ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 10/204/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг м. Запоріжжя Запорізької філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду

від
31.07.2007р.

у справі
№10/204/07

Господарського суду
Запорізької області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг м. Запоріжжя Запорізької філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплекс плюс"

про
стягнення суми

за участю представників

- позивача:

Балики П.О. (довіреність ВЕС №146347 від 03.01.2007р.)

- відповідача:

Гретченка О.Л. (довіреність №1 від 24.04.2007р.),-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.05.2007р. (суддя Алейникова Т.Г.), залишеним без змін оскарженою постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Колодій Н.А., суддів Кричмаржевського В.А., Шевченко Т.М.) у вказаному позові відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач просить вказані рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача штраф в розмірі 31 124, 25 грн., витрати по оплаті державного мита за подання позовної заяви в сумі 311, 25 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 118 грн., сплачене за подання апеляційної скарги державне мито в розмірі 155, 65 грн., сплачене за подання касаційної скарги державне мито в сумі 155 грн., посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.213, 331, 611, ч.1 ст.857, ст.ст.637, 847, 853, 859, 860, 884  Цивільного кодексу України,  ст.ст.230, 231 Господарського кодексу України, Розділу 6 Тимчасового положення "Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМ України від 22.09.2004р. за №1243, БНиП 3.04.01-87, ДСТУ Б В.2.7-21-95, Правил безпеки при роботах на телефонних і телеграфних станціях ДНАОП 5.2.30.-1.08-96, затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 12.06.1996р. №81, ст.84 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що підписання Акту введення в експлуатацію передбачено умовами договору; узгоджуючи умови договору сторони мають право надати акту назву на свій розсуд; в Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів йдеться про складання акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, а не про акт введення об'єкта в експлуатацію; в умовах Договору містяться і Акт введення в експлуатацію і Акт приймання виконаних робіт, кожен з яких несе окреме юридичне навантаження; згідно умов Договору штраф сплачується лише в разі неякісного виконання підрядником робіт, яке призвело до порушення нормальної роботи об'єкту протягом 12 місяців, а також складання та підписання Акту введення об'єкту в експлуатацію; відсутні докази про порушення нормальної роботи об'єкту; позивач, всупереч приписам ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, просить стягнути 20% ціни договору, а не вартості неякісних робіт; сума штрафу була визначена в договорі не лише у відсотковому, а й в фіксованому грошовому еквіваленті; деформація лінолеуму відбулась внаслідок впливу вологи; після виконання робіт замовником акт про виявлені недоліки не складався, роботи були оплачені та прийняті, про що свідчить акт приймання виконаних підрядником робіт, складений у березні 2006р. та підписаний обома сторонами; саме заливання водою підлоги призвело до виникнення спірної ситуації, а відтак відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 03.06.2005р. між сторонами укладено договір №107-ю згідно умов якого відповідач (підрядник) зобов'язався в порядку та на умовах визначених договором на свій ризик виконати за завданням позивача (замовника) з використанням своїх матеріалів, а позивач –прийняти та оплатити –капітальний ремонт техвідділу (АТС-32), за адресою: бульвар Гвардійський, 114 у м. Запоріжжі. Також згідно умов договору роботи, виконані з порушенням будівельних норм та умов договору не приймаються і не оплачуються замовником до усунення підрядником браку за власний рахунок протягом строку, встановленого замовником; підрядник гарантує нормальну роботу об'єкту протягом 12 місяців з моменту підписання Акту введення в експлуатацію; у випадку неякісного виконання підрядником робіт, яке призвело до порушення нормальної роботи об'єкту протягом 12 місяців з часу підписання Акту введення об'єкту в експлуатацію, підрядник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 20% від ціни договору в загальній сумі 15 987, 12 грн.; договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, але не більш ніж до 31.03.2006р. (в редакції Додаткової угоди)

Як вбачається з локального кошторису 2-1-1, який є додатком №1 до Договору №107-ю, позивач дав завдання відповідачеві, крім іншого, здійснити покриття підлоги приміщення техвідділу ЦТЕ МТЗ лінолеумом, що відповідачем було виконано.

Позивач, дійшовши до висновку про неякісне виконання роботи відповідачем, нарахував останньому штраф в сумі 31 124, 64 грн., стягнення якого послужило причиною звернення до господарського суду. В обґрунтування своєї позиції позивач послався на висновок спеціаліста №О-209, який провів за його замовленням дослідження 15.02.2007р.

В свою чергу за заявою відповідача була проведена експертиза, метою якої було визначення дійсної причини деформації лінолеуму. Результати оформлені висновком спеціаліста №176 від 11.09.2006.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що згідно висновку спеціаліста №О-209 від 15.02.2007р. під час виконання робіт по капітальному ремонту технічного відділу (АТС-32) підрядником були порушені вимоги БНиП 3.04.01-87 "Ізоляційні оздоблювальні покриття" а також використані матеріали, які не придатні до умов роботи приміщення, проте у висновку спеціаліста №176/11.09.2006 вказано, що лінолеум покладений у приміщенні технічного відділу ВАТ "Укртелеком" у відповідності до технології, зазначеної в ВСН-173-84: лінолеум був укладений на суху цементно-піщану стяжку полу, яка була витримана відповідний час до висихання, про що свідчать лабораторні випробування проб цементної стяжки, відібраної під лінолеумом в області вікна технічного відділу, спучування та деформація лінолеуму на полу виникли у результаті впливу вологи, про що свідчить підвищена вологість проби, відібраної під лінолеумом на кухні; позивачем заявлена до стягнення сума 31 124, 64 грн., тоді як договором визначена сума 15 987,12 грн.; додатковою угодою №22-ю від 16.03.2006р. зміни у пункт договору, який регламентує суму штрафу, внесені не були; зі змісту позовної заяви не вбачається, що була порушена нормальна робота об'єкту та позовні матеріали не містять жодного доказу на цей факт; позовні матеріали не містять "Акту введення в експлуатацію", з часу підписання якого, згідно умов договору, підрядник гарантує нормальну роботу об'єкту протягом 12 місяців; після виникнення питання у липні 2006р. щодо неякісного виконання підрядником робіт, відповідачем проведена експертиза в вересні 2006р., а позивач провів її лише в лютому 2007р., а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ч.3 ст.853 Цивільного кодексу України, а також умови Договору №107-ю від 03.03.2006р. та додаткової угоди №22-ю від 16.03.2006р. до нього, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в оскарженій постанові, що згідно висновку спеціаліста №176 від 11.09.2006р. при проведенні огляду технічного поверху (підвального приміщення) розташованого під технічним відділом, було виявлено на стінах у верхній частині жовті плями у вигляді підтікань від вологи, відносна вологість повітря в приміщенні на час огляду складала 76% (при регламентованих БНиП 2.08.01.-89 –55%), вологість проби цементної стяжки, відібраної під лінолеумом на кухні технічного відділу, збільшена та складає 2,6 %; перед проведенням закупівлі лінолеуму для покриття підлоги техвідділу зразки були надані керівнику замовника, ним схвалені і відібрані, і саме цим типом лінолеуму була покрита підлога; щодо порушення нормальної роботи об'єкту позивач доказів не надав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин, обов'язковою умовою сплати штрафу відповідачем, згідно п.6.5 Договору, є неякісне виконання ним робіт, яке призвело до порушення нормальної роботи об’єкту протягом 12 місяців з часу підписання Акту введення об’єкту в експлуатацію.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив зокрема з того, що відсутні належні та допустимі докази порушення нормальної роботи об’єкту протягом 12 місяців з часу підписання Акту введення об’єкту в експлуатацію, як і не надано вказаного Акту.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судами досліджувались докази позивача, на які він посилався для підтвердження факту порушення нормальної роботи об’єкту, натомість ними не було встановлено настання цієї обставини. До того ж в позовній заяві, як встановлено судом першої інстанції, взагалі були відсутні посилання на порушення нормальної роботи об’єкту, як на підставу для задоволення позову. На вказану обставину позивач став посилатись лише після її з’ясування судом, а до цього доводи позивача зводились до того, що підрядником неякісно виконано роботи, що само по собі не є підставою для задоволення позову про стягнення штрафу, визначеного п.6.5 Договору.

Крім того, викладені в касаційній скарзі доводи позивача на те, що відповідач належним чином не повідомив його про непридатність обраного типу лінолеуму для умов роботи приміщення техвідділу не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки із встановлених обставин справи не вбачається, що у відповідача були підстави вважати, що ця обставина загрожує придатності результатів виконаних робіт.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанції належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону, є законними і обґрунтованими, а відтак підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг м. Запоріжжя Запорізької філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. у справі №10/204/07 Господарського суду Запорізької області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало