним договором.

Об'єкт розташований за адресою :
АДРЕСА_2. (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору
Споживач зобов'язаний оплачувати відпущену теплову енергію згідно дійсного
договору щомісячно протягом всього строку дії Договору шляхом попередньої
оплати в строк до 20 числа поточного місяця.

Строк дії Договору встановлений
пунктом 8 Договору та становить 5 років з дня укладення та вважається
продовженим на наступний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку дії
договору не буде повідомлено однією зі сторін про розірвання або зміну
договору.

Сторони не представили суду доказів
припинення дії вказаного договору, у той час як відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору договір
продовжує діяти.

Так, позивачем надавалися послуги з
теплопостачання у відповідності до умов договору, що підтверджується доданими
до матеріалів справи рахунками за теплопостачання, реєстрами про отримання
вказаних  рахунків  відповідачем (а.с. 38-78), а також
відомостями по навантаженням. (а.с. 80-97).

Проте, відповідачем вказані рахунки
не були сплачені в добровільному порядку та в повному обсязі, в результаті чого
за відповідачем склалася заборгованість у розмірі 5063,79 грн. за надані
послуги за період з 01.03.2005 р. по 01.08.2007 р., що і стало підставою для
звернення Орендного підприємства „Кримтеплокомуненерго” в особі Євпаторійської
філії ОП «Кримтеплокомуненерго» з позовом до суду про стягнення вказаної суми
заборгованості в примусовому порядку.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статті  530 Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідач  відповідно до статті  33 Господарського процесуального кодексу
України  не представив доказів оплати
заборгованості  за надані йому послуги
згідно виставлених рахунків за договором № 461 від 28.12.1998 р.  При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт
невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих йому позивачем послуг,
через що  вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі 5063,79 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем були заявлені
вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 144,68 грн.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Так, відповідно статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 3% річних у
розмірі 144,68 грн. за період з 21.04.2005 р. по 01.08.2007 р.  підтверджуються матеріалами справи та
підлягають стягненню з відповідача.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача суму пені у розмірі 43,82 грн.          Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною
1 статті 548 Цивільного кодексу  України
виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549
Цивільного кодексу  України розуміється
грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1  Договору сторони передбачили, що за
прострочення платежу Споживач сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі
0,5 %  від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Заявлена позивачем сума пені у
розмірі 43,82 грн. за період прострочення з 21.02.2007 р. по 01.08.2007 р.,
підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 33, 34, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Орендного підприємства „Кримтеплокомуненерго” (95026, АР Крим, м.
Сімферополь, вул.. Гайдара, 3-А, ідентифікаційний код 03358593, р/р
3603 в ОКБ МФО 324485) в особі Євпаторійської філії ОП
«Кримтеплокомуненерго» (97408, АР Крим, м. Євпаторія, вул.. Лінійна, 10,
ідентифікаційний код 26178681, р/р 1701 в УСБ м. Євпаторія, МФО
324076)  заборгованість у розмірі 5063,79
грн., 144,68 грн. річних, 43,82 грн. пені, 102,00 грн. державного мита та
118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.