КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2007                                                                                           № 42/447

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Лисенко В.О. – юрисконсульт (дов. №24 від 16.02.2007);

від відповідача - Уколов О.Л. – представник (дов. б/н від 11.02.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів”

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.10.2006

у справі № 42/447 (Паламар П.І.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбасінвестресурс”

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів”

про                                                  стягнення боргу, ціна позову 52103,45 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 у справі № 42/447 розгляд справи відкладався на підставі ст.ст. 77, 86, 99 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2006 у справі №42/447 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбасінвестресурс” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів” задоволено повністю, за рішенням підлягає стягнення з відповідача на користь позивача 50 878,95 грн. боргу, 508,78 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване тим, що: під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, заявою № 88 від 09.10.2006 зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 50 878,95 грн. боргу та відповідно судові витрати; господарським судом першої інстанції встановлено, що відповідач в порушення умов договору від 01.11.2005 розрахувався за поставлений позивачем товар не в повному обсязі, оплативши його вартість частково, що підтверджується матеріалами справи, доказів належної оплати товару відповідно до умов договору відповідач не надав; таким чином, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість уточнених заявою № 88 від 09.10.2006 позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 50 878,95 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 692 Цивільного кодексу України; оскільки позов задоволено з урахуванням зменшення позивачем розміру позовних вимог, господарський суд першої інстанції відповідно до ст. 49 ГПК України стягнув з відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2006 у справі № 42/447 повністю з підстав порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вказує на те, що не був належним чином повідомлений господарським судом першої інстанції про місце та час судового засідання з розгляду справи № 42/447, що позбавило його права брати участь в судовому засіданні, подавати свої докази та заперечення, зокрема, заперечення проти суми заборгованості та надати докази в підтвердження оплати отриманого товару в більшому розмірі, ніж заявленому позивачем.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Крім того, заявник зазначає, що представнику відповідача було відмовлено в задоволенні його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2007 та від 20.02.2007 у справі № 42/447 з метою повного та всебічного розгляду справи було зобов’язано відповідача надати доповнення до апеляційної скарги стосовно суті спору та контррозрахунок суми боргу, оскільки в поданій відповідачем апеляційній скарзі наведені доводи з приводу порушення господарським судом першої інстанції виключно норм процесуального права.

В судового засідання 13.03.2007 представник відповідача надав апеляційному господарському суду пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення, господарським судом першої інстанції неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права з огляду на наступне: в обґрунтування оскаржуваного рішення суд послався на товарні накладні № 45 від 07.04.2006, № 46 від 12.04.2006, № 51 від 17.04.2006, № 53 від 19.04.2006, в яких не вказано, що дані поставки були здійснені на підставі договору від 01.11.2005, який був укладений між сторонами; господарським судом першої інстанції не було встановлено чи настав момент виконання зобов’язання відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України; крім того, на думку відповідача, господарський суд першої інстанції повинен був повернути позов на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2006 у справі № 42/447 залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення, посилаючись на те, що: сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, ухвала господарського суду першої інстанції про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 03.10.2006 була винесена 07.08.2006, тому відповідач мав достатньо часу для надання своїх заперечень по суті спору; позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, що у зв’язку з порушенням процесуальних прав відповідача  він був позбавлений можливості надати докази оплати отриманого товару в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем, оскільки при прийнятті рішення господарським судом було враховано подану позивачем заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог та стягнуто борг у розмірі 50 878,95 грн. відповідно до обставин справи та наявних доказів.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

01.11.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Донбасінвестресурс”, за договором постачальник, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів”, за договором покупець, укладено договір, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити та передати у власність покупця натрієву селітру (товар), а покупець зобов’язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору, в кількості та за ціною у відповідності до специфікацій, які оформлюються на замовлений об’єм товару та є невід’ємною частиною даного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Донбасінвестресурс” 18.07.2006 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів” про стягнення заборгованості в розмірі 52 103,45 грн.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що відповідач не здійснив розрахунків за отриманий ним товар згідно з накладними: № 45 від 07.04.2006 на суму 2 874,00 грн.; № 46 від 12.04.2006 на суму 1005,90 грн.; № 47 від 13.04.2006 на суму 2 874,00 грн.; № 51 від 17.04.2006 на суму 2874,00 грн.; № 53 від 19.04.2006 на суму 5 748,00 грн.; № 57 від 26.04.2006 на суму 5748,00 грн.; № 58 від 27.04.2006 на суму 4 311,00 грн.; № 62 від 05.05.2006 на суму 4 311,00 грн., № 66 від 11.05.2006 на суму 5 029,50 грн.; № 71 від 16.05.2006 на суму 4 311,00 грн., № 73 від 19.05.2006 на суму 2 874,00 грн.; № 78 від 24.05.2006 на суму 5 748,00 грн. та № 81 від 30.05.2006 на суму 5 748,00 грн.

Факт поставки товару позивачем та отримання його відповідачем підтверджується вищевказаними накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей, належно завірені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 14-24).

06.06.2006 позивач звернувся до відповідача з претензією № 67, в якій просив відповідача сплатити суму заборгованості за отриманий товар за договором від 01.11.2005.

Під час розгляду даної справи місцевим господарським судом позивач подав заяву № 88 від 09.10.2006 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути суму основного боргу  у розмірі 50 878,95 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 6.4 зазначеного договору сторони погодили, що оплата товару за даним договором проводиться впродовж 15 календарних днів з моменту поставки товару.

Тобто, відповідач відповідно до умов договору зобов’язаний був здійснювати оплату за отриманий товар в чітко встановлений строк, як вбачається із тексту договору від 01.11.2005 сторонами не була передбачена можливість розстрочення платежу.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2007 та 20.02.2007 у справі № 42/447 було зобов’язано відповідача надати доповнення до апеляційної скарги стосовно суті спору та контррозрахунок суми боргу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не виконав вимог вказаних ухвал, контррозрахунок суми боргу не надав.

Таким чином, відповідачем ані господарському суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду не надано доказів, які б підтверджували сплату боргу в розмірі 50 878,95 грн.

Надані представником відповідача виписки з особового рахунку про сплату позивачу вартості натрієвої селітри за договором від 01.11.2005  б/н  не можуть свідчити про сплату вартості товару за спірними накладними, оскільки в призначенні платежу не вказано накладні за якими здійснюється оплата, в той час як всі проплати за платіжними дорученнями, наданими представником відповідача,  враховані позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу.

З огляду на викладене, апеляційній господарський суд підтримує висновок господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 878,95 грн. боргу, що відповідає обставинам справи та підтверджується наявними доказами.

Апеляційний господарський суд не може прийняти до уваги доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, враховуючи вищевстановлене та виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи сторони повідомлялись про час і місце слухання справи належним чином, що підтверджується відмітками канцелярії Господарського суду міста Києва, здійсненими на зворотному боці ухвал про порушення провадження та призначення справи до розгляду  від 07.08.2006 та про відкладення розгляду справи від 03.10.2006 згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за № 75; їх явка в судове засідання 10.10.2006 не була визнана обов’язковою, то враховуючи, що ГПК України надає повноваження господарському суду для визначення необхідності присутності представників сторін в засіданні суду та повноти і достатності доказів для вирішення спору, нез’явлення представника відповідача в судове засідання не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач також посилається на порушення судом його процесуальних прав передбачених ст. 22 ГПК України, зокрема, права знайомитися з матеріалами справи, однак, як вбачається із клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи № 42/447 (а.с. 43), воно було подано відповідачем та одержано судом 13.10.2006, тобто, вже після прийнятті рішення у даній справі.

Таким чином, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що відповідач безпідставно посилається в апеляційній скарзі на порушення господарським судом першої інстанцій при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, крім того,  відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З приводу викладених доводів в поясненні до апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Твердження відповідача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було досліджено, що в  наданих позивачем  накладних відсутнє посилання на  договір від 01.11.2005, а тому строк оплати за спірними накладними не наступив є безпідставними, оскільки: відповідачем не доведено існування інших договірних відносин між сторонами щодо поставки натрієвої селітри, поставка якої є предметом договору від 01.11.2005; з тексту договору від 01.11.2005 вбачається, що сторони чітко визначили умови та строки розрахунків за поставлену продукцію: оплата товару за даним договором проводиться впродовж 15 календарних днів з моменту поставки товару (п. 6.4 договору), крім того, позивач претензією від 06.06.2006 № 67 звертався до відповідача з вимогою оплатити вартість поставленого товару.

Тобто, твердження відповідача, що відповідно до положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк оплати не настав, оскільки позивачем не було пред’явлено відповідної вимоги, є таким, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, колегією суддів встановлено, що підстав для повернення місцевим господарським судом позову на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України не було.

Враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Артемівський завод скловиробів”, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях до неї, переконливими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Господарський суд міста Києва вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2006 у справі №42/447 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 42/447 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

19.03.07 (відправлено)