СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

07 червня 2007 року

Справа № 2-7/2404-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача: Чугунов Вячеслав Миколайович, довіреність б/н від 06.06.2007, приватне підприємство "Відрада-Юг",

відповідача: Федоріна Наталія Миколаївна, довіреність № 02-17/844 від 01.11.2006, Кореїзська селищна рада,

розглянувши апеляційну скаргу Кореїзської селищної ради на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 03.04.2007 у справі № 2-7/2404-2007А

за позовом           Приватного підприємства "Відрада-Юг" (вул. Гоголя, 20-6, м.Ялта,98635)

до           Кореїзської селищної ради (Севастопольське шосе, 27,Кореїз, м. Ялта,98670)

про визнання незаконним рішення та спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Відрада-Юг” звернулося до господарського суду Автономної республіки Крим з адміністративним позовом до Кореїзської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Кореїзської селищної ради №2887 від 03.02.2006 про відмову в наданні земельної ділянки приватному підприємству „Відрада-Юг”; зобов’язання Кореїзської селищної ради прийняти рішення про надання приватному підприємству „Відрада-Юг” дозволу на складення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки під берегоукріпними спорудами в районі санаторію „Місхор” –ділянки штучного щебеневого пляжу протяжністю 70 метрів, набережної протяжністю 70 метрів, гідротехнічної стіни протяжністю 70 метрів, бунів-причалів, сходів; зобов’язання Кореїзської селищної ради прийняти рішення про передачу в оренду приватному підприємству „Відрада-Юг” земельної ділянки під берегоукріпними спорудами в районі санаторію „Місхор” ” –ділянки штучного щебеневого пляжу протяжністю 70 метрів, набережної протяжністю 70 метрів, гідротехнічної стіни протяжністю 70 метрів, бунів-причалів, сходів.

Постановою господарського суду Автономної республіки Крим від 03.04.2007 у справі № 20-7/2404-2007 А (суддя Дверний І.І.) позов приватного підприємства „Відрада-Юг” задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано підпункт 1.8 пункту 1 рішення Кореїзської селищної ради 47 сесії IV скликання № 2887 від 03.02.2006 про відмову в наданні земельної ділянки пляжної території протяжністю 70 метрів приватному підприємству „Відрада-Юг”.

Зобов’язано Кореїзську селищну раду прийняти рішення про дозвіл приватному підприємству „Відрада-Юг” на складання проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки під берегоукріпними спорудами в районі санаторію „Місхор” –ділянки штучного щебеневого пляжу протяжністю 70 метрів, набережної протяжністю 70 метрів, гідротехнічної стіни протяжністю 70 метрів, бунів-причалів, сходів.

Зобов’язано Кореїзську селищну раду прийняти рішення про передачу в оренду приватному підприємству „Відрада-Юг” земельної ділянки під берегоукріпними спорудами в районі санаторію „Місхор” –ділянки штучного щебеневого пляжу протяжністю 70 метрів, набережної протяжністю 70 метрів, гідротехнічної стіни протяжністю 70 метрів, бунів-причалів, сходів.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Кореїзська селищна рада звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду, прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги Кореїзської селищної ради обґрунтовані неповним дослідженням матеріалів справи господарським судом Автономної республіки Крим та порушенням норм матеріального та процессуального права.

Так, на думку Кореїзської селищної ради, постанова місцевого господарського суду від 03.04.2007 суперечить вимогам статті 627 Цивільного Кодексу України, згідно з якою сторони є вільними в укладенні договору та виборі контрагента, у зв'язку з чим примушування ради передати в користування спірну земельну ділянку, на думку заявника скарги, протиречить поняттю місцевого самоврядування як гарантованого державою права і реальної можливості територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення.

Порушення норм процессуального права, за твердженням заявника апеляційної скарги, виразилися у прийнятті судом рішення у справі без віходу до нарадчої кімнати.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

06.12.2004 між Державним підприємством „Кримське республіканське протизсувне управління” та приватним підприємством „Відрада-Юг” був укладений договір № 307, предметом якого, згідно з пунктом 2.1, є надання в користування майна –берегоукріпних споруд в районі санаторію „Місхор”, місто Ялта.

Відповідно до пункту 2.3 Договору Управління надає приватному підприємству "Відрада-Юг" вказане в пункті 2.1 майно для здійснення статутної діяльності згідно з законодавством.

Пунктом 3.2.8 Договору передбачений обов’язок приватного підприємства „Відрада-Юг” у встановленому порядку укласти короткостроковий договір оренди земельної ділянки, зайнятої майном, з відповідною радою.

На виконання прийнятих зобов’язань за договором приватне підприємство „Відрада-Юг” звернулось до Кореїзької селищної ради із заявою про надання зайнятої берегоукріпними спорудами земельної ділянки в користування.

03.02.2006 рішенням Кореїзської селищної ради 47 сесії IV скликання № 2887 приватному підприємству „Відрада-Юг” було відмовлено в наданні земельної ділянки.

Вказане з’явилось підставою для звернення приватного підприємства „Відрада-Юг” в господарський суд Автономної республіки Крим для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 16 Закону України „Про оренду землі” особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Частиною 1 ст. 59 Земельного кодексу України встановлено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно з частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що будь-які перешкоди для позитивного вирішення питання про надання приватному підприємству «Відрада-Юг»земельної ділянки, зайнятої гідротехнічними спорудами, у Кореїзської селищної ради були відсутні з огляду на те, що чинним законодавством передбачена можливість надання земель водного фонду в користування юридичним особам.

Матеріалами справи також підтверджується, що спірне рішення не містить мотивованої відмови в задоволенні заяви позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення 47 сесії IV скликання Кореїзської селищної ради №2887 від 03.02.2006 мотивоване лише рекомендаціями постійної депутатської комісії з питань містобудування, управління комунальною власністю, екології і земельної реформи, а також переліченням нормативно-правових актів, зокрема, Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування в Україні». Проте, жодного посилання на конкретні норми чинного законодавства України спірне рішення не містить, у зв'язку з чим не може бути розцінене судом як обгрунтоване та таке, що відповідає нормам чинного законодавства.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Впродовж розгляду справи відповідачем не були надані суду докази, що підтверджують наявність будь-яких перешкод для надання земельної ділянки під гідротехнічними спорудами в користування позивачу.

Судом першої інстанції правомірно відхилені посилання Кореїзської селищної ради на статтю 85 Водного кодексу України, згідно з якою землі водного фонду можуть надаватися в користування лише підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані на наступних підставах.

Як встановлено судом першої інстанції при розгляді справи, пунктом 2.4.1 Договору №307 від 06.12.2004 передбачено надання Управлінням платних послуг приватному підприємству „Відрада-Юг” з водолазного обстеження берегоукріпних споруд санаторію «Місхор» в місті Ялті. Метою водолазного обстеження підводної частини берегоукріпних споруд є своєчасне виявлення їх руйнування, нагляд за розподілом пляжного матеріалу в прибережній зоні для прогнозування його подальшого руху та планування ремонтної підпитки штучних пляжів як активних елементів берегового захисту, а також щорічне обов'язкове планове обстеження берегоукріпних споруд.

Отже, догляд за гідротехнічними спорудами та підтримання їх у належному стані здійснюється Державним підприємством «Кримське республіканське протизсувне управління» на підставі відповідного договору, яким є договір № 307-В від 06.12.2004 на надання послуг з водолазного обстеження берегоукріпних споруд, що містіться в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з посиланнями заявника скарги на неправомірність договору № 307 від 06.12.2004, укладеного між Державним підприємством „Кримське республіканське протизсувне управління” та приватним підприємством „Відрада-Юг”, з тих підстав, що відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний договір є діючим, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний. Отже, підстави вважати договір неправомірним у судової колегії відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами Кореїзської селищної ради про те, що метою використання спірної земельної ділянки приватним підприємтвом "Відрада-Юг" є комерційна діяльність, а також про те, що підприємством не були надані документи, що підтверджують можливість здійснення перерахованих в частині 4 статті 59 Земельного кодексу України видів діяльності на спірній земельній ділянці, що стало підставою для відмови в наданні вказаної земельної ділянки підприємству в оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, відмова Кореїзьскої селищної ради в наданні земельної ділянки нічим не обґрунтована, а також відсутні посилання на необхідність надання додаткових документів.

Також заявником апеляційної скарги не приділено достатньо уваги суті відносин, що склалися між Державним підприємством „Кримське республіканське протизсувне управління” і приватним підприємством „Відрада-Юг”, оскільки крім договору про користування між сторонами укладені договори про фінансування відновлення берегоукріпних споруд, про надання послуг з контролю за станом берегоукріпних споруд, що, по суті, є комплексними правовідносинами по користуванню берегоукріпними спорудами.

Суд також знаходить доводи Кореїзської селищної ради про те, що примушування ради передати в користування спірну земельну ділянку заперечує поняттю місцевого самоврядування як гарантованого державою права і реальної можливості територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі №1-2/2002, у якому зазначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, встановлені статтею 12 Земельного кодексу України повноваження сільських, селищних, міських рад по розпорядженню землями територіальних громад та наданню їх у користування не позбавляють позивача можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та/або охоронюваних законом інтересів у разі невідповідності дій органів місцевого самоврядування положенням чинного законодавства України.

Судова коллегія не погоджується також з доводами заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права стосовно ухвалення рішення без виходу до нарадчої кімнати, оскільки згідно з протоколом судового засідання від 03.04.2007 постанова у справі прийнята у нарадчій кімнаті у відповідності до частини 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, зауваження до протоколу судового засідання від Кореїзської селищної ради не надходило.

Перелік викладеного свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, у зв’язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Кореїзської селищної ради залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної республіки Крим від 03.04.2007 у справі № 2-7/2404-2007 А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді