ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
№ 7/474-8/158

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів:
Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ЗАТ "ІВЕКО-Україна"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р.

у справі
№7/474-8/158

господарського суду
м.Києва

за позовом
ТОВ "Фірма Акант+К"

до
ЗАТ "ІВЕКО-Україна"

про
стягнення 436 385,69 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Плесюк О.С.

від відповідача:
Бойко Н.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 22.08.2006 р. у справі №7/474-8/158 (суддя Катрич В.С.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р. (судді: Капацин Н.В., Данилова Т.Б., Зеленін В.О.), позов задоволено повністю: стягнуто з ЗАТ "ІВЕКО-Україна" на користь ТОВ "Фірма Акант+К" 392 757,65 грн. вартості неякісного товару, 32 521,00 грн. витрат на виготовлення кузова, 11 107,04 грн. збитків від проведення гарантійного ремонту, 1 785,00 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 525,41 грн. вартості судово-автотехнічної експертизи; зобов'язано ТОВ "Фірма Акант+К" в день надходження від ЗАТ "ІВЕКО-Ук раїна" суми 436 385,69 грн. передати останньому по акту приймання-передачі автомобіль модель IVECO EuroCargo MLL180E28R у кількості 1 шт.

У касаційній скарзі ЗАТ "ІВЕКО-Україна" просить скасувати рішення господарського суду м.Києва від 22.08.2006 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р. у справі №7/474-8/158 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фірма Акант+К", посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 264, 265, 269, 278 Господарського кодексу України, ст.ст. 676, 681 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 42, 43, п.п. 2.3.2, 3.2., 3.4., 4.13 Інструкції Мінюсту України "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень" від 08.10.1998 р. в редакції наказу Мінюсту від 30.12.2004 р. №144/5, а також неповне дослідження наявних у справі доказів, оскільки: по-перше, господарським судом неповно досліджені умови надання гарантії заводом-виробником та не взято до уваги той факт, що позивач втратив право на гарантійне обслуговування з моменту встановлення на автомобіль кузова-фурго на, виготовленого третьою організацією без письмового погодження відповідача, оскільки відповідно до умов надання гарантії на автомобіль, викладених в п. 5.2 договору від 10.06.2003 р. №IVU106-PB та в п. 3 ч. IV гарантійних умов гарантійної книжки, гарантія стає недійсною в разі, якщо автомобіль змінюється конструктивно або іншим чином, включаючи встановлення обладнання, виготовленого третьою стороною, без письмового дозволу на це виготовлювача; по-друге, господарськими судами не було надано належної оцінки висновку судово-автотехнічної експертизи і не було досліджено істотних порушень експертом процесуальних норм при проведенні автотехнічної експертизи, у зв'язку з чим є підстави вважати висновок експерта недостатньо обґрунтованим; по-третє, позивач отримав автомобіль від продавця 31.10.2003 р. згідно з накладною від 31.10.2003 р. №210, у зв'язку з чим гарантійний строк відповідно до норм п. 1 ст. 676 Цивільного кодексу України почався з 31.10.2003 р. і діяв до 31.10.2004 р., тобто позивачем пред'явлено позов після спливу гарантійного строку.

У засіданні суду оголошувалася перерва до 29.03.2007 р. до 12 год. 40 хв.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

10.06.2003 р. між ЗАТ "ІВЕКО-Україна" (далі —"ІВЕКО-Україна") та ТОВ "Фірма Акант+К" —покупець було укладено контракт №IVU106-PB (далі —Контракт), відповідно до п. 1 якого "ІВЕКО-Україна" бере на себе зобов'язання продати і поставити покупцю на умовах "DDP Україна, Київ", а покупець бере на себе зобов'язання прийняти автомобіль ІВЕКО: модель IVECO EuroCargo MLL180E28R у кількості 1 шт.

Пунктом 5.1 Контракту визначено, що ЗАТ "ІВЕКО-Україна" прийняло на себе зобов'язання по гарантії автомобіля і його частин, поставлених ІВЕКО Україна проти будь-якого дефекту, конструкції, або збирання —викликаного використанням неналежної якості матеріалу або неналежного збирання на термін 12 місяців без обмеження пробігу. Гарантійний період починається з дати передачі покупцю обладнаного автомобіля відповідно до даного Контракту.

Враховуючи, що придбаний позивачем автомобіль згідно з висновком науково-технічної експертизи №78385 Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" від 13.11.2003 р. є багатоцільовим автомобілем, який випускається у різних модифікаціях для перевезення вантажу, у зв'язку з чим не міг використовуватися позивачем за призначенням без обладнання його кузовом, відповідно до договору від 06.08.2003 р. №25/608-03 з ТОВ "СП Анатоль" (м.Київ) було виготовлено та встановлено на шасі спірного автомобіля кузов-фургон. Автомобіль був прийнятий за актом приймання-передачі транспортного засобу від 19.11.2003 р. №189449 серія ДЮА.

Згідно з умовами Контракту автомобіль IVECO EuroCargo MLL180E28R було поставлено на гарантійне та сервісне обслуговування у ЗАТ "ІВЕКО-Україна".

Експлуатація автомобіля була розпочата 12.12.2003 р. після його реєстрації в органах ДАІ.

В період з 12.12.2003 р. по 22.10.2004 р. автомобіль неодноразово виходив з ладу та 17 разів проходив гарантійні ремонти на СТО відповідача.

У зв'язку з наведеним, 10.08.2004 р. ТОВ "Фірма Акант+К" пред'явило до ЗАТ "ІВЕКО-Україна" претензію вих.№406, в якій заявило про свою відмову від контракту та вимогу повернути сплачені за автомобіль кошти у сумі 63 499,85 Євро, а також відшкодувати 41 339,08 грн. збитків, завданих продажем неякісного автомобіля.

Оскільки претензії позивача залишені відповідачем без задоволення, а відповідач запропонував лише варіант обміну автомобіля на інший з доплатою 15 000,00 Євро, позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до ТОВ "Фірма Акант+К" про стягнення 436 385,69 грн., з яких: 392 757,65 грн. вартості неякісного автомобіля, 43 628,04 грн. збитків (з них 32 521,00 грн. —витрати позивача, пов'язані з виготовленням кузова-фургона та 11 107,04 грн. збитків, пов'язаних із проведенням гарантійного ремонту) та судових витрат у розмірі сплаченого державного мита в сумі 1 700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. та 525,41 грн. вартості проведення судово-тех нічної експертизи на підставі ст.ст. 173, 174, 216, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 673–676, 678 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій всебічно та повно дослідили всі обставини справи та дійшли правильного висновку щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання —відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом  (ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту; якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що проданий відповідачем автомобіль за період із 12.12.2003 р. по 22.10.2004 р.  17 разів виходив з ладу та проходив гарантійні ремонти на СТО відповідача.

Господарськими судами також встановлено, що виявлені під час експлуатації автомобіля недоліки свідчать про продаж відповідачем неякісного товару особливої групи —джерела підвищеної небезпеки, на який встановлено гарантійний строк експлуатації; при цьому установка кузова з технічної точки зору не могла спричинити несправності, що виникли під час гарантійного періоду експлуатації. Висновки господарського суду підтверджено висновком судової автотехнічної експертизи від 08.07.2005 р. №5820, призначеної ухвалою господарського суду м.Києва від 17.03.2005 р., який господарські суди оцінили за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 висновку експерта всі зазначені несправності, які виникли в автомобілі IVEСО EuroCargo МLL 180 Е28R, номер шасі ZCFA1ТМ не пов'язані з невідповідною експлуатацією автомобіля власником, а можуть відноситись до недоліків заводського походження.

З технічної точки зору, частина несправностей та недоліків, які виникали в автомобілі під час гарантійного періоду, можна вважати істотними недоліками, тобто такими, які з'явилися знову після їх усунення та пов'язані з затратами часу на їх усунення, а на даний час руйнація елементів каркасу кабіни потребує її заміни, що пов'язано зі значними витратами (п. 6 висновку експерта).

Посилання заявника на недійсність гарантії у зв'язку з встановленням на автомобіль кузова-фургона цілком правомірно не були взяті до уваги судами, оскільки, як встановлено господарськими судами, експлуатація автомобіля почалася лише після встановлення необхідного для нього кузова-фургона, про що відповідач знав і не заперечував, що підтверджено неодноразовим гарантійним обслуговуванням автомобіля відповідачем (17 гарантійних ремонтів) і визнанням ним права позивача на заміну автомобіля на інший (лист-пропозиція від 23.06.2004 р. —т. 1, а.с. 43).

Висновки господарських судів про те, що позивачем не було пропущено строк позовної давності у зв'язку зі зверненням до суду 11.11.2004 р. також відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 681 Цивільного кодексу України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), —від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу; гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв'язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв'язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, експлуатація автомобіля була розпочата з 12.12.2003 р. після його реєстрації в органах ДАІ України. За період експлуатації автомобіль 17 разів виходив з ладу і проходив гарантійні ремонти на СТО відповідача, у зв'язку з чим не міг використовуватися позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що строк позовної давності позивачем пропущено не було.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій із дотриманням правил ст. 43 ГПК України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 ГПК України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р. у справі №7/474-8/158 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ "ІВЕКО-Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р. у справі №7/474-8/158 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 р. у справі №7/474-8/158  —без змін.

Головуючий                                                                                          К.Грейц

Судді                                                                                                       О.Глос

С.Бакуліна