СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

28.03.07
Справа№ 5/201-3/34А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула
матеріали справи

за позовом  Державної податкової інспекції у Золочівському
районі

до
відповідача : Фермерське господарство „Куликова
ферма”, с.Княже

Про  визнання недійсним господарського зобов”язання

За участю представників:

Від
позивача:
Грабчинський В.Г.

Від
відповідача: не з”явився

Представникам сторін роз'яснено  права та обов'язки , передбачені
ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: Державна податкова
інспекція у Золочівському районі звернулася з позовом до Фермерського
господарства „Куликова ферма”, с.Княже про визнання недійсним господарського
зобов”язання в порядку ст.ст.207,208 ГК України.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив задоволити
позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній
заяві, матеріалах справи  та
поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує з
тих підстав, що на момент укладення договору та його виконання йому не було
відомо про ліквідацію СКК „Вільна Україна”. Фермерське господарство „Куликова
ферма” стверджує, що жодного умислу на укладення спірного договору з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави, не мало.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

В судовому засідання 21.03.2007
року в якості свідка було допитано ліквідатора ОСОБА_1, яким було укладено
спірний договір від імені СКК „Вільна Україна”.

Повний текст рішення
виготовлений  , підписаний  та оголошений 28.03.2007 року.

Суд , заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали  справи, та
оцінивши  докази в їх сукупності ,
встановив наступне:

09.03.2006 року між Спілкою
кооперативів колгоспу „Вільна Україна” ( Продавець) та Фермерським
господарством „Куликова ферма” (Покупець) було укладено договір  купівлі-продажу пайових часток. За умовами
даного договору. Продавець зобов'язався передати у власність Покупця свою
пайову частку в Золочівському міжгосподарському комбікормовому заводі  вартістю 8642,00 грн. Відповідно  до п.3 договору сторони погодили ціну пайової
частки в розмірі 1296,00 грн., яку відповідач зобов'язаний був оплатити
протягом 20 днів з моменту укладення договору. Згідно прихідного касового
ордеру №01/06 відповідач оплатив вартість пайової частки в березні 2006 року.

ДПІ у Золочівському районі вважає,
що договір купівлі-продажу пайових часток від 09.03.2006 року укладено з метою,
яка за відомо суперечить інтересам держави
і суспільства, просить визнати його недійсним та застосувати наслідки,
передбачені ст.208 ГК України. В основу позовних вимог податковою інспекцією
покладено ту обставину, що на час укладення спірного договору, СКК „Вільна
Україна” вже було ліквідовано, як банкрута і провадження у справі було
припинено ухвалою господарського суду від 19.04.2005 року № 2/140-7/74.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до
висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При
прийнятті  постанови,  суд
виходив  з наступного :

У відповідності до вимог ч.1 ст.207
ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його
вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність
його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному
випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі
якої виникло таке зобов'язання.

Орган державної податкової служби
вважає, що сторони даного спору, укладаючи спірний договір діяли з умислом на
приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Доказами в підтвердження
спрямованості умислу на приховування від оподаткування прибутків та доходів
можуть бути, зокрема, надані податковим органам відомості про відсутність
підприємства за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в
установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів,
про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про
скасування (припинення) державної реєстрації підприємства та інше.

Орган державної податкової служби в
підтвердження умислу СКК „Вільна Україна” подав ухвалу господарського суду
Львівської області від 19.04.2005 року № 2/140-7/74 , якою затверджено
ліквідаційний баланс  банкрута та ліквідовано
СКК „Вільна Україна”. Як вбачається із тексту зазначеної ухвали, майно та інші
активи СКК „Вільна Україна”, придатні для погашення кредиторських вимог
-відсутні. З моменту затвердження ліквідаційного балансу і ліквідації юридичної
особи-банкрута, повноваження ліквідатора ОСОБА_1 припиняються .

Враховуючи  ту обставину, що договір №б/н, який є
предметом даного спору, був укладений
ліквідатором СКК „Вільна Україна” і Фермерським господарством „Куликова
ферма” 09.03.2006 року -після ліквідації юридичної особи СКК „Вільна Україна”,
здійснення операцій з купівлі-продажу пайових часток підприємства-банкрута в
період після  його ліквідації  здійснювалося ліквідатором з перевищенням
своїх повноважень.

Даючи правову оцінку згаданим
доказам, що в своїй сукупності свідчать про
спрямованість умислу СКК „Вільна Україна” на приховування від
оподаткування прибутків та доходів, суд приходить до висновку, що органом
державної податкової служби надано достатньо доказів для встановлення мети згаданого
підприємства, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при
укладенні спірної угоди.

Що стосується умислу Фермерського
господарства „Куликова ферма”, с.Княже, то слід зазначити, що  орган державної податкової служби на вимоги
суду не представив жодного доказу в підтвердження умислу відповідача на
приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Доводи позивача, що відповідач при
укладенні спірної угоди повинен був знати про згадані факти наявності мети
ліквідатора СКК „Вільна Україна”, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, ґрунтуються на припущеннях і
не можуть бути взяті судом до уваги.

За таких обставин, господарський
суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним господарського
зобов'язання за наявності наміру на укладення спірної угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства лише у однієї із
сторін,  підставні і обґрунтовані, а тому
адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення. В іншій частині в
позові належить відмовити за недоведеністю.

Окрім визнання недійсним
господарського зобов'язання , орган державної податкової служби просив,
застосувати наслідки передбачені ст.208 ГК України, за наявності наміру у обох
сторін.

Згідно ч.1 ст.208 ГК України, у
разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування
виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що
відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України, а тому такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст..250 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
за придбаний у СКК „Вільна Україна” пай вартістю 1296,00 грн. відповідач
розрахувався, підтвердженням чого є прихідний касовий ордер №1/06.

В судове засідання позивачем було
подано лист Золочівської районної адміністрації №137 від 25.09.2006 року, яким
підтверджено, що СКК „Вільна Україна” не включена до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців. Проведення реєстрації припинення
юридичної особи підтверджується також
копією Реєстраційної карти від 19.12.2006 р.

Таким чином, застосувати наслідки,
передбачені ч.1 ст.208 ГК України за відсутності сторони договору є неможливим.
.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 3, судові
витрати у формі судового збору, з відповідачів не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70,
160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним господарське
зобов'язання між СКК „Вільна Україна” та Фермерським господарством „Куликова
ферма”, с.Княже, яке виникло на підставі договору за №б/н від 09.03.2006 року.

3.          В решта частині позовних вимог
відмовити.

5. Постанову може бути оскаржено в порядку,
визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений
та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 28.03.2007р.

Суддя
Березяк
Н.Є.