ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.07 р.                                                                                 Справа № 44/15а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за адміністративною позовною заявою Східної регіональної митниці (головний спеціаліст Пермінов О.О., довіреність 23/13 від 10.01.07 року) до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області (представник до судового засідання не з’явився) про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області Зінов’єва О.В. про відкриття виконавчого провадження від 10.01.07 року № 45/6-6п, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю „Фенікс” (представник до судового засідання не з’явився), -

ВСТАНОВИВ:

Східна регіональна митниця (далі – Митниця), як правонаступник Донецької митниці звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області (далі – Відділ) про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області Зінов’єва О.В. про відкриття виконавчого провадження від 10.01.07 року № 45/6-6п (далі – Постанова), винесеної державним виконавцем в перебігу примусового виконання постанови господарського суду Донецької області від 07.09.06 року у адміністративній справі № 44/176 (далі – Рішення). Позовні вимоги Митниці обґрунтовані відсутністю правових підстав для винесення Постанови, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю „Фенікс” (далі – Товариство), яке є стягувачем у виконавчому провадженні, не звертався до Митниці з вантажними митними деклараціями з метою здійснення митного оформлення вантажів на підставі Рішення, тому державний виконавець був не вправі застосовувати до Митниці заходи примусового виконання, у тому числі виносити Постанову. До того ж, державний виконавець, на думку Митниці, всупереч статті 19 Закону України „Про виконавче провадження” неправильно зазначив у Постанові організаційно-правову форму Товариства (стягувача).

Адміністративний позов Митниці оформлено у вигляді скарги на дії державного виконавця, наразі у відповідності до приписів статті 181 КАС України зазначений документ має процесуальне значення адміністративного позову, тому й розглядається судом по правилах КАС України. Представник Митниці в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача Відділу до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, що підтверджено поштовим повідомленням № 55865-9, наразі через відсутність поважних причин такого неприбуття та через відсутність повідомлення Відділу про причини неприбуття – справа вирішується на підставі частини 4 статті 128 КАС України на підставі наявних у ній доказів.

Суд в порядку статті 53 КАС України з власної ініціативи залучив до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору Товариство, оскільки означений суб’єкт є стороною виконавчого провадження, яке провадиться на виконання Рішення, тому скасування Постанови безпосередньо вплине на права Товариства, як стягувача. Представник Товариства також не прибув у судове засідання, однак це не є перешкодою для розгляду справи по суті в силу частини 2 статті 128 КАС України.

Суд перебував у нарадчій кімнаті 31.01.07 року з 920 до 940 години.

Вислухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Митниці не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

07.09.06 року господарським судом Донецької області було прийнято Рішення, згідно якого визнано право Товариства здійснювати митне оформлення сировини, що ввозиться з-за меж митної території України на територію пріоритетного розвитку міста Макіївки Донецької області відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення контракту на реалізацію інвестиційного проекту від 09.04.02 року, тобто з застосуванням пільг, передбачених статтею 14 Закону України „Про спеціальні економічні зони та спеціальний режим інвестиційної діяльності в Донецькій області” в редакції до 31.03.05 року, а Донецьку митницю зобов’язано здійснювати митне оформлення сировини, що ввозиться з-за меж митної території України на територію пріоритетного розвитку міста Макіївки Донецької області Товариством відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення контракту на реалізацію інвестиційного проекту від 09.04.02 року, тобто з застосуванням пільг, передбачених статтею 14 Закону України „Про спеціальні економічні зони та спеціальний режим інвестиційної діяльності в Донецькій області” в редакції до 31.03.05 року та підзаконних нормативно-правових актів, які діяли до 31.03.05 року.

Апеляційна скарга на зазначене Рішення була залишена без задоволення згідно ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 11.10.06 року у справі № 44/176. Відповідно до статті 254 КАС України Рішення набрало законної сили та підлягає обов’язковому виконанню на всій території України згідно статті 124 Конституції України.

Згідно ухвали господарського суду Донецької області від 23.01.07 року у справі № 44/176, відповідача Донецьку митницю замінено її правонаступником Митницею.

10.01.07 року державним виконавцем Відділу в порядку статей 201 та 24 Закону України „Про виконавче провадження” на підставі заяви Товариства від 10.01.07 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу, виданого на підставі Рішення, причому означені процесуальні дії оформлені Постановою.

12.01.07 року примірник Постанови отриманий Митницею (вхідний номер 343/11-28), яка протягом встановленого частиною 2 статті 181 КАС України десятиденного строку внесла адміністративну позовну заяву стосовно оскарження дій державного виконавця.

Наразі, посилання позивача на приписи Закону України „Про виконавче провадження” та Інструкції про проведення виконавчих дій щодо того, що державний виконавець вправі вживати заходи примусового виконання (у тому числі виносити Постанову) лише у разі невиконання боржником Рішення у добровільному порядку – суд вважає безпідставними та такими, що не мають жодного відношення до законності або протизаконності Постанови.

Зокрема, статтею 4 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено вичерпний перелік заходів примусового виконання рішень:

ь          звернення стягнення на майно боржника;

ь          звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

ь          вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у Рішенні;

ь          інші заходи, передбачені Рішенням.

Таким чином, норми чинного законодавства України, що регулює процедуру примусового виконання судових рішень, не передбачають такого заходу примусового виконання Рішення, як винесення Постанови. За своїм процесуальним значенням Постанова є не заходом примусового виконання, а лише документом, який фіксує момент ініціації виконавчого провадження, причому виникнення цього моменту пов’язане не з обставинами добровільного виконання боржником Рішення, а лише з ініціативою Товариства (стягувача), який подає відповідну заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий документ державному виконавцю в порядку статті 18 Закону України „Про виконавче провадження”.

Зазначення державним виконавцем Відділу у Постанові назви стягувача ВАТ „Фенікс” замість ТОВ „Фенікс” не є підставою для визнання незаконною та скасування Постанови, оскільки в цій ситуації має місце лише граматична описка, яка може бути виправлена. За висновком суду, допущення Відділом вказаної описки не призвело до прийняття неправильного акту – Постанови, оскільки Постанова узгоджується в цілому з вимогами чинного законодавства України та прийнята відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірною по суті.

Інших правових обґрунтувань, які б могли слугувати підставою для скасування Постанови – суду позивачем не наведено.

Таким чином, причиною відмови у задоволенні позову є правова безпідставність позовних вимог Митниці.

Відповідно до частини 4 статті 94 КАС України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3,40 грн. покладаються на позивача.

На підставі означених норм національного матеріального права, керуючись ст.ст.9, 17, 41, 48, 52, 55, 60, 69, 71, 72, 79, 87, 94, 122-154, 162, 163, 181, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову Східної регіональної митниці до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Донецької області Зінов’єва О.В. про відкриття виконавчого провадження від 10.01.07 року № 45/6-6п.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                Мєзєнцев Є.І.