ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 квітня 2007 р.

№ 2-4/04

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення

Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 18.08.2004р.

та ухвалу

Апеляційного суду Чернігівської
області від 18.11.2004р.

у справі

№ 2-4/04

за позовом

1).
ОСОБА_1 2). ОСОБА_2 3). ОСОБА_3 4). ОСОБА_4 5).
ОСОБА_5

до

1). Закритого
акціонерного товариства "Ніфар" 2). ОСОБА_63). ОСОБА_7

про

визнання незаконними загальних
зборів акціонерів від 21.04.2000р., визнання недійсними рішень правління
Закритого акціонерного товариства "Ніфар" від 24.04.1997р.,
30.12.1997р., 03.09.1998р., 07.02.2000р., 21.05.2001р., 24.05.2001р.,
30.05.2001р., 02.07.2001р. та від 17.07.2001р.; про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу акцій між Закритим акціонерним товариством "Ніфар"
та ОСОБА_6від 03.09.1999р. на 931 акцію; від 07.02.2000р. на   2 501 акцію; від 21.05.2001р. на 14 210
акцій; від 02.07.2001р. на 2 418 акцій; від 17.07.2001р. на 1 009 акцій; від
17.07.2001р. на 573 акцій; про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
акцій Закритого акціонерного товариства "Ніфар" та ОСОБА_7від
03.09.1999р. на 1 120 акцій та від 24.05.2001р. на 3 419 акцій,

за участю представників

- позивачів: 1).                       2).                       3).                       4).                       5).

не з'явився не з'явився ОСОБА_8
(довіреність від 05.10.2006р. НОМЕР_1) не з'явився не з'явився

- відповідачів: 1).                           2).                           3).

ОСОБА_9 (довіреність НОМЕР_2) не
з'явився не з'явився, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивачі звернулись із зазначеним
позовом про визнання незаконними загальних зборів акціонерів від 21.04.2000р.,
визнання недійсними рішень правління Закритого акціонерного товариства
"Ніфар" від 24.04.1997р., 30.12.1997р., 03.09.1998р., 07.02.2000р.,
21.05.2001р., 24.05.2001р., 30.05.2001р., 02.07.2001р. та від 17.07.2001р.; про
визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій між Закритим акціонерним
товариством "Ніфар" та ОСОБА_6від 03.09.1999р. на 931 акцію; від
07.02.2000р. на 2 501 акцію; від 21.05.2001р. на 14 210 акцій; від 02.07.2001р.
на 2 418 акцій; від 17.07.2001р. на 1 009 акцій; від 17.07.2001р. на 573 акцій;
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій Закритого акціонерного
товариства "Ніфар" та ОСОБА_7від 03.09.1999р. на 1 120 акцій та від
24.05.2001р. на 3 419 акцій.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 18.08.2004р. (суддя Ковальова Т.Г.) в
задоволенні позову відмовлено, а також відмовлено в поновленні двомісячного
строку звернення до суду для оскарження рішень правління Закритого акціонерного
товариства "Ніфар".

Ухвалою Апеляційного суду
Чернігівської області від 18.11.2004р. (колегія суддів у складі: головуючого -
судді Іваненко Л.В., суддів Бобрової І.О., Страшного М.М.) апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.08.2004р. в
частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконними загальних зборів
акціонерів Закритого акціонерного товариства "Ніфар" від 21.04.2000р.
та визнання недійсними рішень правління Закритого акціонерного товариства
"Ніфар" від 24.04.1997р., 30.12.1997р., 03.09.1998р., 07.02.2000р., 21.05.2001р.,
24.05.2001р., 30.05.2001р., 02.07.2001р. та від 17.07.2001р. постановлено
скасувати, залишивши заявлені вимоги позивачів в цій частині без розгляду. В
іншій частині рішення суду постановлено залишити без змін.

В своїй касаційній скарзі позивачі
просять скасувати рішення Ніжинського міського суду Чернігівської області від
18.08.2004р. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18.11.2004р.;
задовольнити позовні вимоги та визнати недійсними рішення загальних зборів
акціонерів Закритого акціонерного товариства "Ніфар", що відбулися
24.04.2000р.; визнати недійсними рішення правління Закритого акціонерного
товариства "Ніфар" від 24.04.1997р., від 30.12.1997р., від
03.09.1998р., від 07.12.2000р., від 21.05.2001р., від 24.05.2001р., від
30.05.2001р., від 02.07.2001р., від 17.07.2001р. про продаж власних викуплених
акцій ЗАТ "Ніфар" голові правління ОСОБА_6 та члену правління
ОСОБА_7; визнати недійсними договори купівлі-продажу акцій ЗАТ
"Ніфар", укладені між Закритим акціонерним товариством
"Ніфар" та ОСОБА_6 від 03.09.1999р. на 931 акцію, від 07.02.2000р. на
2 501 акцію, від 21.12.2001р. на 14 210 акцій, від 02.07.2001р. на 2 418 акцій,
від 17.07.2001р. на 1 009 акцій, від 17.07.2001р. на 573 акцій; визнати
недійсними договори купівлі-продажу акцій ЗАТ "Ніфар", укладені між
Закритим акціонерним товариством "Ніфар" та ОСОБА_7 від 03.09.1999р.
на 1 120 акцій, від 24.05.2001р. на 3 419 акцій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції та апеляційним судом норм матеріального права, а саме: ст.ст.
41, 43, 47 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 16,
17 Закону України "Про звернення громадян", ст.ст. 48, 63 Цивільного
кодексу України (ред. 1963р.).

Касаційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом зі справою №2-4/04 супровідним листом
Верховного Суду України (вих. №6-4345 кс 05 від 09.02.2007р.), з посиланням на
п. 6 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів", передана до Вищого господарського
суду України для розгляду в касаційному порядку.

Відзиву на касаційну скаргу не
надійшло.

Позивач-1, позивач-2, позивач-4,
позивач-5, відповідач-2, та відповідач-3 не використали наданого законом права
на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ЗАТ "Ніфар" створено згідно рішення загальних зборів
засновників (протокол НОМЕР_6) та установчого договору від 09.02.1994р. шляхом
перетворення суб'єкта підприємницької діяльності орендного підприємства
"Ніфар". Статут ЗАТ затверджений загальними зборами
засновниківНОМЕР_5 та зареєстрований виконкомом Ніжинської міської ради
народних депутатів 15.03.1994р. за реєстраційнимНОМЕР_3. До 20.04.2001р. в
зазначений статут вносилось п'ять змін та доповнень: 26.03.1996р.
(зареєстрований виконкомом 19.07.1996р., реєстраційний  №НОМЕР_4 (а.с. 142, 272)), 10.04.1997р.
(зареєстровані 22.12.1999р. (а.с. 268)), 27.04.1999р. (зареєстровані 22.12.1999р.
(а.с. 269)), 21.04.2000р. (зареєстровані 18.05.2000р. (а.с. 270)) та
20.04.2001р. (зареєстровані 10.09.2001р. (а.с. 271)).

Судами встановлено, що до засідання
правління 07.02.2000р., до правління надійшло 9 заяв акціонерів (в т.ч. ОСОБА_8.
і ОСОБА_5) про продаж їм вільних акцій, вісім з яких -за умови наступної оплати
за акції протягом 3-5 років та одна (від ОСОБА_6) -з оплатою готівкою в І
півріччі 2000р. На цьому засіданні правління було прийнято рішення продати 2
501 акцію ОСОБА_6 Рішення про відмову в продажі акцій іншим акціонерам
правлінням не приймалося.

Місцевий суд відмовляючи в позові
виходив з того, що відсутність повідомлення про проведення зборів акціонерів в
одному з офіційних друкованих видань Верховної Ради України, Кабінету Міністрів
України чи Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку не може бути
підставою для визнання загальних зборів акціонерів 21.04.2000р. недійсними,
оскільки, як зазначено в рішенні, завданням встановлених законом вимог до
порядку підготовки загальних зборів акціонерів є забезпечення власників акцій
реальною можливістю реалізувати своє право на участь у зборах і відносно
позивачів воно було виконано. Також як зазначено в рішенні, скарги на рішення
загальних зборів акціонерних товариств вирішуються судами згідно ст. 16 Закону
України "Про звернення громадян", термін подання таких скарг
встановлений ст.17 цього Закону, ч.1 якої вказує, що скарга подається протягом
одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з дня ознайомлення
громадянина з прийнятим рішенням, натомість позивачі звернулись до суду з
позовом лише 12.12.2001р., пропустивши строк звернення до суду, встановлений
законом, не заявивши клопотання про його відновлення та не навівши поважних
причин пропуску строку. Посилання позивачів на те, що вони дізналися про
порушення своїх прав лише 14.12.2001р., після отримання відповіді Народного
депутата України на їх звернення, як вважає суд першої інстанції, суперечить
матеріалам справи, оскільки звернення з позовом відбулось 12.12.2001р.

Місцевий суд зазначив, що позивачі
не надали суду доказів того, що рішенням правління порушені їх права та доказів
звернення із заявами про бажання викупити акції. Крім того, як зазначено в
рішенні, вимоги позивачів про визнання недійсними рішень правління про згоду на
продаж власних акцій акціонерам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як незаконних, не
ґрунтуються на законі (ст.41 Закону України "Про господарські
товариства") і Статуті підприємства (п.п. 10.2.2, 10.3.3 Статуту), а
оскільки позивачі не є сторонами в договорах купівлі-продажу акцій, укладених
між ЗАТ "Ніфар" та ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а також представник позивачів
не зазначив, якому саме закону не відповідають вказані договори, суд дійшов до
висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і в цій
частині.

Апеляційний суд приймаючи
оскаржувану ухвалу виходив з того, що місцевим судом зроблено вірний висновок
стосовно пропуску позивачами терміну звернення до суду та відсутності підстав
для його поновлення в частині визнання незаконними загальних зборів акціонерів
від 21.04.2000р. та визнання недійсними рішень правління ЗАТ "Ніфар",
однак суд апеляційної інстанції, посилаючись на приписи ст. 85 Цивільного
процесуального кодексу України, визнав за необхідне в цій частині рішення скасувати
та залишити ці вимоги без розгляду, а в іншій частині рішення залишити без змін
через його відповідність нормам матеріального і процесуального права в цій
частині.

Між тим, судові рішення, прийняті в
даній справі, підлягають скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із оскаржених судових
рішень позивачі звернулись із зазначеним позовом про визнання незаконними
загальних зборів акціонерів від 21.04.2000р., визнання недійсними рішень
правління Закритого акціонерного товариства "Ніфар" від 24.04.1997р.,
30.12.1997р., 03.09.1998р., 07.02.2000р., 21.05.2001р., 24.05.2001р.,
30.05.2001р., 02.07.2001р. та від 17.07.2001р.; про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу акцій між Закритим акціонерним товариством
"Ніфар" та ОСОБА_6від 03.09.1999р. на 931 акцію; від 07.02.2000р. на
2 501 акцію; від 21.05.2001р. на 14 210 акцій; від 02.07.2001р. на 2 418 акцій;
від 17.07.2001р. на 1 009 акцій; від 17.07.2001р. на 573 акцій; про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу акцій Закритого акціонерного товариства
"Ніфар" та ОСОБА_7від 03.09.1999р. на 1 120 акцій та від 24.05.2001р.
на 3 419 акцій.

Судові ж рішення мотивовані
відсутністю законних підстав для визнання загальних зборів акціонерів від
21.04.2000р. недійсними через пропуск встановленого строку для звернення до
суду.

Згідно ст.202 ЦПК УРСР у редакції
що діяла на момент прийняття спірного рішення судом першої інстанції, рішення
суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог пункту 1
постанови Пленуму Верховного Суду України, від 29.12.76 № 11 “Про судове
рішення”, судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним
забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини,
правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства
права. Тому суди повинні неухильно додержувати вимоги про законність і
обґрунтованість рішення, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Тому,
згідно вказаної постанови, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив
справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають оскільки суди розглянувши позовні вимоги лише про
визнання загальних зборів акціонерів від 21.04.2000р. недійсними, не розглянули
по суті інші вищевказані позовні вимоги.

Крім того, суди попередніх
інстанцій зазначаючи в судових рішення про пропуск позивачами строку для
звернення до суду неправильно застосували норми матеріального та процесуального
права.

Так, пунктом п'ятим постанови
Пленуму Верховного Суду України від 3 грудня 1997 року №13  “Про практику розгляду судами справ за
скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері
управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян”  визначено, що згідно з ч.3 ст.16 Закону
"Про звернення громадян" судами вирішуються скарги на рішення у сфері
управлінської діяльності загальних зборів членів колективних
сільськогосподарських підприємств, акціонерних товариств, громадських
організацій і об'єднань, житлово-будівельних кооперативів та інших юридичних
осіб, створених на основі Колективної власності.

Але пунктом дев'ятим цієї постанови
Пленуму Верховного Суду України визначено, що згідно з вимогами ч.7 ст.248-6
ЦПК суд, встановивши при розгляді скарги наявність спору про право, який
розглядається в порядку позовного провадження, залишає скаргу без розгляду, у
зв'язку з чим провадження у справі закінчується. У разі з'ясування цих обставин
при поданні скарги суддя відмовляє в її прийнятті й роз'яснює заявнику його
право на пред'явлення позову на загальних підставах, оскільки провадження в
порядку, передбаченому гл. 31-А ЦПК, не може бути розпочате. У цьому пункті
також  визначено, що  суди мають виходити з того, що при розгляді
справ за правилами гл. 31-А ЦПК вирішуються питання не про захист суб'єктивних
прав, що виникли з цивільних, трудових, сімейних та інших правовідносин шляхом
їх встановлення і визнання, а про поновлення прав чи свобод громадян,
закріплених Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими
актами й порушених суб'єктами оскарження під час здійснення ними управлінських
функцій.

Однак суд першої інстанції відмовляючи
в частині позовних вимог з тих підстав, що позивачами пропущено передбачений
ст.17 ч.1 Закону України “Про звернення громадян” річний строк звернення до
суду, а суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого господарський
суд в цій частині та залишаючи без розгляду ці позовні вимоги з тих підстав, що
позивачами пропущено передбачений ст.85 ЦПК України (1963р.) процесуальний
строк на вчинення процесуальної дії, не врахували, що позивачі звернулись до
суду не із скаргою у порядку, визначеному главою 31-А ЦПК України, а із
позовною заявою, така позовна заява була прийнята і її розгляд судами
здійснювався за нормами ЦПК України що регулювали розгляд спорів у порядку
позовного провадження, що вбачається із процесуальних документів, зокрема, позовної
заяви та доповнень до неї, прийнятих у справі ухвал, а також ухвали Верховного
Суду України від 11.12.2003р. щодо забезпечення позову.

Крім того, право звернення
позивачів до суду передбачено нормами матеріального права, що діяли на момент
звернення з даним позовом, зокрема ст.ст.6, 71, 74, 76 ЦК УРСР. Так, зокрема,
згідно ст.71 цього кодексу загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 75
згаданого кодексу визначено, що позовна давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. У статті 83
зазначеного кодексу встановлено перелік вимог, на які позовна давність не
поширюється.

Таким чином суди не врахували що в
даній справі наявний спір про право цивільне, а саме спір щодо придбання акцій
товариства, який розглядається в порядку позовного провадження, а відтак суди
мали з'ясовувати чи були порушені права позивачів, чи був пропущений ними строк
позовної давності, а не строки визначені ст.17 ч.1 Закону України “Про
звернення громадян”, та процесуальні строки передбачені ст.85 ЦПК України
(1963р.).

Також, згідно ст.43 Закону України
“Про господарські товариства”, у редакції що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, про проведення загальних зборів акціонерів держателі іменних
акцій повідомляються персонально передбаченим статутом способом. Загальне
повідомлення друкується в місцевій пресі за місцезнаходженням акціонерного
товариства і в одному із офіційних друкованих видань Верховної Ради України,
Кабінету Міністрів України чи Державної комісії з цінних паперів та фондового
ринку із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Цією
нормою також визначено що будь-який з акціонерів має право вносити свої
пропозиції щодо порядку денного загальних зборів не пізніш як за 30 днів до їх
скликання, а пропозиції акціонерів, які володіють більш як 10 відсотками
голосів, вносяться до порядку денного обов'язково. Вказана норма також визначає
що до скликання загальних зборів акціонерам повинна бути надана можливість
ознайомитись з документами, пов'язаними з порядком денним зборів, а загальні
збори не вправі приймати рішення з питань, не включених до порядку денного.

Згідно ст.10 Закону України “Про
господарські товариства”, у редакції що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в
управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах,
за винятком випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п.10.1 статуту
товариства управління товариством здійснюють загальні збори акціонерів,
правління товариства, ревізійна комісія. Пунктом 10.2.1 цього статуту
визначено, що вищим органом товариства є загальні збори акціонерів, які
проводяться один раз у квартал, в загальних зборах мають право приймати участь
всі акціонери незалежно від кількості та класу акцій, власниками яких вони є.

Відповідно до п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 29 грудня
1976 року N 11, обґрунтованим визнається рішення суду, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджені достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Однак судами не дана належна
правова оцінка вказаним положенням статуту, не повно встановлено вказані
обставини справи, а висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки
не є вичерпними, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений
можливості перевірити правильність застосування судами приписів ст.ст.10, 43
Закону України “Про господарські товариства”, у редакції що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин.

Так, судами, зокрема, не досліджено
та не конкретизовано ті докази, що підтверджують повідомлення позивачів
персонально про проведення загальних зборів акціонерів держателів іменних
акцій, не досліджено документів, що приймались за результатами оспорюваних
позивачами загальних зборів акціонерів або документів якими оформлялись
результати проведених зборів, та не досліджено оспорювані ними рішення
правління, а відтак вказаним доказам не дана належна правова оцінка.

За вказаних обставин судові рішення
є не обґрунтованими, в них не повно відображені обставини, які мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки не
є вичерпними.

Оскільки передбачені нормою ст.1117
Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та ухвала
у справі підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи цьому
суду необхідно всебічно та повно з'ясувати обставини справи в їх сукупності та
вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду
Чернігівської області від 18.11.2004р. та рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 18.08.2004р. у справі № 2-4/04 Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області скасувати, справу передати на новий
розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

С у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало