РІШЕННЯ

"20" грудня 2007 р.
Справа № 7/153-3782

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стадник М.С.

Розглянув справу

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланівці-цукор", м. Ланівці, вул. Вишнівецька, 35, Тернопільської області, 47400

до   Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Тернопіль. вул. Лисенка, 20а, 46021

про визнання недійсним рішення

За участю представників від:

позивача: Пушкар Світлана Василівна,  довіреність   № 16  від 10.09.07 р.

відповідача :  Чорномаз Надія Євгенівна, довіреність №01-32 від 11.01.2007р.                     .

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ланівці-цукор" звернулось з позовними вимогами про визнання недійсним рішення №13 від 22.06.2007р. у справі №286-ЗМС адміністративної колегії  Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Учасникам судового процесу в засіданні роз’яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 22, 29 ГПК України.

В судових  засіданнях з 04.12.2007р. по 20.12.2007р. , на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалися перерви для надання можливості сторонам подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що становище позивача на ринку послуг по переробці цукрових буряків визначалося відділенням   у відповідності до ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку, на підставі яких встановлено, що частка послуг заводу на ринку перевищує 35% і позивачем не доведено, що він зазнає значної конкуренції. Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

- Адміністративною колегією Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за результатами розгляду справи № 286-ЗМС, прийнято   рішення №13 від 22.06.2007р. „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції”, яким  визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ланівці-цукор", займаючи  монопольне (домінуюче) становище на регіональному ринку послуг по переробці цукрових буряків у територіальних (географічних) межах Ланівецького, Шумського та Підволочиського районів Тернопільської області ( за даними  2005-2006 років із частками відповідно 50,4% та 55,5%) допустило своїми діями порушення  законодавства про захист економічної конкуренції передбачене п.2 ст.50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”( далі Закон України) у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, а саме :

- встановило різну оплату (33%,%,35%,37% та 40%) за надання однакової послуги господарствам по переробці цукрових буряків та різну вартість мішкотари, при розрахунках за тару  з господарствами в 2005 році, без об’єктивних виправданих на те причин, що визнається зловживанням монопольним становищем відповідно до п.2ч.2ст.13 Закону України , за що на товариство накладено штраф у сумі відповідно 3000грн. та 2000грн. передбаченого п.2 ст.53 Закону України;

- при розрахунках за тару  в 2005р. необґрунтовано взято  плату за мішкотару, яка залишилася у власності товариства, встановивши такими діями умови придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, що визнається зловживанням монопольним становищем відповідно до п.1ч.2ст.13 Закону України , за що накладено  2000грн. штрафу передбаченого п.2 ст.53 Закону України.

Позивач оскаржує рішення посилаючись на те, що відповідачем безпідставно визнано товариство таким , що займає монопольне становище на визначеному ним  ринку, оскільки при визначені територіальних (географічних) меж ринку послуг,  в порушення ст.1 Закону України ,до меж ринку не включені Збаразький, Тернопільський райони Тернопільської області та Білогірський, Теофіпільський райони Хмельницької області, не проведено окремого аналізу інших цукрових заводів, які є потенційними конкурентами товариства і продавцями послуг на території Ланівецького, Шумського та Підволочиського районів Тернопільської області, не проведено порівняльного аналізу умов та ціни послуг по переробці цукросировини, які вони надають та не враховано стан попиту - пропозиції на послуги. Також, звертає увагу суду на те, що товариство визнано монополістом на ринку послуг по переробці цукрових буряків, а санкції застосовані в тому числі за реалізацію мішкотари, де товариство виступає продавцем тари і монополістом на даному ринку не визнаний.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.                      При цьому, суд виходив із  наступного:

- відповідно  до ч.1 ст.13  Закону України, зловживанням монопольним становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, споживачів, які були б неможливими за існування значної конкуренції на ринку.

Монопольним (домінуючим) становищем, згідно ч.2 ст.12 Закону України,  вважається становище суб’єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання  на ринку та аналіз їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках, встановлено "Методикою визначення  монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку"  затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р  та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за № v1905227-02, розробленої на виконання Законів України “Про захист економічної конкуренції” і “Про Антимонопольний комітет України” (далі Методика).

Однією із дій, при визначенні органами Антимонопольного комітету України монопольного становища суб'єкта господарювання, згідно пп.2.1.5. п.2.1. частини 2 Методики, є визначення територіальних (географічних) меж ринку, якою є територія зі сферою взаємовідносин купівлі - продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста, тощо або їхніми частинами. Порядок визначення територіальних (географічних) меж ринку певного товару (послуг) встановлено  частиною 6 Методики і визначається шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів,  є неможливим або недоцільним, при цьому враховуються:

-          фізичні і технічні характеристики товару;

-          технологічні зв'язки між виробниками і споживачами;

-          рівень співвідношення цін на певні товари в межах цього ринку, прийнятний для виробників чи споживачів;

-          можливості щодо переміщення попиту на товар між територіями, які за припущенням входять до одного географічного ринку, зокрема можливості збереження рівня якості і споживчих властивостей товару  при транспортуванні;

-          рівень транспортних витрат, включаючи особливості транспортування товару;

-          наявність торгових, складських приміщень, зручностей виконання вантажно - розвантажувальних робіт;

-          наявність на відповідній території та рівень бар'єрів на вивезення чи ввезення товару;

-          місце розташування специфічних груп споживачів;

-          рівень цін на певні товари на відповідних суміжних територіях, можливість переміщення пропозиції товару між цими територіями.

В разі необхідності спростування доводів суб'єкта господарювання про відсутність монопольного становища, органи Антимонопольного комітету можуть уточнити товарні, територіальні (географічні) чи часові межі товарного ринку, шляхом дослідження ступеню відкритості ринку щодо міжрегіональної торгівлі, який оцінюється за показником розрахованим  як відсоткове співвідношення суми загального обсягу ввезення товару на певний ринок з території інших регіонів держави. Такий порядок коректності визначення  територіальних меж, встановлений пп.6.2,6.3 Методики.

Для визначення  монопольного становища суб'єкта господарювання в межах  ринку, використовуються джерела інформації передбачені в ч.11 Методики, а саме статистична офіційна державна інформація; адміністративні дані отримані на підставі спостережень, проведених органами державної влади; дані вибіркових спостережень і опитувань населення або інших покупців ( фізичних , юридичних осіб) про ситуацію на ринку; дані опубліковані в засобах масової інформації, що свідчать про виробничі плани підприємців учасників ринку; дані відомчих та незалежних дослідницьких та інформаційних центрів  по стан, структуру та обсяг товарних ринків, участь у товарообігу окремих виробників та покупців; опитування експертів (спеціалістів у відповідній галузі)  щодо оцінки рівня збалансованості ринку (попиту і пропозиції).

Як випливає з матеріалів справи, обласне територіальне відділення, на підставі наказу голови територіального відділення від 13.11.2006р. №90  та плану - завдання проведення в 2006 році перевірки суб'єктів господарювання на предмет дотримання ними законодавства про захист економічної конкуренції, перелік яких  затверджений Головою Антимонопольного комітету України 20.12.2005р., проведена перевірка товариства "Ланівці - цукор" , за результатами якої складено акт №33 від 11.12.2006р..  Згідно акту перевірки, товариство за даними 2005, 2006 років займає монопольне (домінуюче) становище на ринку переробки цукрових буряків у територіальних (географічних) межах  Ланівецького  району, з часткою 99% та 47,5% , що перевищує 35% передбачених ч.2 ст.12 Закону України та допустило порушення норм Закону України шляхом встановлення різних цін до рівнозначних угод із суб’єктами господарювання. Не погодившись з висновками викладеними в акті перевірки, товариство направило заперечення, посилаючись на  те, що актом документально не доведено викладених в ньому обставин та неправомірно визначено територіальні (географічні) межі ринку послуг по переробці цукрових буряків...

Розпорядженням адміністративної колегії №1 в січні 2007р. розпочато розгляд справи №286-ЗМС за наявними ознаками в діях товариства порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачених п.2.ст.50 та п. 2 ч.2 ст.13 Закону України. За результатами розгляду справи прийнято спірне рішення, яким встановлено територіальні (географічні) межі  ринку послуг по переробці цукрових буряків у межах Ланівецького, Шумського та Підволочиського районів. Як випливає з тексту рішення, дані межі ринку визначено із врахуванням місця розташування груп споживачів послуг, якими є господарства області, рівня цін на певні послуги на відповідних суміжних територіях, на яких розміщені інші цукрові заводи та враховуючи, що за межами даних адміністративних районів, з точки зору споживача, надання цих послуг є недоцільним. Разом з тим, в процесі розгляду справи, відповідач не надав письмових доказів, що підтверджують проведені ним дослідження щодо визначення меж у порядку встановленому ч.6 Методики, тобто не підтвердив документально правомірність визначення ним територіальних меж ринку.

Доводи представника відповідача щодо неможливості надання документів, які підтверджують дослідження територіальним відділенням  рівня цін,  оскільки це є комерційна таємниця  цукрових заводів, судом відхиляються, так як  такі документи є предметом дослідження згідно Методики , збір яких здійснюється територіальним відділенням відповідно до ст.41 Закону України, незалежно від їх місцезнаходження і свої доводи відповідач не підтвердив документально.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування , при цьому обставини , які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися  ніякими іншими засобами доказування. В даному випадку позивач оспорює факт дослідження відповідачем рівня цін при визначенні територіальних меж ринку, а тому таким доказом у справі є калькуляція собівартості виробництва цукру за 2005р., 2006р. на цукрових заводах на відповідних суміжних територіях та на території визначеного ринку , інші джерела інформації передбачені в ч.11 Методики, які відповідач не надав та не довів  рівень співвідношення цін на дані послуги  в межах цього ринку, прийнятний для виробників чи споживачів. Не доведено документально і точка зору споживача, на предмет доцільності надання цих послуг за межами встановленого ринку, так як не підтверджено дослідження  рівня транспортних витрат, включаючи особливості транспортування цукрового буряка.

При таких обставинах , відповідач не підтвердив документально на яких територіях, що є суміжними з визначеною ним межею  території ринку, проводилися дослідження, які ціни склалися на даних територіях та на території ринку у межах Ланівецького, Шумського та Підволочиського районів щодо цих послуг  та чи є  можливість переміщення або пропозиції, або попиту послуг між цими територіями, що є суттєвим і остаточним при визначені територіальних (географічних) меж ринку послуг,  тим самим не довів суду правомірність визначених ним цих  меж .

Посилання відповідача на те, що коректність визначених територіальних меж ринку послуг по переробці цукрових буряків підтверджується показником степені відкритості ринку, який складає менше 30%, також судом не приймаються до уваги, оскільки даний етап дослідження проводиться на предмет перевірки правильності визначених меж і не заміняє механізму їх визначення в порядку передбаченому п.6.1. Методики.

Враховуючи, що етап визначення  територіальних (географічних ) меж  ринку передує встановленню монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на даному ринку, а тому  відповідач, не довівши правомірність визначення територіальних меж ринку, не довів порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Слід зазначити, що матеріалами справи доведено і не оспорюється відповідачем, що дослідження проводилося виключно на підставі даних інформації Головного управління статистики у Тернопільській області "Зведення про надходження на переробку цукрових буряків у 2005році" та експрес - інформації Головного управління статистики у Тернопільській області станом на 27.11.2006року та даних наданих позивачем, що свідчить про те, що перевірка проведена поверхнево, висновки зроблені відповідачем на припущеннях, що є недопустимим відповідно до "Положення про порядок проведення перевірки додержання законодавства про захист економічної конкуренції" затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25.12.2001р. №182-р.

Не доведено відповідачем також підстави застосування до позивача санкцій за встановлення різної ціни при реалізації мішкотари, враховуючи, що ринок реалізації даного товару та його територіальні межі, не були предметом дослідження.

Крім того, безпідставними є дії відповідача щодо виключення (неврахування) з статистичних даних інформації про кількість буряка зданого на бурякоприймальні пункти населенням через посередника, оскільки чинним законодавством не заборонено посереднику здійснювати в інтересах та за рахунок іншого суб’єкта господарювання, який є замовником посередницьких послуг,  дії пов’язаних з  переробкою продукції... Також, відповідачем не подано доказів направлення ним інформації в органи статистики щодо невідповідності даних зазначених позивачем  в статистичних звітах  фактичним  даним, що свідчить про не доведення даного висновку ( п.69 Положення про порядок проведення перевірки ).

При таких обставинах, відповідач не довів належними та допустимими доказами порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а тому рішення визнається недійсним .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33,34,82, 84, 85  ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні  вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.06.2007р. №13 „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції”.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу,  протягом десяти днів з дня підписання ( 12.01.2008р.) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          М.С. Стадник