ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.
№ 12/124-06 (18/325)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровськпромбуд”

на  постанову
Дніпропетровського  апеляційного господарського суду від 31.10.06

у справі
№ 12/124-06(18/325)

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровськпромбуд”

до
Державної виконавчої служби в Ленінському районі м. Дніпропетровська
Релігійна громада “Християнська церква “Нова Віфанія”

про
стягнення 96133,32 грн.

за участю представників від:

позивача
Кочетов О.А. (керівник), Волнянська О.В. (дов. від 18.10.04)

відповідача
Єрмаков В.М. (дов. від 26.02.06)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.06 Відкритому акціонерному товариству “Дніпровськпромбуд” відмовлено в позові про стягнення збитків за неналежне виконання постанови суду в період з 01.06.02 по 16.07.02, також відмовлено у стягнені з відповідачів солідарно збитків у сумі 79044 грн. за період з 17.07.02 по 31.12.04. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.06 зазначене судове рішення залишено без змін.

ВАТ “Дніпровськпромбуд” просить скасувати рішення господарського суду від 11.08.06 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.06 та ухвалити рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному об’ємі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалені судові акти прийняті в порушення вимог ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновки, викладені в рішення та постанові не відповідають фактичним обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що касаційна скарга ВАТ “Дніпропетровськпромбуд” підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками також є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Частиною 4 ст. 623 ЦК України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. В ч.1 ст. 225 ГК України використовується термін “втрачена вигода”, що за змістом є тотожним поняттю упущеної вигоди.

Зі змісту ст. 623 і 22 ЦК України, ст. 225 ГК України випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправності  дій особи, яка завдала шкоди, причинний зв’язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судових актах, відповідно до свідоцтва про право власності від 23.12.00, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 4902, Релігійна громада “Християнська церква “Нова Віфанія” придбала з прилюдних торгів відповідно до акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції Гусєвим В.М. 22.12.00 та була власником майна клубу “Будівник”; що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Повітрофлотська, 2-А, трьохповерхової цегляної будівлі 1983 року побудова загальною площею 1547,7 кв.м.

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 24-29.05.01 публічні торги (аукціон) з продажу Будинку культури “Будівельник”, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Повітрофлотська, 2-А, що відбулися 14.12.00 визнано недійсними. Зазначене рішення набуло чинності відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.05.02, а тому згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, встановлені ним обставини не доводяться знову.

Судами встановлено, що 01.01.05 між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір оренди спірного приміщення на загальну площу 495,05 кв. м. Вимогу щодо повернення майна, яке придбано на прилюдних торгах, вчинено 14.01.05 та засвідчено актом приймання-передачі, укладеного між сторонами.

Суд першої інстанції на підставі матеріалів справи та встановлених фактів прийшов до висновку, що тривале неповернення майна позивачу пов’язані з вчиненням Відділом державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції  певних процесуальних заходів, визначених Законом України “Про виконавче провадження”.

Суд першої інстанції, проаналізувавши наявні у справі договори оренди, прийшов до висновку, що в період з 30.05.02 по 14.01.05 позивач розпоряджався майном. Суд також зробив висновок, що позивачем не доведено, що на частину приміщень, які займав відповідач-2, мали місце пропозиції щодо оренди  наведеної площі. Апеляційний господарський суд в постанові визнав доводи місцевого господарського суду обґрунтованими та констатував, що вини відповідачів у  нанесенні збитків позивачу не доведено. Колегія суддів вважає, що висновки щодо відсутності вини у нанесенні збитків позивачу зі сторони відповідачів є доведеними. В той же час доказів того, що дії виконавчої служби чи її бездіяльність визнано неправомірною судом не встановлено.

Позивачем не доведено, що на площу, яку займала релігійна громада (37 кв. м. офісного приміщення та 343 кв.м. площі актового залу, що слідує з акту приймання-передачі від 14.01.04) були орендарі. Отже, твердження позивача про зловживання правом відповідачів та наявність в їхніх діях вини, позивачем не доведено, а наявність перевірки виконання наказу прокуратурою Дніпропетровської області не свідчать про вину відповідачів у виникненні збитків.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що позивач не втрачав права щодо утримання спірного приміщення в період з 30.05.02 по 14.01.05. Таким чином, суди дійшли правомірного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено завдана неправомірними діями відповідача шкода (неможливість здачі в оренду майна та отримання прибутку), причинно-наслідковий зв’язок між неправомірними діями і заподіянням шкоди та її розмір. Окрім того, позивачем не доведений факт вини відповідачів у заподіянні шкоди. Наведене свідчить про відсутність повного складу цивільно-правового правопорушення, що унеможливлює цивільну відповідальність.

Твердження скаржника про допущені порушення норм матеріального та процесуального права спростовуються доводами та встановленими фактами в рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного господарського суду. Судові рішення, які постановлено по справі, відповідають вимогам закону, а отже підстав для скасування не вбачається. Отже, колегія суддів вважає, що в оскаржуваних судових актах була  дана належна юридична оцінка обставинам справи тому відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровськпромбуд” залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.06 по справі № 12/124-06 (18/325) –без змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко