ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 6/459
15.03.07

За позовом                    Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Тернопільської філії

До відповідача          Державного комітету України з державного матеріального резерву

Про                        стягнення 339442,19 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники:

Від  позивача          Олійник Т.П. (за дов. № 153 від 28.08.2006)

Від відповідача          не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом відкрите акціонерне товариство “Укртелеком” в особі Тернопільської філії до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення 339442,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей державного резерву станом на 01.06.2003, що встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2004 у справі 19/118, а починаючи з 07.07.2003 зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється позивачем на підставі договору 208/юр від 07.07.2003, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позивач належним чином виконує свої зобов’язання по зберіганню цінностей мобрезерву, в тому числі договірні. У свою чергу, відповідач за період з 01.06.2003 по 31.05.2006 відшкодування витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, не здійснив. Згідно з умовами договору позивачем щорічно направлялися рекомендованими листами з повідомленням про вручення кошториси витрат на зберігання матеріальних цінностей на наступний рік, а також щоквартально акти звірки заборгованості та акти виконаних робіт по зберіганню цінностей. У зв’язку з тим, що Держкомрезерв жодного разу не повернув дані документи за своїм підписом, позивачем проведено розрахунок заборгованості Держкомрезерву на підставі фактичних прямих витрат позивача на зберігання цінностей.

Відповідач проти наданих позивачем розрахунків заперечив, оскільки їх неможливо вважати детальними та обґрунтованими. За твердженням відповідача, позивачем не доведено, що кошти в сумі 339442,19 грн. є саме витратами на зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, оскільки позовна заява не містить обґрунтування суми витрат на відповідальне зберігання матцінностей мобрезерву з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 532 від 12.04.2002.

Також відповідач зазначив, що відповідно до вимог  п. 2 вказаної постанови та п. 10.3 Інструкції “Про порядок фінансування заходів з мобілізаційної підготовки народного господарства”, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.05.1996, відповідальний зберігач, яким є ВАТ “Укртелеком” в особі Тернопільської філії, зобов’язаний був направляти до Держкомрезерву України кошториси витрат на відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та документи, що підтверджують такі витрати. У той же час, подані позивачем до позовної заяви матеріали містять лише загальні кошториси витрат. При цьому до кошторисів не додано документів, які підтверджують ті суми витрат, які в них зазначені.

Виходячи з викладеного, оскільки для визначення розміру понесених позивачем витрат по зберіганню матцінностей мобрезерву потрібні спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку, суд ухвалою від 12.10.2006 призначив у справі судово-бухгалтерську експертизу, у зв’язку з чим провадження по справі було зупинено.

Матеріали справи було повернуто на адресу суду разом з висновком експерта.

У зв’язку з усуненням обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі, ухвалою суду від 08.02.2007 провадження у справі поновлено, розгляд останньої призначено на 15.03.2007.

У вказане судове засідання представник відповідача не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань суду не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей державного резерву станом на 01.06.2003, що встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2004 у справі № 19/118.

Відповідно до ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

07.07.2003 між Державним комітетом з державного матеріального резерву (Комітетом) та відкритим акціонерним товариством “Укртелеком” (зберігачем) було укладеного договір № 208/юр (далі –Договір), відповідно до якого Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми     № 1.

Відповідно до умов Договору Комітет зобов’язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних відшкодувань, передбачених на ці цілі. Вартість зберігання визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування витрат (з урахуванням ПДВ) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між Комітетом та зберігачем згідно поданих документів (акту звірки заборгованості на момент оплати, акту виконаних послуг по зберіганню матеріальних цінностей) (п. 4.2 Договору).

На виконання умов Договору позивач щорічно направляв рекомендованими листами з повідомленням про вручення кошториси витрат на зберігання матеріальних цінностей на наступний рік, а також щоквартально акти звірки заборгованості та акти виконаних робіт по зберіганню цінностей (копії листів з документами в матеріалах справи), які відповідач підписаними не повернув.

Оскільки відповідачем зазначені вище документи не підписувались, то відповідач повинен відшкодувати витрати, виходячи з фактичного їх розміру.

До складу фактичних витрат позивача належать наступні види витрат: оплата праці працівників, нарахування на заробітну плату, витрати на охорону, амортизаційні відрахування складських приміщень, комп’ютерів, витрати на відрядження, витрати на опалення, електроенергію, телекомунікаційні послуги, транспортні витрати, інші витрати (в т.ч. плата за землю, комунальний податок,  банківські послуги).

Позивач заявив до стягнення 339442,19 грн. за період з 01.06.2003 по 31.05.2006.

У той же час, відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи         № 12166 від 23.01.2007 документально підтверджуються витрати позивача на зберігання матеріальних цінностей Держкомрезерву України за період з 01.06.2003 по 31.05.2006 включно на суму 315147,67 грн.

За таких обставин, заявлений до стягнення борг є обґрунтованим в частині 315147,67 грн.

Претензія позивача від 26.05.2006 № 18-09/17 з вимогою про стягнення боргу залишена відповідачем без розгляду.

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Отже, вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у зазначеному вище розмірі є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, з відповідача підлягає  стягненню 3151,48 грн. державного мита, 109,55 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5485,34 грн. за  проведення судової експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (м. Київ, вул. Пушкінська, 28, рахунок 3272 в ОПЕРУ Державного казначейства України, МФО 820172, код казначейства 20055032, код 00034016) на користь Тернопільської філії відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” (м. Тернопіль, вул. В. Чорновола, 1, рахунок № 26002313 в АППБ “Аваль” м. Тернополя, МФО 338501, код 01188052) 315147,67 грн. боргу,  3151,48 грн. державного мита, 109,55 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5485,34 грн. за  проведення судової експертизи.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
С.А. Ковтун

Рішення підписано 16 квітня 2007 року.