СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

12 грудня 2007 року

Справа № 2-25/12094-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Видашенко Т.С.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Дугаренко О.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Акуленко Оксана Анатоліївна, довіреність № б/н від 18.09.07, товариство з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд";

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" та Фонду державного майна України на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Копилова О.Ю.) від 27 вересня 2007 року у справі № 2-25/12094-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" (вул. Південна, 6Б, село Балки, Василевський район, Запорізька обл., 71635; Проммайданчик, місто Дніпрорудне, Василевський район, Запорізька обл., 71631)

до          Фонду державного майна України (вул. Кутузова, 18/9, місто Київ 133, 01133)

третя особа відкрите акціонерне товариство "Трест "Шахтспецбуд" (вул. Бакинська, 15, місто Москва, Російська Федерація)

в особі Постійного представництва відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" - пансіонат "Рибаче" (вул. Новоселів, 1а, село Рибаче, місто Алушта, 98522)

про визначення права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовом до Фонду державного майна України, третя особа - відкрите акціонерне товариство "Трест "Шахтспецбуд" в особі Постійного представництва відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" - пансіонат "Рибаче" про визначення права власності на ј частку майна пансіонату "Рибаче", вартістю 1000000,00грн. за товариством з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд".

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати право власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" на чотирьохповерховий будинок корпусу № 6 та № 7 (літер В, літер В-1, літер В-2), одноповерховий будинок блоку обслуговування (літер Г) та одноповерховий будинок їдальні (літер Б), що розміщені у місті Алушта, село Рибаче, вул. Новоселов, 1-а.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2007 року у справі № 2-25/12094-2007 (суддя Копилова О.Ю.) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" задоволено.

Визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" право власності на чотирьохповерховий будинок корпусу № 6 та № 7 (літер В, літер В-1, літер В-2), одноповерховий будинок блоку обслуговування (літер Г) та одноповерховий будинок їдальні (літер Б), що розміщені у місті Алушта, село Рибаче, вул. Новоселов, 1-а.

Судове рішення ґрунтується на тому, що згідно пункту 4 наказу Державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” № Т-23 від 25 червня 2003 року товариство з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд” виступає правонаступником ліквідованого на підставі цього ж наказу підприємства із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд”, а оскільки підприємство із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” було правонаступником Запорізького гірничого цеху Білгородського будівельного шахтопроходческого управління „Тресту „Шахтспецбуд”, суд дійшов до висновку про перехід до товариства з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд” усіх майнових прав і обов'язків Запорізького гірничого цеху Білгородського будівельного шахтопрохідного управління „Тресту „Шахтспецбуд”.

Крім того, суд першої інстанції в рішенні вказав, що позивачем в порядку частини 1 статті 331 Цивільного Кодексу України було створено нову річ.

Не погодившись з рішенням суду, відкрите акціонерне товариство "Трест "Шахтспецбуд" звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати і провадження у справі припинити.

Фонд державного майна України також звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати і провадження у справі припинити.

Доводи апеляційних скарг мотивовані посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, а також вказується на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Більш детальніше доводи вказані в апеляційних скаргах.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, позивач вважає рішення господарського суду таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, і фактичним обставинам.

Розпорядженням заступника голови суду від 20 листопада 2007 року склад судової колегії замінено, суддів Котлярову О.Л., Латиніна О.А. замінено на суддів Заплаву Л.М., Дугаренко О.В.

У судовому засіданні, яке відбулось 11 грудня 2007 року, представники відповідача і третьої особи підтримали викладені в апеляційних скаргах доводи.

Представник відповідача вважає, що вказане майно є власністю держави, і знаходиться в господарському веденні третьої особи, і в даний час на міжурядовому рівні вирішується питання про визнання на спірне майно права власності за Російською Федерацією.

У свою чергу третя особа вважає, що спірне майно не може бути у власності позивача, оскільки питання про право власності на нього підлягає розгляду виключно між урядами України і Російської Федерації. На думку третьої особи, яка фінансувала, будувала спірне майно, у позивача відсутні докази, що дозволяють затверджувати про виникнення у нього права власності на спірне майно, яке є загальнодержавною власністю.

Представники позивача просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, тому що вважають його законним і обґрунтованим, а апеляційні скарги без задоволення.

В судове засідання не з'явився представник постійного представництва відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" - пансіонат "Рибаче", про місце і час розгляду апеляційної скарги був повідомлен належним чином. Отже, сторона не скористалась своїм процесуальним правом у справі на участь свого представника в засіданні суду апеляційної інстанції. Суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутність представника третьої особи за наявними у справі доказами, оскільки згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статтям 9, 10 Конституції України, статті 18 Закону України “Про мови в Української РСР” від 28 жовтня 1989 року № 8312-XI та за клопотанням учасників судового процесу провадження у справі здійснювалось російською мовою.

В судовому засіданні, призначеному на 11 грудня 2007 року було оголошено перерву до 12 грудня 2007 року, явка сторін, судовою колегією була визнана не обов’язковою.

Судова колегія, повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшла висновку, що апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" та Фонду державного майна України підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 26 липня 2000 року була здійснена державна реєстрація товариства з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд”, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії АОО № 726535.

На підставі наказу державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” від 25 червня 2003 року за № Т-23 було ліквідовано підприємство із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд”. Все майно даного підприємства було передано у власність товариства з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд”.

Відкрите акціонерне товариство „Трест „Шахтспецбуд” є юридичною особою, створеною відповідно до вимог законодавства Російської Федерації.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено представниками позивача і третьої особи у апеляційній інстанції, що на території Української РСР знаходились структурні підрозділи „Тресту „Шахтспецбуд” Мінмонтажспецбуду СРСР, а саме: Запорізький гірничий цех Білгородського СШУ і пансіонат „Рибаче”. Ці ж підрозділи знаходились на території України і після оголошення її незалежності.

У подальшому Трест „Шахтспецбуд” був реорганізований (перетворений) в державне підприємство „Трест „Шахтспецбуд” (статут 1992 року), в державне унітарне підприємство „Трест „Шахтспецбуд” (статут 1998 року), а потім у відкрите акціонерне товариство „Трест „Шахтспецбуд” (статут 2005 року). Процеси реорганізації (перетворень) супроводжувались змінами організаційно-правових форм і кожне наступне підприємство було правонаступником попереднього.

У 2005 році на базі структурного підрозділу тресту „Шахспецбуд” - пансіонат „Рибаче” було створено постійне представництво тресту. Зміна в назві не змінила організаційно-правового статусу пансіонату.

Фінансування, будівництво і утримання майнового комплексу пансіонату „Рибаче” здійснювалось за рахунок коштів третьої особи і його правопопередників, які розташовувались як на території України, так і на території Російської Федерації.

Третьою особою надані письмові докази, з яких вбачаються етапи будівництва пансіонату „Рибаче”.

Так, рішенням виконавчого комітету Алуштінської міської ради від 13 травня 1970 року за № 239-б був затверджений акт державного прийому спального корпусу, який був збудований СУ-1 „Щекінхімбуд” для забудовника Білгородським СШУ тресту „Шахтспецбуд”. Рішенням виконавчого комітету Алуштінської міської ради від 14 травня 1971 року за № 272 затверджений акт державного прийому їдальні для тресту „Шахтспецбуд”. 16 червня 1982 року державною комісією прийняті в експлуатацію спальні корпуси № 6, № 7 пансіонату „Рибаче”. 18 травня 1978 року рішенням Алуштінської міської ради за № 301 затверджений акт реконструкції їдальні пансіонату „Рибаче”.

Для будівництва і обслуговування пансіону Алуштінською міською радою тресту „Шахтспецбуд” на праві користування була надана земельна ділянка у розмірі 2,78 га, що підтверджується відповідним актом на право користування землею.

26 березня 1998 року рішенням виконавчого комітету Малоріченської сільської ради за № 36-б тресту „Шахтспецбуд” було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 3,05 га, на якій розташовано пансіонат „Рибаче”.

Матеріали справи містять копії проектів, які були замовлені трестом „Шахтспецбуд” для будівництва пансіонату на території с. Рибаче.

Як встановлено судовою колегією спірне майно знаходиться в користуванні і володінні третьої особи –відкритого акціонерного товариства „Трест „Шахтспецбуд”.

Відповідно до пункту 9 листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом” від 31 січня 2001 року за № 01-8/98 вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права власності чи усуненням перешкод у користуванні майном, господарські суди повинні мати на увазі, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлювальні документи.

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном є джерела його фінансування (централізоване або власні кошти підприємства).

Проте, товариством з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд” ні суду першої інстанції, ні апеляцій інстанції не були надані правовстановлювальні документи, якими зокрема можуть бути первинні документи бухгалтерського обліку, яки б підтвердили його фактичну участь у витратах на будівництво об'єкту для визначення його долі власності.

Правовстановлюючі документи позивача, які містяться в матеріалах справи, не дозволяють судовій колегії зробити висновок про наявність у нього прав на спірне майно пансіонату „Рибаче”.

Відповідно до статті 37 Цивільного Кодексу УРСР, що діяв на момент виникнення правовідносин, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, розділення або приєднання).

При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу.

Аналіз норм, викладених в наказі державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” від 25 червня 2003 року за № Т-23, дозволяє зробити висновок про те, що мала місце не ліквідація, а реорганізація підприємства із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” шляхом його приєднання до товариства з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд”. У цій частині висновки суду першої інстанції є обґрунтованим.

Приєднання як спосіб реорганізації допускає універсальне правонаступництво, тобто перехід всіх прав і обов'язків однієї юридичної особи до тієї особи, до якої воно приєднується.

Частиною 2 статті 37 Цивільного Кодексу УРСР, що діяв на момент виникнення правовідносин, визначено момент переходу прав і обов'язків від правопопередника до правонаступника. Так, майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Пунктом 6 наказу державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” встановлено, що передача майна і оформлення всіх необхідних документів здійснюється відповідно з діючим законодавством України.

Позивач не надав суду першої інстанції передаточний акт, який є єдиним і основним доказом, підтверджуючим факт переходу майна підприємства із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” до товариства з обмеженою інстанцією „Спецшахтбуд”.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд”, а також довідка Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб –підприємців відомостей про факт правонаступництва відносно майна (прав і обов'язків) підприємства із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд” не містять.

Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутні докази виникнення прав на спірне майно пансіонату „Рибаче” у самого підприємства із стовідсотковою інвестицією „Запорізький гірничий цех” державного унітарного підприємства „Трест „Шахтспецбуд”.

Як вбачається із засновницьких документів тресту „Шахтспецбуд” пансіонат „Рибаче” був структурним підрозділом, який не входив до складу інших структурних підрозділів тресту.

Судова колегія не може прийняти до уваги накази про фінансування капітального ремонту корпусів № 6 і № 7, блоку обслуговування і їдальні, які були надані позивачем у суді першої інстанції, оскільки ці документи носять адміністративно-розпорядчій характер і підтверджують лише внутрівідомчий перерозподіл коштів між структурними підрозділами тресту.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Спецшахтбуд” не надані господарському суду фінансові документи, які підтверджують його фактичну участь у витратах на будівництво (ремонт, реконструкцію, модернізацію) спірних об'єктів.

Так, Білгородським СШУ тресту „Шахтспецбуд” був виданий наказ за №68 від 20 березня 1995 року, в якому вказано: „Згідно наказу № 45 від 12 березня 1995 року державного підприємства трест „Шахтспецбуд” Білгородському СШУ необхідно забезпечити фінансування капітального ремонту, реконструкції і модернізації пансіонату „Рибаче”.

У зв'язку з тим, що послугами пансіонату „Рибаче” користуються робочі Запорізького гірничого цеху Білгородським СШУ тресту „Шахтспецбуд” було наказано начальникові Запорізького гірничого цеху перераховувати пансіонату „Рибаче” грошові кошти для капітального ремонту, реконструкції і модернізації пансіонату „Рибаче”.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконання наказу Білгородського СШУ тресту „Шахтспецбуд” від 20 березня 1995 року за № 68, начальником Запорізького гірничого цеху були видані накази: № 34 від 23 березня 1995 року, № 43 від 26 березня 1995 року, № 56 від 16 квітня 1995 року, № 104 від 12 вересня 1995 року, №15 від 29 січня 1996 року і № 56 від 17 березня 1996 року про перерахування пансіонату „Рибаче” грошових коштів на капітальний ремонт (т.1 а.с.70-76).

Дані накази, видавались Запорізьким гірничим цехом, у виконання наказів вищестоящих організацій. Відносини, що склалися між ними характеризуються як адміністративно-правові і засновані на принципі підпорядкування.

Фінансові документи, підтверджуючі перерахування грошових коштів Запорізьким гірничим цехом на капітальний ремонт пансіонату, в матеріалах справи відсутні. Проте, відкритим акціонерним товариством „Трест „Шахтспецбуд” були надані судовій колегії фінансові документи (сповіщення, виписки банків), які підтверджують перерахування Запорізьким гірничим цехом на адресу пансіонату „Рибаче” коштів за путівки.

Згідно листів Білгородського СШУ тресту „Шахтспецбуд” від 19 грудня 1995 року, направлених на адресу пансіонату „Рибаче”, заборгованість останнього на користь управління по акту звірки на 01 січня 1996 року склала 697945500 карб., а по стану за 1995 рік склала карб.

Крім того, листами від 19 грудня 1995 року Білгородський СШУ тресту „Шахтспецбуд” наказувало зараховувати в рахунок надання пансіонатом „Рибаче” оздоровчих послуг працівникам Запорізького гірничого цеху, а саме в рахунок оплати путівок для співробітників структурних підрозділів тресту - Запорізького гірничого цеху Білгородського СШУ тресту „Шахтспецбуд”.

Таким чином, дані накази є доказами взаємозаліку наданих пансіонатом послуг і жодним чином не стосуються відносин власності на спірне майно.

В своїм рішенні, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем було створено нову річ, право власності на яку виникає в силу частини 1 статті 331 Цивільного Кодексу України (у редакції 2003 року).

Судова колегія не може погодитись з даними висновками, оскільки норма статті 331 Цивільного Кодексу України, регулює порядок придбання права власності на знов створене майно, але на момент підписання наказів Запорізького гірничого цеху за 1995-1996 роки про перерахування коштів на капітальний ремонт і реконструкцію пансіонату „Рибаче” діяв Цивільний Кодекс УРСР в редакції 1963 року, який взагалі не передбачав такої підстави виникнення у юридичних осіб права власності як придбання права власності на знов побудоване нерухоме майно.

Закон України, який діяв у той час, „Про власність” встановив вичерпний перелік підстав виникнення права колективної власності (тобто права власності юридичних осіб). Відповідно до статті 21 Закону України „Про власність” право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні і інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Оскільки відповідно до статті 5 діючого Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства застосовуються тільки до тих прав і обов'язків, які виникли з моменту вступу його до законної сили, стаття 331 Цивільного Кодексу України не може регулювати відношення власності на майно станом на 1995-1996 роки. А норми Цивільного Кодексу в редакції 1963 року і Закону України „Про власність” не надавали юридичній особі можливості придбати право власності на нерухоме майно шляхом участі у фінансуванні його капітального ремонту.

Згідно статті 1 Закону України „Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України” від 10 вересня 1991 року за N 1540, який діяв у той час, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Згідно статті 7 Закону України „Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України” Кабінету Міністрів України доручено провести переговори і укласти угоди з урядами інших республік щодо їх власності на майнові комплекси і фінансові ресурси, що знаходяться на території України, а також на майнові комплекси і фінансові ресурси України, що знаходяться на територіях інших республік.

Згідно статті 19 Закону України „Про міжнародні договори України” від 29 червня 2004 року за N 1906 чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

15 січня 1993 року між Україною та Російською Федерацією з метою врегулювання відносин власності була укладена Угода про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності, яка була ратифікована постановою Верховної Ради України від 22 червня 1993 року за № 3313.

Згідно зі статтею 2 Угоди кожна із сторін визнає право власності іншої сторони, її громадян та юридичних осіб по відношенню до розташованих на її території підприємств, установ, організацій та інших об'єктів (філії, долі, паї, акції та інше майно), які на 1 грудня 1990 року перебували у віданні органів державного управління іншої сторони, а також були власністю інших юридичних та фізичних осіб, за винятком об'єктів, що збудовані з метою ліквідації наслідків форс-мажорних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 4 Угоди сторони взаємно визнають, що об'єкти соціальної сфери, які знаходяться на їх території - санаторії, санаторії-профілакторії, будинки та бази відпочинку, пансіонати, готелі і кемпінги, туристичні бази, дитячі оздоровчі заклади, будівництво яких здійснювалось за рахунок коштів республіканського бюджету іншої сторони, а також коштів підприємств та організацій республіканського та колишнього союзного підпорядкування, розташованих на території іншої сторони, є власністю цієї сторони.

Дана стаття Угоди містить спеціальну міжнародно-правову норму визнання сторонами права власності іншої сторони на об'єкти соціальної сфери (пансіонати, дитячі, оздоровчі установи), до таких відноситься і пансіонат „Рибаче”. Згідно цієї норми об'єкт соціальної сфери, що знаходиться на території України, визнається власністю Російської Федерації, якщо: будівництво даного об'єкту здійснювалося за рахунок коштів республіканського бюджету Російської Федерації, а також за рахунок коштів підприємств, організацій і установ республіканського і колишнього союзного підкорення, розташованих на території Російської Федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності і розташоване на території Автономної Республіки Крим” від 05 травня 1995 року за № 316 майновий комплекс пансіонату „Рибаче” віднесено до числа об'єктів, право власності на які можуть бути віднесені до власності Російської Федерації.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача і третьої особи підтвердили, що між Фондом державного майна України і Федеральним агентством по управлінню майном Російської Федерації ведуться переговори щодо визнання за Російською Федерацією права власності на майновий комплекс пансіонату „Рибаче”, розташованого за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, місто Алушта, село Рибаче, вул. Новоселів, 1а. Дана обставина підтверджується          листами Фонду державного майна України від 03 березня 2007 року за № 10-27-3446, від 12 червня 2007 року за № 10-27-9120, від 30 червня 2005 року за № 10-27-9562, від 15 лютого 2005 року за № 10-27-1558.

З аналізу вищезазначених нормативно-правових актів вбачається, що Угода дає сторонам можливість підтвердити своє право власності на об'єкти соціального призначення, при цьому стороною, за якою може бути визнано право власності на спірний об'єкт, є держава - Україна або держава - Російська Федерація. Рішення про визнання права власності на дані об'єкти повинне оформлятися Протоколами між органами, уповноваженими розпоряджатись державним майном сторін Угоди.

Для підтвердження свого права власності на спірне майно російська сторона в особі Федерального агентства по управлінню федеральним майном Російської Федерації листом від 15 лютого 2005 року „Про надання документів по пансіонату „Рибаче” представило до Фонду державного майна України пакет фінансових документів, які підтверджують внесення Білгородським шахтобудівним управлінням тресту „Шахтспецбуд” грошових коштів на будівництво спальних корпусів, їдальні і інших об'єктів, що числяться на балансі пансіонату „Рибаче”.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки правовому режиму спірного майна. Вказані вище нормативно-правові акти господарським судом не були прийняті до уваги, у зв’язку з чим було прийнято не обґрунтоване рішення.

Право власності на державне майно може бути придбано фізичними і юридичними особами тільки шляхом його приватизації, і лише після розгляду питання про можливість визнання за Російською Федерацією права власності на спірні об'єкти в процесі проведення переговорів на підставі Угоди від 15 січня 1993 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду Україні "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованім визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судновому засіданні.

Наведені вище обставини судом першої інстанції не прийняті до уваги, що, на думку суду апеляційної інстанції призвело до прийняття невірного рішення у справі. Тому судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Автономної Республіки Крим підлягає скасуванню, а апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" та Фонду державного майна України задоволенню частково.

Посилання скаржників на статтю 80 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає не обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити частково.

3. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2007 року у справі № 2-25/12094-2007 скасувати.

4. В позові товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшахтбуд" до Фонду державного майна України, третя особа - відкрите акціонерне товариство "Трест "Шахтспецбуд" в особі постійного представництва відкритого акціонерного товариства "Трест "Шахтспецбуд" - пансіонат "Рибаче" про визначення права власності відмовити.

5. Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 вересня 2007 року у справі № 2-25/12094-2007 про забезпечення позову скасувати.

Головуючий суддя                                                  Т.С. Видашенко

Судді                                                                                Л.М. Заплава

О.В. Дугаренко