ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.07                                                                                           Справа№ 11/403

По справі:

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Управління механізації № 1”, м.Львів

До: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ливарний завод”, с.м.т.Куликів

про стягнення 6012,00грн.

Представники:

від позивача: Занов”як-предст. доручення б/н від 14.05.2007року

від відповідача: Панюра-предст.доручення б/н від 18.12.2007року

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть позову:

Розглядається справа за позовом Відкритого акціонерного товариства „Управління механізації № 1” про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю „Ливарний завод” коштів за невідвантажену продукцію в сумі 6012,00грн.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечує.

В процесі розгляду справи суд встановив наступне:

Для виробничих потреб ВАТ „Управління механізації № 1” замовило у відповідача 10 заготовок (відливок) для виготовлення катків на кран РДК-25, за які провів попередню оплату згідно виставленого рахунку № 126 від 15.03.2007року на суму 10020,00грн.

Факт проведення оплати підтверджено платіжними дорученнями № 92 від 15.03.2007року на суму 6000,00грн., № 93 від 19.03.2007року на суму 2700,00грн. та № 95 від 21.03.2007року на суму 1320,00грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невідповідність відлитих заготовок розмірам катка крана РДК-25, в зв’язку з чим він листом № 07/05 від 14.05.2007року повідомив відповідача та просив повернути сплачені кошти в сумі 10020,00грн.

Кошти були частково повернуті, про що свідчать виписки з банку від 25.07.2007року на суму 6,00грн. і 3000,00грн. та від 05.10.2007року в сумі 1002,00грн.

Таким чином, позивач звернувся із позовною заявою про стягнення залишку проплачених коштів, що складають 6012,00грн.

В судовому засіданні позивачем уточнив суму позовних вимог в зв”язку із проведенням відповідачем додаткової часткової проплати після якої сума основної заборгованості складає 3000,00грн.

Дану сума позивач просить суд стягнути в примусовому порядку.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовну заяву необґрунтованою матеріалами справи з огляду на наступне:

Позивачем –ВАТ «Управління механізації №1»було зроблено замовлення та погоджена ціна заготовок (відливок) катків на кран РДК -25 в кількості 10 шт. згідно існуючої на заводі оснастки та взірців відливок (без надання відповідно креслень та ТУ на відливки).

15 березня 2007 року ВАТ «Управління механізації №1»отримало від ТзОВ «Ливарний завод»рахунок № 126 на оплату за відливку катка в кількості 10 шт., на загальну суму 10020,00 грн. платіжними дорученнями:

- № 92 від 15 березня 2007 року на суму 6000,00 грн.;

- № 93 від 19 березня 2007 року на суму 2700,00 грн.;

- № 95 від 21 березня 2007 року на суму 1320,00 грн.

Про перерахування коштів свідчать виписки банку за 15,19,21 березня 2007 року.

Угода –замовлення (заявка) за своєю суттю є разовим договором, оскільки однією із сторін запропоновано (поступила оферта), а другою прийнято пропозицію (акцептовано) зроблене замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного договору не вимагалась.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.180 ГКУ визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи наведене, сторони, а саме ВАТ «Управління механізації № 1»та ТзОВ «Ливарний завод»погодили всі істотні умови та уклали договір поставки.

Після погодження термінів виконання замовлення сторонами та проведенням часткової оплати зі сторони Позивача ТзОВ «Ливарний завод»виготовив в обумовлені строки 10 відливок (заготовок) катків.

Однак, позивач відмовився отримувати відливки (заготовки) у ТзОВ «Ливарний завод», оскільки вони потребують додаткових витрат, пов»язаних з механічною обробкою та коплектацією цих відливок.

Тому твердження Позивача про те, заготовки не відповідали розмірам і не могли бути використані у виробництві не відповідає дійсності.

Крім того, відповідач наполягає на відсутності листа про невідповідність зробленого замовлення виготовленим відливкам. В матеріалах справи відсутні докази надсилання такого листа.

Відповідно до ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам досягнутої угоди. У разі відсутності в договорі купівлі –продажу (під означення якого відповідають дані правовідносини) умов щодо якості товару продавець зобов»язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Оскільки, Позивач погодився щоб заготовки були виготовленні згідно існуючої на заводі оснастки (без надання розмірів та ТУ), то жодних претензій щодо розміру деталей не може бути прийнято у зв»язку з тим, що ТзОВ «Ливарний завод»виготовив деталі які відповідають стандарту.

Крім того, невідповідність деталей стандарту повинна бути підтверджена належним чином. Але, жодних доказів щодо неналежності заготовок Позивачем не надано. Позивачем не представлено суду акту про невідповідність виготовленого замовлення та надання послуг.

Таким чином, ТзОВ «Ливарний завод»повністю виконало свої зобов»язання щодо виготовлення заготовок.

Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3000,00грн. та припиняє провадження у справі в частині стягнення 3012,00грн.

Щодо заявлених в уточненні 1002,00грн. понесених позивачем на послуги адвоката, то ст. 49 ГПК України передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаціно-технічне забезпечення судового процесу та ін. витрати, пов”язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову на відповідача та кваліфікуються як господарські витрати.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то судові витрати та витрати на послуги адвоката залишаються за позивачем.

Керуючись п. 1.1. ст. 80, ст. ст. 82-84 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В частині стягнення 3012,00грн. провадження у справі припинити.

В рештій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                           Сало І.А.