СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

24 грудня 2007 року

Справа № 20-7/210

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився, Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком";

відповідача - Сморчков Володимир Володимирович, довіреність № 689 від 26.09.07, Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 19";

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Ілюхіна Г.П.) від 05 листопада 2007 року у справі № 20-7/210 за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" (вул. Вакуленчука, 29-415, Севастополь, 99053)

(пр. Жовтневої Революції, 40, корп. 8, кв. 52, Севастополь, 99038)

до          Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 19" (вул. Шевченка, 11, Севастополь, 99006)

про визнання недійсним розділу 3 Договору № 42 та Додатку до Договору про порядок роботи ТРК "Лікком" на об'єктах комунальної власності, укладеного 19.03.2004 між позивачем та відповідачем

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" звернулось до Севастопольського господарського суду з позовом до Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 19" про визнання недійсним розділу 3 Договору №42 та Додатку до Договору про порядок роботи ТРК "Лікком" на об'єктах комунальної власності, укладеного 19 березня 2004 року між позивачем та відповідачем з посиланням на статті 203, 208, 215, 383, 651-654 Цивільного кодексу України, статті 188, 202, 207 Господарського кодексу України.

Позивач вважає, що Договір № 42 від 19 березня 2004 року по суті є договором оренди, але не містить всіх істотних умов, які є обов'язковими для цього виду договорів згідно діючого законодавства України, тому розділ 3 Договору №42 та Додатку до Договору про порядок роботи ТРК "Лікком" на об'єктах комунальної власності від 19 березня 2004 року, є недійсним тому що сторони не мали право його укладати.

Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 19" в відзиві на позов позовні вимоги не визнав з тих підстав що Договір № 42 не є договором оренди, так як не передбачає передачу будь-яких об'єктів в строкове та платне володіння та користування та не містить всіх істотних умов, які є обов'язковими для цього виду договорів, тому не має права передавати ні будинки в цілому, ні їх структурні частини в оренду.

Посилаючись на статті 3, 6, 203, 215, 627, 759, 760 Цивільного кодексу України, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Севастопольського господарського суду від 5 листопада 2007 року (суддя Ілюхіна Г.П.) у справі № 20-7/210 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд вказав на те, що він не встановив умов та порушень при укладенні договору № 42 від 19 березня 2004 року, які б могли бути підставою для визнання його недійсним, позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують його вимоги.

Не погодившись з рішенням, суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати.

На думку апелянта, господарським судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що позивач не мав права укладати вказаній договір та вимагати оплату за прокладку мереж кабельного телебачення, так як у нього відсутній відповідний договір з співвласниками будинку.

Спірний договір є договором оренди, що не було прийнято судом першої інстанції до уваги.

Крім того, на думку апелянта, у випадку недотримання сторонами вимог законодавства о нотаріальнім посвідченні договору, такий договір є недійсним.

У судове засідання призначене слуханням на 24 грудня 2007 року представник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, та є правом, а не обов'язком учасників судового процесу, а також те що в матеріалах справи достотно доказів для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалили можливим розглянути справу за відсутністю товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" за наявними в матеріалах справи доказами.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

19 березня 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" та Державним комунальним підприємством "Ремонтно-експлуатаційне підприємство №19" укладено Договір №42 про порядок роботи ТРК "Лікком" на об'єктах комунальної власності, згідно з яким сторони метою договору є задоволення потреб громадян в інформаційному забезпеченні шляхом послуг кабельного телебачення, дотримання належного утримання житлового фонду, та забезпечення відшкодування заподіяної шкоди житловому будинку в цілому.

Згідно з пунктом 1.1, сторони укладають договір з метою задоволення потреб громадян в інформаційному забезпеченні шляхом надання послуг кабельного телебачення.

Відповідно до пункту 3.1 договору, товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" здійснює оплату на розрахунковий рахунок державного комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства №19 Управління житлового господарства міста Севастополя за використання промканалів для прокладення СКТВ в житлових будинках в розмірі 0,03 грн. щомісячно на 1 погонний метр протяжності СКТВ.

Сторонами пунктом 3.1.2 договору було передбачено, що оплата здійснюється після отримання рахунку від державного комунального ремонтне - експлуатаційного підприємства № 19 Управління житлового господарства міста Севастополя не пізніше 20-го числа місяця, слідуючого за розрахунковим.

До зазначеного Договору сторонами укладено Додаток №1 "Дислокація житлових будинків, що обслуговуються Державним комунальним підприємством "Ремонтно - експлуатаційне підприємство № 19", на яких використані електроканали для прокладення мережі кабельного телебачення. Крім того, між          Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком"           та Житлове - будівельними кооперативами №№ 107, 106, 108, 100, 77, 80, 83 укладались Договори про співробітництво, згідно з якими товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" зобов'язується повідомляти інших сторін про всі роботи, що плануються при прокладуванні нових кабелів та в процесі експлуатації старих.

29 грудня 1999 року та 22 грудня 2006 року між Державним комунальним підприємством "Ремонтно - експлуатаційне підприємство № 19" та Житлово-будівельними кооперативами №№ 106, 108, 105, 83, 80, 110, 100, 103, 107, 77 укладались Договори №№ 8/2000, 14/2000, 15/2000, 4/2000, 5/2000, 12/2000, 6/РЕП-19, 9/2000, 13/2000, 3/2000 на обслуговування будинку ЖБК та експлуатаційне обслуговування.

Судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 627, 628, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про те, що спірний Договір та додатки до договору повністю відповідає діючому законодавству України та укладений у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 203, 204 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин має вчинитися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Крім того, згідно частини 1 статті 207 Господарського кодексу України судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції.

Вирішуючи спір про визнання недійсним розділу 3 Договору №42 та Додатку до Договору про порядок роботи ТРК "Лікком" на об'єктах комунальної власності, укладеного 19 березня 2004 року між позивачем та відповідачем суд повинен встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року №3 зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998 року №15 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Судова колегія не встановила умов та порушень при укладенні договору №42 від 19 березня 2004 року та Додатку до Договору №1 від 19 березня 2004 року, які б могли бути підставою для визнання його недійсним.

Апелянт не довів та не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують його вимоги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та суд першої інстанції правильно встановив обставини справи. Підстав для скасування рішення господарського суду відсутні.

Керуючись пунктом 1 статті 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Лікком" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 5 листопада 2007 року у справі № 20-7/210 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді