СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.07                                                                                 Справа № 16/525(16/67).

За позовом  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Партнер”, смт. Білокуракіне Луганської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Машино –технологічна станція “Альянс”, смт. Білокуракіне Луганської області

про стягнення 16 272 грн. 76 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.

при секретарі судового засідання Качановській О.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Головко Є.В., довіреність № 5 від 13.01.06;

від відповідача -  Подгайко О.О., довіреність № 220 від 12.04.06,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 12680 грн. 76 коп. та вартість неповернутого майна у сумі 3592 грн. Заявою від 21.12.06. №232 збільшив позовні вимоги і заявив до стягнення збільшену заборгованість з орендної плати у сумі 14020 грн. 21 коп. та заявив вимогу про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 774,65грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову, і збільшення у тому числі, заперечує з підстав, наведених у відзиві та доповненні до відзиву на  позов № 220 від 12.04.06. та вказує на відсутність фактичних правовідносин з оренди майна з позивачем.

Суд не приймає збільшення позову позивачем в часті 3% річних у розмірі 774,65грн., оскільки дані вимоги не були заявлені при подачі позову до суду, а відтак, позивач порушив правила ст.22 ГПК України –змінив і підставу і предмет.

Розглянувши матеріали справи,  вислухав представників сторін суддя дійшов висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав.

Між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Партнер»та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Машинно –технологічна станція «Альянс»20.09.2003р підписано договір оренди тваринницької ферми.

При вирішенні даного спору судом встановлено, що договір оренди на підставі  якого ґрунтуються позовні вимоги, не може вважатися укладеним через недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов, про що свідчать наступні обставини.

Відповідно до ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв при укладенні договору оренди, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

В договорі, на підставі якого заявлені позовні вимоги, не визначено належним чином: об’єкт оренди, склад і вартість майна з урахуванням індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Таким чином, договір укладено всупереч вимогам ч. 4 ст. 1,п.1ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Крім того, договір оренди не містить чіткого визначення об’єкту оренди та адреси знаходження.

Додані позивачем три акти приймання-передачі не можуть бути належним доказом визначення складу об’єкта оренди по договору оренди від 20.09.2003р. і доказом передачі майна за вказаним договором від позивача до відповідача, оскільки в актах відсутнє посилання на те, що вони складені на підставі договору оренди від 20.09.2003р. та є додатком до договору, відсутня дата складання в актах приймання-передачі обладнання та ферми КРС. За таких підстав, договір оренди від 20.09.03., на підставі якого позивачем заявлено позов, є неукладеним.

Для встановлення фактичних правовідносин сторін по передачі та використанню відповідачем майна позивача суд витребував від сторін відповідні докази, що підтверджували б дані обставини. Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши надані докази у сукупності на підставі правил ст.43 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність фактичних відносин сторін з найму (оренди), користування відповідачем майном позивача. Позивач не довів суду належними засобами доказування, що відповідач користувався його майновим комплексом на умовах оренди (найму) та іншим майном, адже рахунки про необхідність оплати електроенергії, води в нежитлових приміщеннях, записи у трудових книжках громадян про переведення їх з одного місця роботи на інше не можуть бути доказами користування відповідачем майновим комплексом позивача, оскільки у вказаних документах відсутні позначення (приписи) щодо обов’язку оплатити рахунки відповідачу і як підстава для переведення людей з одного місця роботи на інше не вказано, що це виконано у зв’язку з перебуванням майна в оренді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що передача майна позивачем відповідачу в оренду не була здійснена сторонами. В справі також відсутні належні докази того, що відповідач користувався власним майном позивача на будь-яких інших підставах.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що договір оренди на підставі якого заявлені позовні вимоги  у даній справі є неукладеним, а сторони по справі не перебували у взаємних правовідносинах по передачі в оренду (найм) або користуванні відповідачем власним майном позивача. Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у складі: державного мита у сумі 85 грн., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. слід покласти на позивача.

Згідно ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст.1,10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», керуючись ст. ст. 22,33,34,43,49, 82, 84, 85  Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.           Відмовити у позові повністю.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 20.01.2007р.

Суддя                                                                      Р.М. Шеліхіна