ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 13/20

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
Приватного підприємства "Баядера"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року

по справі
№ 13/20 Господарського суду міста Києва

за позовом
Приватного підприємства "Баядера"

до
Закритого акціонерного товариства "Оболонь"

про
стягнення 7275,51 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:
Галаченко Т.О. –дов. від 25.05.2007 року

від відповідача:
не з’явився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.11.2007 року по справі № 13/20 касаційна скарга Приватного підприємства "Баядера" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року по справі № 13/20 прийнята до провадження, а розгляд призначений на 25.12.2007 року.

Відводів складу колегії суддів не заявлено.

Представник відповідача в судове засідання 25.12.2007 року не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду касаційної скарги повідомлений заздалегідь належним чином. Виходячи з особливостей розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

За згодою представника позивача в судовому засіданні 25.12.2007 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватним підприємством "Баядера" заявлені вимоги до Закритого акціонерного товариства "Оболонь" про стягнення 7275,51 грн. безпідставно отриманих грошових коштів у зв’язку з неналежним виконанням останнім своїх обов’язків відповідно до договору купівлі-продажу №28/16 від 01.03.2005 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2007 року (суддя Євдокимов О. В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року (головуючий суддя Коваленко В. М., судді Вербицька О. В., Гарник Л. Л.), в задоволенні позовних вимог Приватному підприємству "Баядера" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою по справі постановою, Приватне підприємство "Баядера" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного підприємства "Баядера" повністю.

У відзиві на касаційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Оболонь" повністю заперечує підстави скасування постанови апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим просить касаційну інстанцію постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Баядера" –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами та вже було зазначено вище, Приватним підприємством "Баядера" заявлено позов до Закритого акціонерного товариства "Оболонь" про стягнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 7275,51 грн.

Позовні вимоги, як встановлено господарським судом першої інстанції, мотивовані тим, що в ході виконання зобов'язань за укладеним сторонами договором купівлі-продажу продукції від 01.03.2005р. № 28/16 та додаткових угод до нього згідно накладної на повернення заставної тари від 10.10.2005р. № 12729 відповідач отримав від позивача тару вартістю 40 051,00 грн. Акт звірки взаємних розрахунків сторін свідчить про наявність у позивача заборгованості за зворотну тару в сумі 66 589,80 грн.; з цього ж акту вбачається здійснення позивачем надлишкової оплати товару в сумі 32 309,91 грн. Враховуючи положення пункту 12 договору купівлі-продажу продукції від 01.03.2005р. № 28/16, згідно якого продавець наділений правом зняти з індивідуального цифрового коду покупця кошти в розмірі заставної вартості неповернутої в строк тари, заборгованість позивача складала 34 279,89 грн. Отже, вартість надмірно переданої відповідачу заставної тари - 5 771,11 грн. До того ж, позивач зазначає, що оплата товару в сумі 1 504,40 грн. згідно квитанції від 12.10.2005р. № 34а здійснена ним помилково.

Залишаючи без задоволення позов Приватного підприємства "Баядера", місцевий господарський суд, а так само і апеляційна інстанція, посилаючись на норми ст.ст. 662, 692 Цивільного кодексу України, зазначили, що сторони перебувають у договірних відносинах. Зокрема, 01.03.2005р. сторони у справі уклали договір купівлі-продажу продукції № 28/16 (далі по тексту - договір купівлі-продажу). Предметом регулювання договору в редакції додатково укладених до нього угод стали відносини з приводу продажу відповідачем позивачу напоїв (безалкогольних, слабоалкогольних) та мінеральної води.

Під час дії договору купівлі-продажу позивач згідно накладної на повернення заставної тари від 10.10.2005р. № 12729 передав відповідачу тару загальною вартістю 40051 грн.

Наявна в матеріалах справи квитанція від 12.10.2005р. № 34а свідчить про перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 1504,40 грн. з призначенням платежу "ТОВАР".

В контексті викладеного, враховуючи умови укладеного сторонами договору купівлі-продажу, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з місцевим та апеляційним господарськими судами в тому, що надана позивачем накладна від 10.10.2005р. № 12729 не може розглядатися як належний доказ передачі зворотної тари відповідачу при відсутності товарно-транспортної накладної на перевезення.

Крім того, касаційна інстанція погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій щодо необгрунтованості твердження позивача про помилкове перерахування коштів згідно квитанції від 12.10.2005р. № 34а з огляду на ту обставину, що квитанція не містить відомостей про документ, на підставі якого перераховані кошти.

Вищий господарський суд України вважає за необхідне зазначити, що згідно положень Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобов'язань, зокрема, є господарський договір (ч. 1 ст. 174); за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265); до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265).

Згідно положень Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692); якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього кодексу (ч. 1 ст. 693).

Зазначена норма конкретизується положеннями пункту 2 розділу III договору купівлі-продажу, згідно якого сторони погодили, що відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати після зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Виходячи з умов договору купівлі-продажу, а також враховуючи ту обставину, що сторони не погоджували надання покупцю товарного кредиту, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що перерахування позивачем коштів відповідачу за товар згідно квитанції від 12.10.2005р. № 34а цілком узгоджується з умовами укладеного сторонами договору купівлі-продажу, навіть при наявності у продавця невиконаних зобов'язань з поставки товару.

За таких підстав, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд, а так само і апеляційна інстанція дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для застосування до спірних відносин сторін положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До того ж, про що вірно зазначено місцевим та апеляційним господарськими судами, зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок   іншої   особи.   Відсутність   правової   підстави   означає,   що   майно   набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Викладене, з чим погоджується касаційна інстанція, повною мірою стосується відносин сторін, які склалися навколо обставин поставки відповідачу тари згідно накладної від 10.10.2005р. № 12729 та коштів згідно квитанції від 12.10.2005р. № 34а в якості попередньої оплати згідно умов договору купівлі-продажу продукції від 01.03.2005р. № 28/16.

Зазначене вище, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України, обумовлює помилковість правової позиції позивача та свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2007 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Приватного підприємства "Баядера" задоволенню не підлягає.

Інші доводи, викладені Приватним підприємством "Баядера" в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Баядера" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 року по справі № 13/20 залишити без змін.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
А. Г. Полянський

Г. М. Фролова