ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"14" листопада 2007 р.

Справа №  13/301/07

за позовом

Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1, м.Миколаїв

до відповідача

ДПІ у Заводському р-ні
м.Миколаєва

про

Скасування рішення

Суддя                                                                                             Ткаченко
О.В.

Секретар
Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

ОСОБА_2

Від відповідача

Бондар І.І., Давиденко І.М.

Суть спору:
За результати планової виїзної перевірки (акт № 1400039823-50 від 25.04.07)
податковою службою 04.05.07р., згідно з п.1 ст.17 Закону України від
06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, прийнято рішення
№/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 5164грн.

Порушення полягало в непроведенні
через реєстратор 1032,8грн., отриманих як частину оплати(аванс) за організацію
банкету.

Підприємець звернувся з позовом про
скасування рішення посилаючись на те, що в порушення діючого законодавства
проведено планову і оперативну перевірки замість позапланової, рішення прийнято
без його участі.

Відповідач позов не визнав, що
перевірка ним проведена правомірно, на підставі
ст.11 Закону  від 04.12.1990  № 509-XII “Про державну податкову службу в
Україні”. Також статті 15, 16 Закону від 04.12.1990  № 509-XII передбачають можливість проведення
як планових так і позапланових перевірок. В даному разі була проведена планова
перевірка відповідно до план -графіку, затвердженому у відповідності до
“Методичних рекомендацій щодо порядку складання плана-графіка перевірок
суб'єктів господарювання та взаємодії між структурними підрозділами при їх
проведенні”, затв. Наказом  ДПА України
від 11.10.2005  № 441.

Господарський суд, розглянувши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 2 КАС України передбачено,
що  у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема,  на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а
також з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення.

Відповідно до ст.15 Закону України
від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги),
інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України
шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством
України.

Частиною 7 ст.11-1 Закону  від 04.12.1990  № 509-XII “Про державну податкову службу в
Україні” визначено, що  перевірки в межах
повноважень податкових органів, визначених законами України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,  громадського
харчування   та   послуг" вважаються позаплановими  перевірками.

Таким чином, відповідач провід
планову перевірку в порушення зазначених вимог.

До того ж, відповідно до п.2 ст.11
Закону від 04.12.1990  № 509-XII “Про
державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають
право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків
за товари (послуги) в межах своєї компетенції та у порядку, встановленому
законами України

Такі ж вимоги до дій податкової
служби зазначені в статті 3 Закону -“Органи державної податкової служби України
у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими
нормативно-правовими актами органів державної влади”.

Отже податковій службі для
прийняття правомірного рішення щодо додержанням порядку проведення готівкових
розрахунків за товари необхідно, крім права на проведення перевірки, проводити
цю перевірку у порядку, визначеному діючим законодавством.

В обґрунтування правомірності своїх
дій відповідач посилається також на те, що перевірка проведена відповідно
план-графіку, затвердженому згідно з “Методичними рекомендаціями щодо порядку
складання плану-графіка перевірок суб'єктів господарювання та взаємодії між
структурними підрозділами при їх проведенні”, затв. Наказом  ДПА України від 11.10.2005  № 441.

Статтею 2 Закону “Про державну
податкову службу в Україні” передбачено право податкової служби приймати у  випадках, передбачених законом,
нормативно-правових актів і методичних рекомендацій з питань оподаткування.
Тобто при проведенні перевірки податкова служба керувалась не законами України  або
іншими  нормативно-правовими, а
методичними рекомендаціями.

Таким чином, рішення податкової
інспекції не може вважатися правомірним, оскільки перевірка проводилась не у
порядку передбаченому законами України або іншими  нормативно-правовими актами.

Крім цього, податкова служба
повідомила підприємця про його право на участь у розгляді справи про
встановлене актом порушення 10.05.2007р. Проте рішення прийнято за відсутності
позивача 04.05.2007р.

Зазначена обставина свідчить про
порушення податковою службою п.9 ч.3 ст. 2 КАС України -порушення права особи
на участь у прийнятті рішення, що є самостійною і достатньою підставою для
скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О
В И В  :

Скасувати
рішення ДПІ у Заводському р-ні м.Миколаєва №/0 від 04.05.2007р.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Суддя