КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2007                                                                                           № 38/562

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                         Барицької Т.Л.

Ропій Л.М.

при секретарі:                     Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від прокуратури - Лашко І.І. –помічник військового прокурора (довіреність №172 від 29.01.2007)

від позивача - Ковальчук І.В. – представник (дов. №220/450/д від 25.12.2006)

від відповідача - Максимова Ю.І. – представник (дов. б/н від 30.01.2007)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал Трейд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.11.2006

у справі № 38/562 (Власов Ю.Л.)

за позовом                               Військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал Трейд"

про                                                  стягнення 9 085,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом м. Києва у справі № 38/562 прийнято рішення, якимзадоволено позовну заяву Військового прокурора Дарницького гарнізону, подану в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі по тексту позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал Трейд” (надалі по тексту відповідач) про стягнення з останнього штрафу у розмірі 9 085, 74 грн.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов’язання по договору про поставку продовольства для державних потреб (за кошти державного бюджету України) № 246/1/1/05/86-Д, укладеного між позивачем та відповідачем 16.05.2005, оскільки згідно із договором зобов’язався поставити позивачу до 25.06.2005 40 тон м’яса яловичини на загальну суму 542 400, 00 грн., а як вбачається із акту звірки виконання зобов’язання щодо постачання продуктів від 25.08.2005, поставив 30, 428 тон. Згідно з умовами договору, у разі не поставки або (недопоставки) продовольства у строки та в кількості, встановлені договором, позивач має право на стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7 відсотків вартості непоставленої (недопоставленої) продукції.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2006 у справі № 38/562. На думку заявника апеляційної скарги, господарським судом першої інстанції неповно розглянуто всі обставини справи, що мають значення для справи. Свою скаргу заявник мотивує тим, що неналежне виконання ним зобов’язань по договору про поставку продовольства для державних потреб (за кошти державного бюджету України) за № 246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005, укладеного з позивачем, сталося через незалежні від нього обставини.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на ч. 2 ст. 205 Господарського кодексу України, якою закріплений обов’язок зобов’язаної сторони у разі неможливості виконання останньою зобов’язання повністю або частково, з метою запобігання невигідних для сторін майнових та інших наслідків, повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Як зазначає відповідач, він неодноразово звертався до позивача з листами з метою вирішення даного питання та повідомляв його про відсутність можливості виконати свої зобов’язання належним чином. Отже, на думку заявника апеляційної скарги, він є невинуватим та має бути звільнений від відповідальності за невиконання договірних зобов’язань, оскільки вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов’язань, а згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов’язань є невинуватою. Окрім вказаного, заявник посилається на те, що ним не було виконано зобов’язання належним чином саме з вини позивача, оскільки останній мав кредиторську заборгованість перед відповідачем по договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів за № 229/8/4/04/230, укладеного між позивачем та відповідачем 08.12.2004.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак це не є перешкодою для апеляційного господарського суду переглянути рішення місцевого господарського суду, оскільки ст.ст. 75 та 96 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання відзиву на апеляційну скаргу та витребуваних судом документів, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок розгляду апеляційною інстанцією скарги (подання), а саме – апеляційні інстанції переглядають справи за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України. Зважаючи на викладене, справа розглядається у порядку ст.ст. 75, 96, 99 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої вимоги обґрунтував тим, що господарським судом першої інстанції було повно розглянуто всі обставини, що мають значення для справи, досліджено надані докази і, відповідно, висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають обставинам справи.

Представник прокуратури також просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів були заслухані пояснення представників сторін та представника Військової прокуратури Дарницького гарнізону, обговорено усі обставини справи, досліджено докази наявні в матеріалах справи і встановлено наступне.

16.05.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 246/1/1/05/86-Д про поставку продовольства для державних потреб (за кошти державного бюджету України).

Згідно з підпунктом 1.1. п. 1 даного договору відповідач зобов’язався поставити продовольство позивачу в асортименті, кількості, у строки (терміни) і за цінами згідно з положеннями даного договору та специфікацією, а позивач зобов’язався забезпечити приймання та оплату продукції.

Відповідно до специфікації відповідач зобов’язаний був поставити позивачу м’ясо яловичини 1 категорії заморожене у загальній кількості 40 тон (ціна за одну тону становить 11 300, 00 грн.) на загальну суму вартості продукції 542 400,00 грн. в строк до 25.06.2005.

Крім того, в рознарядці на постачання м’яса яловичини 1 категорії, яка згідно з підпунктом 13.1. п. 13 договору № 246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005, є додатком до останнього, також встановлено, що відповідач мав поставити позивачу 40 тон м’яса яловичини.

Підпунктом 4.4. п. 4 договору № 246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005 встановлено, що розрахунки за фактично поставлену продукцію здійснюються протягом 45 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок позивача) з дати надання відповідачем позивачу належним чином оформлених документів, передбачених даним договором. Згідно з підпунктами 5.2.1. та 5.2.2. п. 5 зазначеного договору позивач зобов’язався забезпечити приймання продукції згідно з підпунктом 1.1. п. 1 договору, а також сплатити вартість продукції у порядку, передбаченому договором.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України також встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв, що ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, із актів приймання м’яса яловичини І-ої категорії за номерами (№№): 254 від 06.06.2005, 430 від 13.06.2005, 449 від 18.05.2005, 337 від 30.005.2005, 404 від 07.06.2005, 277 від 17.06.2005, 445 від 17.06.2005, 449 від 20.06.2005 та рахунків фактур за номерами (№№): 1805 від 18.05.2005, 1406 від 13.06.2005, 0806 від 08.06.2005, 2006 від 20.06.2005, 0706 від 07.06.2005, 2905 від 29.05.2005 відповідачем було поставлено позивачу м’яса яловичини на загальну суму 412 603, 68 грн. у кількості 30, 428 тон.

Поставку відповідачем вказаної кількості продовольства станом на 25.08.2005 сторони також підтвердили в акті звірки виконання зобов’язання щодо постачання продуктів харчування за договором № 246/1/1/05/86-Д від 15.06.2005.

Із наявних в матеріалах справи платіжних доручень: № 251/4.2/100 від 21.06.2005, №251/4.2/208 від 24.06.2005, № 251/4.2/510 від 18.07.2005, № 251/4.2/728 від 04.08.2005, №251/4.2/389 від 06.07.2005 вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу за поставлене останнім м’ясо яловичини по договору №246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005 грошові кошти у розмірі 412 603, 68 грн.

Дослідивши вищенаведені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору №246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005 щодо строку поставки м’яса яловичини та його кількості, встановлені у підпункті 1.1. п. 1 даного договору та недопоставив позивачу у строк до 25.06.2005 м’яса яловичини у кількості 9 0572 тон.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України, до відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасниками господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, тощо. Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Підпунктом 6.6. п. 6 цього договору закріплене право позивача у разі порушення відповідачем порядку поставки продукції, її кількості та якості, термінів та строків поставки, які визначені у специфікації та /або рознарядці, при зміні відповідачем в односторонньому порядку умов договору, відмовитися від прийняття подальшого виконання зобов’язань відповідачем за цим договором та від встановлення на майбутнє господарських відносин з останнім.

Відповідно до підпункту 6.2. п. 6 договору № 246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005 за порушення строків поставки продукції відповідач має сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з відповідача стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Згідно з підпунктом 6.3.п. 6 названого договору за відмову від поставки або не поставку (недопоставку) продукції з відповідача стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач недопоставив позивачу 9 0572 тон м’яса яловичини на суму 129 796, 32 грн., колегія суддів вважає стягнення господарським судом першої інстанції з відповідача штрафу у сумі 9 085, 74 грн. на користь позивача правомірним.

Щодо тверджень заявника про те, що він, відповідно до ч. 2 ст. 205 Господарського кодексу України, повідомляв позивача листами № 08/07/05 від 08.07.2005 та № 61/1 від 05.01.2006 про неможливість належним чином виконати зобов’язання по договору № 246/1/1/05/86-Д і тому, згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України є невинуватим та звільняється від відповідальності за невиконання договірних зобов’язань, апеляційний господарський суд зазначає.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Господарського кодексу України, повідомлення управненої сторони зобов’язаною стороною про неможливість виконати зобов’язання повністю або частково, не звільняє останню від відповідальності за невиконання зобов’язання відповідно до вимог закону. Крім того, листи, на які посилається заявник, не є належними доказами повідомлення позивача про неможливість виконання відповідачем зобов’язань по поставці продовольства до 25.06.2005, оскільки були направлені після закінчення строку (терміну) виконання зобов’язань, встановленого у підпункті 1.1. п. 1 договору № 246/1/1/05/86-Д.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання, однак, відповідач не довів відсутності свої вини у неналежному виконанні ним зобов’язань по договору №246/1/1/05/86-Д та документально не підтвердив, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов’язань по зазначеному договору.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що неналежне виконання ним зобов’язань по договору № 246/1/1/05/86-Д від 16.05.2005, відбулося з вини позивача, оскільки останній мав перед відповідачем кредиторську заборгованість по договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів за № 229/8/4/04/230 від 08.12.2004 не можуть бути прийняті апеляційним господарським судом до уваги оскільки, згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання або відстрочка виконання зобов’язань з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином не допускається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно було прийняте у повній відповідності матеріалам справи, з дотриманням вимог процесуального та матеріального права, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 08.11.2006 у справі № 38/562 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 38/562 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька Т.Л.

Ропій Л.М.

15.02.07 (відправлено)