СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № .

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Відкритого акціонерного товариства “Західенерго”, м. Львів

до  Товариства з обмеженою відповідальністю “Перевальський торговий дім”, м. Перевальськ Луганської області

про  стягнення збитків  9756 грн. 87 коп.

при секретарі судового засідання Кочетовій О.М.

за участю представників сторін:

від позивача –не прибув;

від відповідача – Суворов П.В., довіреність  від 03.01.06. №2,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача збитків, завданих поставкою вугілля з порушенням завантаження вагонів у сумі 9756 грн. 87 коп.

Позивач у судове засідання не прибув, надіслав телеграму від 03.04.07. №1751 з клопотанням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги позивач підтримав повністю. Суд приймає до уваги заявлене клопотання.

Відповідач відзивом від 23.01.07. №6-16/17ю та додатком до відзиву від 23.01.07. №6-16/17ю (а.с.90-93) проти позву заперечує та вказує на відсутність підстав у позивача для стягнення збитків у зв’язку з відсутністю складу правопорушення та вини з його боку у сплаті позивачем грошових сум на користь залізниці.

Між сторонами по справі укладено договір поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02, на підставі якого відповідач зобов’язався поставляти вугілля позивачу у кількості, в асортименті, по якості та по ціні і в строки, встановленими у вказаному договорі, а позивач зобов’язався оплачувати отриману від відповідача продукцію на умовах пункту 6.5 вказаного договору.

На виконання умов договору поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02 відповідач відвантажив вугільну продукцію позивачу залізничним транспортом і, як стверджує позивач, з перевищенням ваги у залізничних вагонах, тобто, з порушенням умов завантаження, в результаті чого вугілля у вагонах було завантажено більше норми.

Позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача 9756 грн. 87 коп., сплачені позивачем на користь залізниці як плату за навантажувально-розвантажувальні роботи в сумі 3679,03грн., плату за користування вагонами у сумі 442,56грн., плату за зберігання вантажу у сумі 4417,76грн., плату за маневрову роботу у сумі 1015,80грн., плату за оперативне повідомлення у сумі 201,60грн., вважаючи зроблені витрати збитками, які позивачу спричинив відповідач, завантаживши вагони більше норми. Позов вмотивовано неналежним виконанням відповідачем договірних обов’язків за договором поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02, у результаті чого позивач зазнав збитків у вигляді сплачених залізниці грошей у сумі 9756 грн. 87 коп., сплачених за вказані роботи та послуги.

Відповідач проти позову заперечує у зв’язку з відсутністю складу правопорушення і його вини у здійснених позивачем витратах на користь залізниці.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представника відповідача, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки особі, права або законні інтереси якої порушено. Згідно з ч. 2 цієї статті і відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Так, наявність відповідальності за спричинення збитків передбачає обов’язкову наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою; вина.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Таким чином, позивач повинен був довести суду обставини щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкоду, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням викладених у законі підстав виникнення обов’язку –ст.ст.11,509 ЦК України, ст.ст.22,125 Статуту залізниць України та договору поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02, оцінив докази, визначені позивачем в підтвердження позовних вимог (та додані до матеріалів справи), якими він підтверджує спричинення збитків, заявлених до стягнення.

Оцінивши надані позивачем докази та дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що докази спричинених постачальником вугільної продукції (відповідачем) збитків покупцю вугільної продукції (позивачу) у результаті перевищення завантаження вагонів вугіллям (як що таке мало місце) –відсутні, оскільки відсутній склад правопорушення з боку відповідача по відношенню до позивача і відсутні докази порушення відповідачем умов укладеного з позивачем договору поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02.

Позивач отримав від відповідача продукцію у повному обсязі, тобто, надлишкове завантажене вугілля, якщо таке мало місце, позивач відповідачу не повернув і плату за залізничний тариф при поверненні постачальнику (відповідачу) отриманої продукції не у відповідності до умов укладеного договору з відповідачем при цьому не сплачував. Відповідальність за неправильне завантаження залізничних вагонів і зазначення реквізитів у залізничній накладній несе відповідач перед залізницею, а не перед позивачем.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач здійснив платежі на користь залізниці, які він зобов’язаний був здійснити –на підставі ст.125 Статуту залізниць України або на підставі укладеного з залізницею договорів на використання вагонів (під’їзних колій, тощо) - як плату за навантажувально-розвантажувальні роботи в сумі 3679,03грн., плату за користування вагонами у сумі 442,56грн., плату за зберігання вантажу у сумі 4417,76грн., плату за маневрову роботу у сумі 1015,80грн., плату за оперативне повідомлення у сумі 201,60грн. Взаємозв’язок між виплатою позивачем вказаних платежів і завантаженням відповідачем вугілля понад норми, якщо таке мало місце, відсутній.

Витрати, зроблені позивачем на користь залізниці, не є втратами, яких позивач зазнав у зв’язку зі знищенням або пошкодженням його речей (грошових коштів) у результаті неправомірних дій відповідача, не є витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права –права позивача надмірним (чи нормативним) завантаженням вагонів не порушуються, у разі якщо порядок відправлення - приймання вантажів, передбачений договором між сторонами, сторони договору не порушили.

За таких підстав, відсутній склад правопорушення в діях відповідача по відношенню до позивача, відсутні докази порушення відповідачем умов укладеного з позивачем договору поставки вугільної продукції на Бурштинську ТЕС від 27.02.06. №27/02 і у позові по стягненню (відшкодуванню) збитків у сумі 9756 грн. 87 коп., слід відмовити.

Відповідно до правил ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.16,22,526,629 ЦК України, керуючись ст.ст. 33,34,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 11.04.07.

Суддя                                                  Р.М. Шеліхіна