ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2007
Справа №2-7/16472-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» (95047, м. Сімферополь, Миколаївське шосе, 3 км, ідентифікаційний код 05512035)

До відповідача  Приватного підприємства  «Кримбуд» (97503, Сімферопольський район, с. Мирне, вул. Стадіонна, 19,  ідентифікаційний код 32752932)

Про стягнення  9860,02 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство  «Кримелектромашторг»  звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Приватного підприємства  «Кримбуд»  про стягнення 9860,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті поставленого за договором № 100 від 10.04.2007 р. товару, через що заборгованість Приватного підприємства «Кримбуд» перед Відкритим акціонерним товариством  «Кримелектромашторг» складає 8731,60 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у сумі 611,21 грн. та пеню у розмірі 517, 21 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  суд

ВСТАНОВИВ :

10.04.2007 р. Відкритим  акціонерним  товариством   «Кримелектромашторг»  (Постачальник) та Приватним  підприємством  «Кримбуд» (Покупець) був укладений договір поставки №100, згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов’язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити  товари -  будівельні матеріали, асортимент та ціна яких узгоджена сторонами та вказана в накладних (специфікаціях Постачальника).

Відповідно до п. 4.1.  договору  загальна сума договору складає 500 000, 00 грн.

Згідно з п. 4.2 Договору,  товари поставляються на умовах передоплати. Зі згодою Постачальника можлива відстрочка платежу, яка не повинна перевищувати 10 календарних днів з дня отримання товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем був поставлений товар на загальну суму 10748,08 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи накладні, які містять підписи працівника відповідача про прийняття товару. Повноваження представника відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи довіреностями на одержання товарно-матеріальних цінностей.

Проте, вартість товару була оплачена відповідачем частково у розмірі 2016,48 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжне доручення № 66 від 26.09.2007р. Отже, загальна сума заборгованості Приватного підприємства «Кримбуд» перед Відкритим  акціонерним  товариством   «Кримелектромашторг»   складає  8731,60 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 8731,60 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору № 100 від 10.04.2007 р. в частини повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, через що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства  «Кримелектромашторг» відносно стягнення з Приватного підприємства «Кримбуд» заборгованості у сумі 8731,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 4.3 Договору постачання  № 100 від 10.04.2007 р. сторони передбачили, що  у разі несвоєчасної оплати за отриманий товар Покупець повинен сплатити  Постачальнику  пеню у розмірі 0, 5 % від несплаченої суми за кожен день просрочки оплати, а за просрочку більше 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 %  від зазначеної суми.

Судом встановлено, що заявлені позивачем до відшкодування суми пені у розмірі 517, 21 грн. та  штрафу у розмірі 611,21 грн. обчислені судом правомірно, через що вимоги позивача в частині їх стягнення також підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Приватного підприємства  «Кримбуд» (97503, Сімферопольський район, с. Мирне, вул. Стадіонна, 19,  ідентифікаційний код 32752932) на користь Відкритого акціонерного товариства  «Кримелектромашторг» (95047, м. Сімферополь, Миколаївське шосе, 3 км, ідентифікаційний код 05512035) суму заборгованості у розмірі 8731,60 грн., пеню у розмірі 517,21 грн., штраф у розмірі 611,21 грн., 102, 00  грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.