донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.03.2007 р.                                                                            справа №40/329

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Горбань О.Є. за  довіреністю,

від відповідача:
Орлов В.В за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
27.11.2006 року

по справі
№40/329

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь

до
Закритого акціонерного товариства "Єнакіївський коксохімпром" м. Єнакієве Донецької області

про
стягнення 7 335 грн. 15 коп.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" м. Нікополь Дніпропетровської області до Закритого акціонерного товариства "Єнакіївський коксохімпром" м. Єнакієве Донецької області про стягнення  збитків  у  сумі 7335,15 грн. залізничного тарифу у сумі 95,03 грн та ПДВ  у розмірі 1222,53грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.11.2006р. в задоволені  позовних вимог позивачу відмовлено.

Позивач не погодившись із рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду від 27.11.2006р. по справі 40/329 та задовольнити  його  позовні  вимоги.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на те, що судом були порушені норми матеріального  та процесуального права.

Відповідач  вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Договір №1110 від 19.03.04р. (далі Договір), відповідно до умов  якого відповідач зобов»язався поставити позивачу коксову продукцію, а позивач  прийняти  її та оплатити  ії вартість.

Приписами п. 6.1 Договору встановлено, що  приймання товарів за кількістю проводиться  у відповідності до Інструкції П-6 “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю” від 15.05.65р.,  по якості –відповідно до  Інструкції П-7 “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю ” від  25.04.66р. з  сертифікатом якості  заводу виготівника.

У разі одержання продукції не якісної   або з недостачею, виклик представників сторін є обов’язковим.

Відповідно до  умов  Договору позивач  повинен  здійснити 100% передплату за  поставлений  товар.

На  виконання  умов Договору виставлений відповідачем рахунок № ЗА-0001059 від 13.04.04р. позивач сплатив у повному обсязі.

Відповідачем за накладними №  50749832, № 50749817, № 60749815, № 50749816, № 50749818, № 50749805, № 50749856, № 50749854, № 50749857, № 50749855, № 50749853 було  поставлено  на  адресу  позивача  коксову  продукцію.

Вантаж прибув на адресу позивача без ознак втрати та псування, отже залізниця його видала без перевірки ваги у відповідності до ст. 52 Статуту залізниць України.

Предметом  позовних  вимог  позивача  є  вимоги  про  стягнення збитків  у   сумі 7335,15 грн. залізничного тарифу у сумі 95,03 грн та ПДВ  у розмірі 1222,53грн.

Свої  вимоги  позивач  обґрунтовує тим, що при зважуванні вагонів з коксовою продукцією на 100 тонних тензометричних вагах позивачем виявлена нестача вантажу у кількості 9,1 тон. з урахуванням норм природної втрати і граничної погрішності показань ваг нестача у вагонах склала 3 761 тон., через що він зазнав  збитки  у  розмірі 7335,15 грн., виражених в його  витратах у розмірі  вартості сплаченої, але не отриманої продукції.

Відповідно до пункту 14 Інструкції № П-6 порядок перевірки ваги нетто, згідно якого, при неможливості переваження продукції без тари, визначення ваги нетто здійснюється шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції і ваги тари після звільнення її з-під продукції. Результати перевірки оформляються актами. Визначення ваги нетто шляхом відрахування ваги тари із ваги брутто за даними, зазначеними в транспортних документах, без перевірки фактичної ваги брутто і ваги тари не дозволяється.

З актів приймання продукції № 3472/1 від 16.04.04р. та № 3472/2 від 17.04.04р. не вбачається, що позивач здійснив переваження  тари вагону для  визначення  ваги нетто, тобто позивач визначив вагу  вантажу не зазначеним в Інструкція П-6 способом.

Крім  того, надані  акти затверджені відповідною посадовою особою позивача  лише 21.04.04р. - в порушення  п. 26 Інструкції П-6.

Отже  посилання  позивача на  акти  приймання  продукції у якості  доказу  виявленої  нестачі  продукції судовою  колегією до  уваги не  приймаються.

За приписами п.4.3 ДСТУ 322-12-2-94 “Кокс кам’яновугільний, пековий і термоантрацит. Правила приймання” передбачено, що відбір проб коксу у споживача повинен здійснюватись за ДСТУ 23083 в момент розвантаження коксу з вагонів. Показник масової долі загальної вологи, що встановлений споживачем, використовують для визначення сухої маси при надходженні партії коксу. Згідно Методики контрольної перевірки маси партії коксу, що надходить до споживача (в перерахунку на суху речовину), масу коксу (нетто) визначають за різницею маси завантаженої групи вагонів (брутто), визначеної зважуванням у споживача, та маси порожніх вагонів - тари, вказаної на їх трафаретах. Для визначення масової долі загальної вологи у коксі при надходженні партії відбирають та готують пробу за ГСТУ 22083. В пункті А.3 додатку А наведено формулу, за якою розраховується маса сухої речовини, а в пункті А.5 –формула, за якою визначається величина розбіжності маси сухої речовини коксу, розрахованої за документом про якість, та результати контрольної перевірки її у споживача.

З  матеріалів  справи  також  вбачається, що   позивачем в порушення  умов Договору, не було  належним  чином  викликано представників відповідача для прийняття  продукції.

За приписами ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Отже  позивачем   були  порушені  зазначені вимоги  Інструкції  П-6 та Договору, але ним  не  доведено факт порушення відповідачем зобов»язання за  вказаним Договором, тому не доведено спричинення збитків саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Крім того, вимоги  позивача  про  стягнення залізничного тарифу у сумі 95,03грн. є  безпідставними, оскільки  відповідно до залізничних  накладних  його  платником є  інша особа - ПП  «Панжеко», а не  позивач.

Вимоги  про  стягнення ПДВ  у розмірі 1222,53грн., в    межах  позовних  вимог є  також  необґрунтованими та  безпідставними.

Отже, висновок  суду  першої  інстанції  про  відмову  в задоволені позовних  вимог позивача  про  стягнення  збитків  у  сумі 7335,15 грн. залізничного тарифу у сумі 95,03 грн та ПДВ  у розмірі 1222,53грн. є  законним та  обґрунтованим, а доводи  апеляційної  скарги  не спростовують    висновку суду.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 27.11.06року у справі №40/329 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м. Нікополь Дніпропетровської області на рішення господарського суду Донецької області від 27.11.06року у справі №40/329 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області 27.11.06року у справі №40/329 –без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС