ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2007 р.                                                            Справа № 53/389-06

вх. № 14635/3-53

Суддя господарського суду Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Альошин В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Оганян Л.А. за дов.  відповідача - Лучко О.В. дов. від 07.06.2006 року

розглянувши справу за позовом АК "Харківобленерго" м. Х-в

до  ВСАТ Агрокомбінат "Слобожанський" смт . Чкалівське

про спонукання внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія «Харківобленерго» звернулася до суду з позовом доВідкритого сільськогосподарського акціонерного товариства «Агрокомбінат «Слобожанський»  про спонукання внесення змін до договору на користування електричною енергією № 12 від 26.12.1996 р. (далі – Договір),  шляхом викладення даного Договору в новій редакції, в порядку, передбаченому ст. 188 ГК України.

Представник позивача 16.01.2007 року надав до суду пояснення, в яких підтримує заявлені позовні вимоги з мотивів викладених у поясненні, в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позов мотивовано тим, що договір на користування електричною енергією № 12 від 26.12.1996 р., що укладений і діє між позивачем і відповідачем на теперішній час, не відповідає вимогам Правил користування електричною енергією. Позивач зазначає, що з метою приведення Договору у відповідність до Правил користування електричною енергією він надав відповідачу пропозицію про внесення змін до існуючого Договору. Позивач стверджує, що зміст запропонованої відповідачу для підписання нової редакції Договору визначався на підставі Типового договору про постачання електричної енергії, що є додатком до діючих Правил користування електричною енергією, умови  якого були конкретизовані позивачем. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що конкретизований текст типового договору був погоджений ним з Харківським територіальним представництвом НКРЕ України, а також тим, що згідно роз’яснення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України запропонований позивачем споживачам – юридичним особам конкретизований проект типового договору не суперечить ст.. 13 Закону України  „Про захист економічної конкуренції”. Позивач вважає, що відповідач повинен підписати запропонований проект договору тільки в запропонованій ним редакції з тих підстав, що позивач є суб’єктом підприємницької діяльності і не має права на свій розсуд визначати змінюючи ті чи інші суттєві умови даного виду договорів та постачати електричну енергію різним споживачам на різних умовах договору, що буде створювати підстави для нерівного становища даних споживачів. Також позивач вважає, що запропонований ним для підписання відповідачу проект договору повністю відповідає вимогам п. 3 ст. 184,  ст.. 179 Господарського кодексу  України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що пропозиція про внесення змін до Договору є неправильною по суті, крім того,  умови нової редакції Договору, наданої позивачем для підписання, є значно більше розширеними порівняно з умовами Типового договору про постачання електричної енергії, який є додатком № 3 до діючих Правил користування електричною енергією, крім того, у новій редакції Договору відсутні багато положень Типового договору, що не відповідає вимогам законодавства та інтересам відповідача. Відповідач вважає, що підписання запропонованої позивачем нової редакції Договору можливо тільки у порушення прав відповідача.

Представник відповідача зазначив, що в пропозиції відповідачу пропонувалося внести зміни  до Договору, але фактично позивач  надав  документи не для внесення змін до існуючого договору, а для підписання нового договору.

Відповідач вважає, що викладення документу в новій редакції передбачає викладення того самого документу, але в іншому вигляді, з певними змінами, і що  нова редакція Договору не має за своїм змістом ніякого відношення до змісту діючого Договору і не є викладенням цього Договору в новій редакції.

Відповідач вважає, що враховуючи зміст ч. 1 ст. 181 ГК України, згідно з якою  господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, позивачем  наданий для підписання не проект додаткової угоди до договору про користування електричною енергією № 12 від 26.12.1996 року, який діє між сторонами  на теперішній час, а проект зовсім іншого, нового договору про постачання електричної енергії № 14012, без зазначення дати.

В судовому засіданні відповідач наголосив на тому, що ним не порушувалися умови Договору, а також на тому, що  Договором та чинним законодавством не передбачена обов’язковість внесення до Договору змін у редакції , запропонованій позивачем, отже відсутні підстави для спонукання відповідача внести зміни до договору у редакції, що запропонована позивачем.

Також відповідач зазначив, що взагалі не заперечує проти укладення з позивачем договору про постачання електричної енергії, який відповідав би встановленій формі Типового договору,  але категорично заперечує проти підписання спірної редакції Договору з наведених у відзиві підстав. Відповідач стверджує, що позивачу неодноразово пропонувалося укласти новий договір у відповідності до вимог затвердженого Типового договору, без внесення до тексту Типового договору  необґрунтованих змін та доповнень , але згоди досягнуто не було , бо позивач наполягає на укладенні саме розробленого ним проекту типового договору, умови якого не відповідають Типовому договору.

Відповідач заявив, що ніяким чином не припустився порушення прав позивача, і що відмова відповідача від підписання проекту договору, який не відповідає вимогам чинного законодавства, не може розцінюватися як порушення прав позивача.

На клопотання відповідача у позивача були витребувані письмові пояснення щодо правомірності погодження ним  умов типового договору з Харківським територіальним представництвом НКРЕ України.

В судовому засіданні з 17.01.2007 року по 22.01.2007 року оголошувалась перерва.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне.

Відносини, пов’язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії регулюються Законом України «Про електроенергетику» та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, згідно з вказаним законом Національна комісія регулювання електроенергетики України затвердила Правила користування електричною енергією (далі – Правила).

У відповідності до п. 5.1. Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов’язків сторін.

Згідно з п. 5.2. Правил при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3 до Правил).

Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов’язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

26.12.1996 року між радгоспом-комбінатом “Слобожанський” (правонаступником якого є ВСАТ "Агрокомбінат "Слобожанський") і виробничо-енергетичним об’єднанням “Харківенерго”, був укладений договір на користування електричною енергією за № 12 (Договір). Згідно з умовами договору він є чинним.

Договором не визначений порядок внесення змін до договору, отже у даному випадку слід керуватися нормами чинного законодавства України, які регулюють зміну договору.

Згідно зі ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач направив відповідачу Пропозицію про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 12 від 26.12.1996 р. (в порядку ст. 188 Господарського кодексу України)  від 27.09.2006 р. , в якій зазначив, що діючий між сторонами Договір не відповідає вимогам Правил користування електричною енергією, у зв’язку з чим надав для підписання нову редакцію договору про постачання електричної енергії № 14012 з додатками.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не була підписана нова редакція Договору з додатками , і на вищевказану Пропозицію позивач відповів  відмовою (лист-відповідь № 2661  від 24.10.2006 р.).

У відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України  зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Із змісту позовної заяви, наданих письмових  доказів та пояснень сторін не вбачається наявність спору щодо істотних порушень сторонами умов договору. Позивач не надав до матеріалів справи жодного доказу щодо порушення відповідачем умов Договору. Договір не встановлює такого випадку внесення змін до Договору, який зазначений позивачем у позовній заяві та проекті нової редакції Договору. Чинне законодавство не встановлює такого випадку,  як обов’язковість  внесення запропонованих позивачем змін до  договору на користування електричною енергією. Але разом з тим чинне законодавство  містить ряд норм, згідно з якими внесення змін до Договору, запропонованих позивачем, не є обов’язковим  для відповідача.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, — змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно умов, викладених в частині другій цієї статті.

Однак доказів на підтвердження вище зазначених обставин позивач суду не надав.

В  позовній заяві позивач обґрунтував позовні вимоги ст. 633 ЦК України, ст.ст. 178, 179, 184, 188 ГК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади у визначених законом випадках затверджують типові договори і укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання .

Сторони визначають зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору.

Постановою  НКРЕ від 17.10.2005 р. № 910 Правила користування електричною енергією були викладені в новій редакції, згідно з якою затверджена нова форма Типового договору про постачання електричної енергії (додаток № 3 до Правил користування електричною енергією), яка повністю відрізняється від попередніх форм Типового договору.

В ході судового розгляду не знайшла свого  підтвердження думка  позивача про те, що зміст запропонованого відповідачу договору визначався на підставі Типового договору, умови якого були конкретизовані позивачем у відповідності до вимог ч. 4 ст. 179 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як зазначалося, умови публічного договору про постачання електричної енергії визначені законодавством – в Додатку № 3 до діючих ПКЕЕ визначені вичерпні умови договору про постачання електричної енергії, які є обов’язковими до застосування сторонами договору при його укладенні і повинні бути однаковими для всіх споживачів у відповідності до вказаного проекту Типового договору.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Також згідно з вказаною нормою сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб’єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

У даному випадку позивачем при складенні проекту договору були застосовані норми ст. 179 ГК України, які стосуються визначення змісту договору на основі примірних договорів, а не типових договорів, хоча органом державної влади – НКРЕ для сторін встановлений і  діє саме типовий договір.

Порівняльний аналіз Типового договору , що є Додатком № 3 до діючих Правил та проекту нової редакції Договору, запропонованої для підписання відповідачу, дає змогу встановити, що  всупереч вищенаведеним нормам законодавства позивач у проекті нової редакції Договору значно розширив умови Типового договору, доповнив зміст договору, а не конкретизував, як то передбачено чинним законодавством. Також позивач не включив до нової редакції Договору багато положень, визначених у типовому договорі і обов’язкових до застосування, чим порушив чинне законодавство і права відповідача.

Так, Типовим договором у п. 1 Предмет договору передбачено обов’язкове зазначення такої важливої умови договору, як точка продажу електричної енергії. В проекту нової редакції Договору така умова відсутня, хоча згідно з п. 1.4. Правил електрична енергія продається в точці продажу, розташування якої зазначається у відповідному договорі.

Також проект нової редакції Договору доповнений умовами, які не передбачені Типовим договором. Так, у п. 2 нової редакції Договору допущені такі відхилення від Типового договору. У пп. 2.1.2. нової редакції Договору порівняно з Типовим договором пропущені слова – „... визначених державними стандартами”, пп. 2.2. нової редакції Договору, яким визначені обов’язки споживача, порівняно із Типовим договором доповнений додатковими пп. 2.2.3., 2.2.4, 2.2.8., 2.2.11, 2.2.13, 2.2.14, які не передбачені типовим договором. Вищевказане дозволяє зробити висновок про значне розширення у новій редакції Договору обов’язків споживача порівняно з Типовим договором.

Між Типовим договором і проектом нової редакції Договору існує великий обсяг інших розбіжностей.

У відповідності до ч. 1 ст. 178 ГК України суб’єкт господарювання, який відповідно до закону та своїх установчих документів зобов’язаний здійснювати виконання робіт, надання послуг або продаж товарів кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у виконанні робіт, наданні послуг, продажу товару за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими, крім випадків, передбачених законодавством.

Позивач зазначив, що він повинен укласти договори за формою, запропонованою відповідачу, з усіма іншими споживачами , щоб уникнути нерівного становища споживачів при укладенні договору. Також позивач підтвердив, що на момент розгляду справи ним були укладені договори з іншими споживачами – юридичними особами такого  ж змісту, як і запропонована відповідачу нова редакція Договору.

Але запропонована позивачем нова редакція Договору не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема вимогам Правил користування електричною енергією та Додатку № 3 до цих правил  - Типовому договору про постачання електричної енергії.

Згідно з ч. 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті (щодо встановлення їх однаковими для всіх споживачів) та правилам, обов’язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Таким чином проект нової редакції Договору містить велику кількість умов, які є нікчемними.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на роз’яснення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Вказане  роз’яснення не є нормативно-правовим актом і не тягне за собою правових наслідків щодо зміни умов договору та прав і обов’язків сторін за договором, також висновок вказаного органу про те, що текст проекту договору не суперечить вимогам ст. 13 Закону України  «Про захист економічної конкуренції» не означає, що такий текст проекту договору відповідає затвердженому Типовому договору.

Не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду точка зору позивача про те, що погодження розробленого позивачем конкретизованого тексту типового договору про постачання електричної енергії з Харківським територіальним представництвом НКРЕ України є підставою для спонукання відповідача до підписання такого договору . На вимогу суду надати письмові пояснення щодо правомірності погодження умов типового договору з Харківським територіальним представництвом НКРЕ України позивач надав письмові пояснення, в яких не зазначив норм чинного законодавства, які б встановлювали обов’язкову процедуру погодження розроблених обленерго конкретизованих текстів типового договору про постачання електричної енергії територіальними представництвами НКРЕ України та обов’язковість підписання споживачами таких погоджених договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У відповідності до 5.22. Правил до договорів, укладення яких передбачено цими Правилами, за взаємною згодою сторін можуть бути оформлені додатки. В додатках до відповідного договору обумовлюються технічні та організаційні особливості врегулювання відносин між сторонами. Додатки мають не суперечити законодавству України, в тому числі цим Правилам та нормативно-технічним документам. Оскільки сторони не досягли згоди щодо внесення викладених у спірній новій редакції Договору про постачання електричної енергії № 14012 змін до Договору , а судом не встановлена наявність підстав для зміни спірного Договору  відповідно до діючого законодавства України, зокрема  встановлених ч. 2 ст. 651 та ст. 652 ЦК України, суд вважає неможливим примушення відповідача до дій, вчинення яких не є обов’язковим для нього, та дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Тобто суд вважає за необхідне витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу залишити на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Суддя                                                                                            Прохоров С.А.