ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 06-5-9/482 (02-2-9/3980)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

за участю представників сторін
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Андрійчук О.В. дов. від 01.01.2007 року
Гарбар А.В. дов. від 11.01.2007 року

Будівельного управління Державного управління справами

на постанову
Київського апеляційного  господарського суду

від
24. 10.2006 року

у справі
господарського суду
№ 06-5-9/482
міста Києва

за позовом
Будівельного управління Державного управління справами

до
Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой”

про
визнання договору частково недійсним

Будівельне управління Державного управління справами звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Закритого акціонерного товариства  “Монолітстрой” про визнання частково недійсним договору підряду № 2/1 від 05.07.2004 у справі № 9/78 за основним позовом Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой” до Будівельного управління Державного управління справами про стягнення 635452 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.2006 № 06-5-9/482 зустрічний позов Будівельного управління Державного управління справами Доповідач Гоголь Т.Г.

до Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой” про визнання частково недійсним договору підряду № 2/1 від 05.07.2004 року направлено до господарського суду міста Севастополя. В ухвалі суд зазначив, що 17.05.2006 року у справі № 9/78 було винесено рішення у зв’язку з чим, зустрічний позов Будівельного управління Державного управління справами не відповідає вимогам частини 1 статті 60 Господарського процесуального кодексу України і не може бути визнаний зустрічним. Окрім того суд зазначив, що за ознаками територіальності спір за позовом Будівельного управління Державного управління справами до Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой” про визнання частково недійсним договору підряду № 2/1 від 05.07.2004 року підсудний господарському суду міста Севастополя, оскільки обов’язок виконати роботи за спірним договором покладено на Закрите акціонерне товариство “Монолітстрой”, яке знаходиться в місті Севастополі.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 24.10.2006 року (судді Андрієнко В.В. Студенець В.І. Малетич М.М.) ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2006 року залишив без змін, з тих самих підстав.

Будівельне управління Державного управління справами звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 року, а справу за позовом Будівельного управління Державного управління справами до Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой” про визнання частково недійсним договору підряду № 2/1 від 05.07.2004 року передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме частини 1 статті 60, статті 105 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г. та присутніх в судовому засіданні представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Одним з основних принципів судочинства, закріплених конституційно, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Вказаний конституційний принцип реалізується: положеннями статті 4 Господарського процесуального кодексу України, в силу якої, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України; вимогами статті 47 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а також іншими нормами. Отже, прийняте судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Прийняті у справі судові акти цим вимогам не відповідають.

Як вбачається з наявних матеріалів справи 05.07.2004 року між сторонами –Будівельним управлінням Державного управління справами (замовник) та Закритим акціонерним товариством “Монолітстрой” (підрядник) укладено договір №2/1, предметом якого є оплатне виконання підрядником за дорученням замовника робіт щодо реконструкції об’єктів санаторію “Південний”, розробку котловану та встановлення фундаментної плити. Закрите акціонерне товариство “Монолітстрой” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом, предметом якого є виконання Будівельним управлінням Державного управління справами взятих на себе зобов’язань за даним договором щодо оплати виконаних робіт.

Оспорюючи заявлені вимоги, Будівельне управління до прийняття рішення у даній справі, для спільного розгляду з основним позовом подало зустрічний позов, в якому просило визнати недійсним вказаний договір в частині визначення вартості підрядних робіт.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2006 року зустрічний позов повернуто без розгляду на підставі пункту 2 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2006 року ухвала господарського суду м. Києва від 12.04.2006 року скасована, а зустрічний позов переданий на розгляд до суду першої інстанції для спільного розгляду з первісним позовом.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.07.2006 року у справі №06-5-9/482 зустрічний позов Будівельного управління Державного управління справами до Закритого акціонерного товариства “Монолітстрой” про визнання недійсним договору підряду № 2/1 від 05.07.2004 в частині визначення вартості підрядних робіт направив до господарського суду міста Севастополя, з посиланням на те, що він не відповідає вимогам частини 1 статті 60 Господарського процесуального кодексу України і не може бути визнаний зустрічним оскільки основний позов пред'явлений Закритим акціонерним товариством "Монолітстрой" до Будівельного управління Державного управління справами про стягнення 635452грн. вже розглянутий по суті.

Вказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 року.

Проте з такою позицією господарських судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Право відповідача на подання зустрічного позову до прийняття  рішення зі спору визначено статтею 60 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, зустрічний позов повинен бути взаємно пов’язаний з первісним.

Так, взаємозв’язок первісного і зустрічного позовів може полягати у певному їх співвідношенні, при якому зустрічне право відповідача, на захист якого ним заявлено позов: або виключає право позивача, або може зараховуватись з первісним позовом, або підриває його підставу.

Результати розгляду позову, поданого Будівельним управлінням Державного управління справами до Закритого акціонерного товариства  "Монолітстрой" щодо визнання частково недійсним договору №2/1 від 05.07.2004 року мають суттєве значення для вирішення спору за основним позовом у даній справі, оскільки вимоги про стягнення з Будівельного управління Державного управління вартості виконаних робіт обґрунтовані саме невиконанням відповідачем зобов’язань за вказаним договором в частині здійснення оплати.

Так, лише дійсний договір є підставою для виникнення у його сторін прав та обов’язків, визначених ним; недійсний договір породжує у його сторін виникнення прав та обов’язків, визначених законом.

Касаційна інстанція бере до уваги і ту обставину, наведену скаржником, що судові рішення прийняті за основним позовом Закритого акціонерного товариства "Монолітстрой" до Будівельного управління Державного управління справами про стягнення 635452грн. скасовані Вищим господарським судом України і справа передана на новий розгляд до господарського суду міста Києва з підстав порушення судами права Будівельного управління Державного управління справами на подання та розгляд зустрічного позову одночасно з основним.

У зв’язку з зазначеним, відсутні підстави вважати, що судами зроблений відповідаючий чинним нормам процесуального права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

Враховуючи наведене, ухвала господарського суду міста Києва від 25.07.2006 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 року у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на розгляд по суті до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2006 року та  постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2006 року у справі № 06-5-9/482 скасувати, справу скерувати до господарського суду міста Києва для розгляду.

Касаційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами задовольнити.

Головуючий суддя                                                                      Т. Добролюбова

Судді                                                                                                    Т. Гоголь

Л. Продаєвич