ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.07 р.                                                                               Справа № 24/281

Колегія суддів господарського суду Донецької області у складі:

Донець О.Є. – головуючий,  судді Підченко Ю.О., Чернота Л.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом: Державного підприємства „Дельта-лоцман”, м.Миколаїв

до відповідача: Приватного підприємства „Морське агентство „ФАМ”, м.Маріуполь

про стягнення  39323,29 грн.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Дегтярьов Ю.В.  - директор

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2005 р. до господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Державного підприємства „Дельта-лоцман”, м.Миколаїв, до  Приватного підприємства „Морське агентство „ФАМ”, м.Маріуполь,  про стягнення  7786,79 доларів США, що еквівалентно 39323,29 грн. – суми заборгованості за надані послуги з лоцманського повернення суден.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на Закон України „Про податок на додану вартість” (далі - „Закон про ПДВ”), роз’яснення податкових органів, норми Цивільного кодексу України, договір № 155/05.04-П від 06.05.04 р. з додатковою угодою, рахунки, лоцманські квитанції, заявки на лоцманське проведення, листування.

Відповідач позовні вимоги не визнав та посилається на той факт, що неоплаченими рахунки за надані послуги залишені лише в частині сум ПДВ, які не підлягають стягненню на підставі Закону України „Про податок на додану вартість”, Закону України „Про транзит вантажів”.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.10.05 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.06 р. апеляційну скаргу Державного підприємства „Дельта-лоцман”, м.Миколаїв, на зазначене рішення залишено без задоволення, рішення – без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.05.06 р. касаційну скаргу Державного підприємства „Дельта-лоцман”, м.Миколаїв, задоволено, вищезазначені рішення та постанову скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.06.06 р. справу № 24/281 прийнято до нового розгляду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.06.06 р. провадження у справі зупинено у зв’язку із надходженням касаційної скарги Приватного підприємства „Морське агентство „ФАМ”, м.Маріуполь, до Верховного суду України.

Ухвалою Верховного суду України від 27.06.06 р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 29.05.06 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.10.06 р. провадження у справі поновлено.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області призначено розгляд справи колегіальним складом суду.

Під час нового розгляду справи позивач наполягав на задоволенні своїх вимог, посилаючись на приписи укладеного сторонами договору № 155/05.04, ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст.84, 106, 115, 116, 117 Кодексу торгівельного мореплавства України (заява про уточнення позовних вимог № 2260 від 03.11.06 р.), а також на приписи Закону про ПДВ, Закону України „Про систему оподаткування”, Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про державний бюджет України на 2005 р. та деяких інших законодавчих актів України”, Закону України „Про внесення змін до деяких законів України” від 03.06.05 р., постанови Кабінету Міністрів України „Про торгові збори”, Закону України „Про транзит вантажів”, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 599 Цивільного кодексу України, Наказу Міністерства транспорту України від 27.06.96 р. № 214 „Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торгівельних портах України”, листа Державної податкової інспекції України № 307/6116-1915-15 від 18.01.06 р. (уточнення позовних вимог № 20 від 11.01.07 р.).

Відповідач позову не визнав, посилаючись на помилкове нарахування позивачем ПДВ на послуги, які він надавав морським суднам, що перевозили виключно транзитний вантаж, а також на приписи Закону про ПДВ, Закону України „Про транзит вантажів”, долучив до матеріалів справи копії процесуальних документів Вищого господарського суду України та Верховного суду України.

У судовому засіданні оголошувалися перерви з 16.01.07 р. до 22.01.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем укладено договір № 155/05.04-П від 06.05.04 р., строком дії до 31.12.04 р., який вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде заява від однієї із сторін про відмову від даного договору або про перегляд.

Договір укладено без протоколу розбіжностей з додатковою угодою, підписаною обома сторонами.

Предметом договору є виконання лінійних і портових лоцманських проведень суден.

Відповідно до п.1.1 Договору замовником і платником послуг є відповідач.

В період березень-червень 2005 р. позивач надавав послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден теплоходами: SVYATOY SERAFIM (прапор судна Грузія), SVYATAYA ELIZAVETA (Грузія), SVYATOY NIKOLAY (Грузія), SVYATOY PAVEL (Грузія), SVYATOY ANDREY (Грузія), SVYATOY PYOTER (Грузія), SVYATOY VARFOLOMEY (Грузія), SVYATOY MIKHAIL (Грузія).

Зазначені судна надходили до порту Маріуполь завантаженими, перевозили транзитні вантажі, що підтверджено лоцманськими квитанціями, коносаментами, дорученнями на завантаження та сторонами не оскаржені, у зв’язку з чим позивач нарахував та пред’явив відповідачу до оплати за надані послуги 44979,19 доларів США, у тому числі ПДВ – 7496,51 доларів США.

Агентом цих суден було Приватне підприємство „Морське агентство „ФАМ”, м.Маріуполь. Відповідно до умов договору на підставі виставлених рахунків, відповідачем здійснено оплату наданих послуг за виключенням сум ПДВ.

Відповідно до розділу 4 „Порядку розрахунків” укладеного сторонами договору, порядок стягнення і розмір зборів визначаються відповідно до затверджених положень про збори та тарифи. Витрати за перерахування коштів відносяться на рахунок агента – відповідача у справі. Оплата проводиться агентом відповідно до рахунків, що виставляються позивачем, які підтверджені лоцманськими квитанціями та квитанціями Регіональної служби регулювання рухом суден. Відповідно до умов даного договору на агента покладена фінансова та майнова відповідальність перед Державним підприємством „Дельта-лоцман” за несвоєчасне перерахування коштів.

Відповідно до умов договору, порядок стягнення і розмір зборів визначаються відповідно до затверджених положень про збори і тарифи.

Статтею 84 Кодексу торговельного мореплавства України встановлені види цільових портових зборів та зазначено, що інші види зборів можуть встановлюватися законодавчими актами України.

Відповідно до ст.106 Кодексу торговельного мореплавства України, із суден, що користуються послугами державних морських лоцманів, справляється лоцманський збір, порядок справлення і розмір якого встановлюються Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки України, а згідно із ст.115 Кодексу торговельного мореплавства України, із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки України.

Наказом Міністерства транспорту України від 27.06.1996 № 214 затверджені збори і плата за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України та встановлено лоцманський збір, збір за користування послугами служби регулювання рухом суден, швартовий збір, плата за роботу буксирів при швартових операціях, плата за користування плавзасобами, плата за агентські послуги.

Відповідно до укладеного сторонами договору, відповідач взяв на себе зобов’язання морського агента, права і обов’язки якого врегульовані умовами договору та ст.117 Кодексу торговельного мореплавства України.

Нарахування позивачем зборів та плат за спірні послуги з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден здійснено у відповідності до затверджених ставок, зборів та плат, з нарахуванням на вартість цих послуг податку на додану вартість за ставкою 20%.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України „Про транзит вантажів”, транзитні послуги (роботи) - безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Згідно із ч.6 ст.1 Закону України „Про транзит вантажів”, учасники транзиту - вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Оскільки позивач відноситься до інших учасників транзиту, а надані відповідачем послуги сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України, то надані послуги лоцманського проведення та регулювань руху суден є такими, що були безпосередньо пов’язані з транзитним вантажем.

Згідно із ч.3 п.п.6.2.4 ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість”, операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 цього Закону.

Пунктом 5.15 ст.5 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України.

За даних обставин, надані позивачем відповідачеві послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден є такими, що безпосередньо пов’язані з транзитом вантажів та пов’язані з перевезенням (переміщенням) таких вантажів, тому підлягають звільненню від нарахування податку на додану вартість за ставкою 20%.

Таким чином, нарахування позивачем податку на додану вартість за надані фактично відповідачу послуги лоцманського проведення та регулювання руху суден суперечить вимогам Законів України „Про податок на додану вартість” та „Про транзит вантажів”.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати – покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.4.2), 4-3), 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.84, 106, 115, 117 Кодексу торговельного мореплавства України, ст.1 Закону України „Про транзит вантажів”, ст.ст.5, 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні 22.01.2007р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Суддя         Підченко Ю.О.

Суддя                                                                           Чернота Л.Ф.

Надруковано 3 примірників:

1 – позивачеві;

1 – відповідачу;

1 – у справу.