СУД
РІШЕННЯ

25.12.07р.

Справа № 16/414-07

За позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи -ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до  відповідача-1: Виконавчого комітету
Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області

про
визнання права власності на нерухоме майно

Суддя  ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача:  ОСОБА_2 - представник,  дов. від 16.11.2007р. №12292;

від відповідача-1:  не з'явився, про час і місце судового засідання
був повідомлений належним чином;

від відповідача-2:
не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним
чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просять визнати за ним, як
суб'єктом підприємницької діяльності, право власності на самочинно побудований
склад №2, літ. Б-1 н/ж, площею 103,3 кв.м, розташований по вул. Революційній,
34 “в” в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Позивач обґрунтовує можливість
визнання за ним права власності на самочинно побудований склад №2, літ. Б-1 н/ж
площею 103,3 кв.м, розташований по                        вул. Революційній, 34
“в” в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, тим що: - позивачем за власні
кошти збудований склад №2 літ “Б-1 н/ж” площею 103,3 кв.м; - згідно з
експертним висновком “КривбасБудсервіс” від 04.05.2007р. самочинно збудована
споруда -склад -побудована у відповідності до будівельних норм і правил та може
використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідач-1 відзиву на позов та
інших витребуваних судом документів не надав, його представник у судове
засідання не з'явився, а звернувся з клопотанням (вх. №22410 від 25.12.2007р.),
у якому просить розглянути справу  за
відсутності представника на підставі наданих документів.

Відповідач-2 відзиву на позов та
інших витребуваних судом документів не надав, його представник у судове
засідання не з'явився, поштове повідомлення суду про час і місце судового
засідання було отримано відповідачем 20.12.2007р.

За згодою представника позивача у
судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до реєстраційного
посвідчення від 09.09.1998р., виданого Криворізьким бюро технічної інвентаризації,
приміщення складу №1 за адресою: вул. Революційна, №34-в у м. Кривий Ріг в
цілому складається з приміщення цегляного складу №1 площею 478,5кв.м та
зареєстровано за ОСОБА_1  (а.с. 10).

Земельна ділянка площею 747 кв.м по
вул. Революційній, 34-в в м. Кривому Розі використовується  позивачем -Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 на підставі Тимчасової угоди від 10.01.2007р. № 55/4          (а. с.70).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем поряд зі складом №1 (літ. А-1 н/ж) збудований склад №2 (літ. Б-1 н/ж)
загальною площею 103,3 мІ (а.с.73,77,78).

Згідно експертного висновку по
стану будівельних конструкцій окремо стоячої будівлі по вул. Революційній, 34-в
м. Кривого Рога по результатам обстеження спірного об'єкту (об'єкту, на який
позивач просить визнати право власності) (а.с.35-44), виконаного Товариством з
обмеженою відповідальністю „Кривбасбудсервіс” (ліцензія Держбуду України сер.
АА №772712 від 28.12.2005р.) будівельні
конструкції нежитлової будівлі по вул. Революційній, 34-в знаходяться в
задовільному стані; подальша експлуатація будівлі, що обстежується, можлива при
дотриманні нормативних вимог по експлуатації будівель і споруд.

Спірний об'єкт не введений в
експлуатацію шляхом прийняття його в експлуатацію уповноваженою комісією з
складанням та затвердженням  акту вводу в
експлуатацію.

За даними технічного паспорту,
виготовленого Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради
“Криворізького бюро технічної інвентаризації”, об'єкт, на який позивач просить
визнати право власності, є самочинним будівництвом.

Враховуючи, що спірний об'єкт
збудований без належного погодження та затвердження належним чином проекту
будівництва, таке будівництво є самочинним згідно статті 376 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

У відповідності до частини 3 статті
376 Цивільного кодексу України право
власності  на  самочинно збудоване нерухоме  майно може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети,  за умови
надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Збудований позивачем склад №2 (літ.
Б-1 н/ж), розташований по вул.Революційній,34-в в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, був побудований на земельній ділянці, якою позивач
користується на підставі угоди від 10.01.2007р.

Доказів того, що земельна ділянка,
на якій здійснено самочинне будівництво, перебуває на праві власності у
юридичних чи фізичних осіб, не надано. Функцію розпорядження земельною ділянкою
за приписами пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України здійснює
Криворізька міська рада, оскільки розмежування земель державної та комунальної
власності у Дніпропетровській області не відбулося.  Згідно пункту 34 статті 26 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення  відповідно
до   закону   питань
регулювання земельних відносин становить виключну компетенцію сільських,
селищних, міських рад.

У відповідності до частини 5 статті
376 Цивільного кодексу України на
вимогу  власника  (користувача)
земельної ділянки суд може визнати
за  ним  право
власності  на  нерухоме
майно,  яке самочинно збудоване на
ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом не встановлено порушення прав
та інтересів інших осіб самочинним будівництвом.

Згідно із статтею  316 Цивільного кодексу України правом
власності є  право особи на річ  (майно), яке
вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу
встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Стаття 16 Цивільного кодексу  України передбачає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та  інтересу; способом захисту цивільних
прав та  інтересів може бути визнання
права

З урахуванням викладеного позовні
вимоги обґрунтовані, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до статті 49  Господарського процесуального кодексу
України, стороні, на користь  якої
відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої
сторони. Якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, господарський суд
має право покласти на нього державне мито незалежно від результатів вирішення
спору.

Враховуючи викладене, а також
приймаючи до уваги те, що спір виник не з вини відповідача, господарський суд
вважає за необхідне покласти на позивача судові витрати у справі.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за  Суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою  ОСОБА_1 (50025, м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області, АДРЕСА_1, свідоцтво про державну
реєстрацію НОМЕР_1 від 14.01.2004р., ідентифікаційний НОМЕР_2) право власності
на склад №2, літ. Б-1 н/ж, загальною площею 103,3 мІ, розташований по  вул. Революційній, 34-в в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області.

Судові витрати у справі віднести за
рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня  підписання рішення, оформленого відповідно до
статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,
оформленого

відповідно до статті 84 ГПК України

„29” грудня 2007р.