КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2007                                                                                           № 2/127

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Капацин Н.В.

суддів:            Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:            Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача - Колбанцев В.В. – представник за довіреністю від 18.09.2007 р.

Дубовецький Ю.О.– виконавчій директор за наказом № 79 від 01.06.2007 р.

від відповідача - Каллаєв В.В. – представник за довіреністю від 01.01.2007 р.

від третьої особи          не з’явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Український союз об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.06.2007

у справі № 2/127 (Домнічева І.О.)

за позовом                               Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

до                                                   Акціонерного комерційного банку "Інтерконтинентбанк"

третя особа відповідача           Державна виконавча служба у Шевченківському районі м. Києва

про                                                  стягнення 555 081,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача неустойки в сумі 286817,20грн. за несвоєчасне звільнення приміщення, збитків у вигляді неодержаного доходу на загальну суму 259247,12 грн., 8515 грн. пені та 502 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року, повний текст якого підписаний 31.07.2007 року, у справі № 2/127 в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем не доведено причинного зв’язку між несвоєчасним звільненням відповідачем приміщень та неодержанням доходу, а також порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного звільнення та повернення нежитлових приміщень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Український союз об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольни повністю.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення прийняте господарським судом міста Києва з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки відповідач фактично користувався нежилим приміщення площею 1021,06 кв. м. в період з жовтня 2006 року по 26.01.2007 року, не сплачуючи а ні орендної плати а ні комунальних послуг.

Ухвалою від 06.09.2007 року колегія суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Капацин Н. В., судді Калатай Н. Ф., Пашкіна С. А. прийняла апеляційну скаргу Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” до свого провадження та призначила її розгляд на 19.09.2007 року.

Розпорядженням Голови суду № 01 –23/1/1 від 18.09.2007 р. справу № 2/127 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Капацин Н. В., суддів Калатай Н. Ф., Смірнової Л. Г.

19.09.2007 року до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” про залучення додаткових доказів.

В судове засідання 19.09.2007 року представники Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинентбанк” та Державної виконавча служба у Шевченківському районі міста Києва не з’явилися.

Розгляд справи відкладено до 03.10.2007 р.

Розпорядженням Голови суду № 01 –23/1/7 від 02.10.2007 р. справу № 2/127 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Капацин Н. В., суддів Калатай Н. Ф., Пашкіної С.А.

02.10.2007 року до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про долучення додаткових доказів щодо понесення позивачем витрат на оплату комунальних послуг з вересня 2006 року по січень 2007 року.

В судовому засіданні 03.10.2007 року представник позивача надав пояснення, в яких просив Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольни повністю.

В судовому засіданні 03.10.2007 року представник відповідача надав пояснення, в яких просив Київський апеляційний господарський суд рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа представників в судове засідання не направила, про причини відсутності представників в судовому засіданні суду не повідомила.

Враховуючи про належне повідомлення третьої особи про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути її за відсутності представника третьої особи за наявними матеріалами у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали позовної заяви, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.06.2003 року позивач та відповідач уклали договір суборенди № 22/Т/03 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне користування приміщення в нежилому адмінбудинку в м. Києві по вул. Воровського,22 для розміщення персоналу відповідача і використання відповідно до завдань, визначених Статутом відповідача.

Відповідно до п. 1.1 Договору зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 23.10.2003 року, загальна площа приміщень, що передаються в суборендне користування, становить 1305,41 кв. м.

Відповідно до п. 4.1 Договору зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 23.10.2003 року, строк суборенди встановлюється з 01.06.2003 року по 31.05.2008 року включно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2007 року у справі № 16/184 Договір розірвано, відповідача з приміщення, що є предметом вказаного Договору, виселено.

Як слідує з доданої до матеріалів справи копії акту передачі – прийому приміщення від 01.10.2006 року, частину з приміщень, що є предметом Договору, площею 284,35 кв. м. відповідач позивачу повернув 01.10.2006 року.

Решту орендованих за Договором приміщень площею 1021,06 кв.м. відповідач позивачу повернув 27.01.2007 року, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями актів передачі – прийому приміщень від 27.01.2007 року.

Стягнення неустойки, збитків, пені та річних позивач вимагає за безпідставне користування відповідачем приміщеннями позивача площею 1021,06 кв. м. за період з 01.10.2006 року по 26.01.2007 року.

Судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, з чим колегія суддів погоджується не у повному обсязі з огляду на таке.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 259247,12 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку у вигляді суборендної плати та комунально – експлуатаційних витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, в тому числі, є:

1)          втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)          доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Виходячи з вищевикладеного, збитки – це об’єктивне зменшення будь–яких майнових благ кредитора, які він поніс внаслідок невиконання боржником свого зобов’язання та які знаходяться у причинно – наслідковому зв’язку з неправомірною поведінкою боржника.

Отже, підставою виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність збитків, протиправність дій особи, яка завдала збитків, причинний зв’язок між ними та наявність вини особи, яка завдала збитків.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимагаючи стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаного прибутку на загальну суму 259247,12 грн., позивач у апеляційній скарзі посилається на договір суборенди щодо спірних приміщень № 104/Г/06 від 30.09.2006 року, укладений з ТОВ “Укрсоюз”, за умовами якого позивач не зміг з вини відповідача отримати орендну плату на загальну суму 143918,20 грн. (509,60 грн. – залишок заборгованості за вересень 2006 року, 143408,60 грн. – заборгованість за жовтень 2006 року – січень 2007 року) та плату за комунальні послуги за жовтень 2006 року – січень 2007 року на загальну суму 115328,92 грн.

Проте, заборгованість з орендної плати у доданому до позовної заяви розрахунку нарахувано позивачем виходячи з договору суборенди № 22/Т/03, укладеного з відповідачем, умови оплати оренди якого відрізняються від умов оплати оренди, що їх дійшов позивач з ТОВ “Укрсоюз” у договорі № 104/Г/06, копію якого до матеріалів справи позивачем було долучено як додаток до апеляційної скарги, і який при розгляді справи судом першої інстанції як доказ по справі не досліджувався.

Розрахунку залишку заборгованості за вересень 2006 р. в сумі 509,60 грн. позивачем до позовної заяви не додано, жодного доказу на підтвердження зазначеної суми матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено розмір збитків у вигляді орендної плати.

Щодо збитків у вигляді витрат на комунально – експлуатаційні послуги слід зазначити наступне.

Позивач на підтвердження розміру збитків у вигляді комунально–експлуатаційних витрат на суму 115 328,92 грн., а також підтвердження факту їх понесення, долучив до матеріалів справи копії платіжних доручень на загальну суму 173411,28 грн.

Проте, встановити з призначення платежу щодо яких саме приміщень оплачені комунальні послуги на таку суму, неможливо, будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані суми були перераховані саме за комунальні послуги у приміщенні, що ним безпідставно користувався відповідач, матеріали справи не містять.

Отже, навіть з урахуванням зазначених документальних доказів розмір збитків у вигляді витрат на оплату комунально експлуатаційних витрат не може вважатися доведеним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявність всіх передбачених законом умов виникнення цивільно-правової відповідальності відповідача за завдання позивачу збитків, а відтак, суд першої інстанції прийняв правомірне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 259247,12 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Вимоги про стягнення з відповідача 8515 грн. пені та 502 грн. – 3 % річних задоволенню не підлягають, оскільки вказані вимоги не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком задоволення вимог про стягнення збитків у вигляді неодержаного прибутку, чого в даному випадку не відбулося, а тому, суд першої інстанції прийняв правомірне рішення щодо відмови в задоволенні вказаних вимог.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки в сумі 286817,20 грн. за несвоєчасне звільнення приміщення слід зазначити наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2006 року у справі № 16/184, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2006 року, Договір розірвано та виселено відповідача з спірного приміщення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 – 5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов’язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов.

Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов’язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Отже рішення від 13.06.2006 року у справі 16/184 набрало законної сили 12.09.2006 року, після чого мало бути виконано відповідачем добровільно.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначені норми закону, починаючи з 12.09.2006 року у відповідача виникло перед позивачем зобов’язання сплачувати за користування спірними приміщеннями неустойку у вигляді подвійної плати за договором оренди.

Посилання відповідача на відсутність його вини у несвоєчасному звільненні спірного приміщення до уваги судом не приймається з огляду на таке.

Відповідач, як на причини невиконання ним у добровільному порядку рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2006 року у справі № 16/184, посилається на неможливість його виконання внаслідок блокування позивачем спірних приміщень.

На доказ вказаних обставин відповідач долучив до матеріалів справи копії актів від 27.10.2006 року від 30.10.2006 року від 31.10.2006 року, складених представниками ліквідаційної комісії відповідача, та доповідної на ім’я заступника начальника Головного управління НБУ по м. Києву і Київській області.

Проте, зазначені документи складені в односторонньому порядку лише представниками відповідача і не можуть бути прийняті судом як належні докази на підтвердження викладених в них обставин.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 550 ЦК України Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Обставини, що на них посилається відповідач в обґрунтування відсутності своєї вини, не можуть вважатися випадком або непереборною силою в розумінні ст. 617 ЦК України, а відтак, не можуть вважатися підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що відповідачем спірні приміщення повернуті лише 27.01.2007 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 286817,20 грн., яка нарахована за правилами ч. 2 ст. 785 ЦК України, за несвоєчасне звільнення приміщення, як таке, що прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, підлягає скасуванню, а вказані позовні вимоги задоволенню.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року у справі № 2/127 - зміні.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року у справі № 2/127 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

“1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинентбанк” (01054, м. Київ, вул. Воровського, 22, 01601, м. Київ, бул. І. Лепсе, 4, ідентифікаційний код 20015535, з будь – якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення) на користь Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” (01601, м. Київ, вул. Воровського, 22, р/р 5407 в АКБ “Мрія”, МФО 321767, ідентифікаційний код 0017437) неустойку в сумі 286817 (двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 20 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 17 коп., 60 (шістдесят) грн. 97 коп. витрат на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу.

3. В решті позову відмовити.”

4. Стягнути з Акціонерного комерційного банку “Інтерконтинентбанк” (01054, м. Київ, вул. Воровського, 22, 01601, м. Київ, бул. І. Лепсе, 4, ідентифікаційний код 20015535, з будь – якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення) на користь Українського союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” (01601, м. Київ, вул. Воровського, 22, р/р 5407 в АКБ “Мрія”, МФО 321767, ідентифікаційний код 0017437) 1434 (одну тисячу чотириста тридцять чотири) грн. 05 коп. витрат по сплаті державного мита за подачу апеляційної скарги.

5. Повернути Українському союзу об’єднань підприємств та організацій побутового обслуговування населення “Укрсоюзсервіс” (01601, м. Київ, вул. Воровського, 22, ідентифікаційний код 0017437) з Державного бюджету зайво сплачене державне мито в сумі 47 (сорок сім) грн. 09 коп. перераховані квитанціями № 95007968 від 098.08.2007 року та № 95007742 від 07.08.2007 року, оригінали яких містяться в матеріалах справи.

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 2/127 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Калатай Н.Ф.

Пашкіна С.А.

11.10.07 (відправлено)