ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-1/107-2/424
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"14" листопада 2007 р.  15:20                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя у складі:

Головуючого судді Шевчук Н.Г.,

Суддів                       Дмитрієва В.Є.,

Євдокимова І.В.

при секретарі: Чорній М.В.,

за участю представників:

позивача – Онущак Н.С., довіреність № 1732/09 від 07.09.2007;

Гусєв О.В., довіреність № 1733/09 від 07.09.2007;

відповідача –Затолокін Р.С., довіреність ВСК № 239225 від 22.11.2007.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою відкритого акціонерного товариства Банк „Морський” до Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України в Автономній Республіці Крим про скасування постанови №09-025/5581 від 18.04.2005.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство Банк „Морський” (далі –ВАТ Банк „Морський”) звернулось у порядку статей 104-106 Кодексу адміністративного судочинства України до господарського суду з позовною заявою до Головного управління Національного банку України в Автономній Республіці Крим про скасування постанови №09-025/5581 від 18.04.2005.

Вимоги позовної заяви заявник обґрунтовує тим, що постанова №09-025/5581 від 18.04.2005 винесена з порушенням термінів, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, тобто, з пропуском однорічного терміну; що згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, статтею 139 Господарського кодексу України, доходи і вартість імпортованих товарів, робіт, послуг не відносяться ні до валютних цінностей, ні до майна; а також у зв’язку з тим, що несвоєчасне надання Декларації, що містить тільки інформацію про належних декларуванню доходів і вартості імпортованих товарів, робіт, послуг, згідно з наказом Міністерства фінансів України №207 від 25.12.1995 і Положенням про валютний контроль, затвердженим постановою Правління Національного банку України №49 від 08.02.2000, не тягне накладення санкцій, передбачених пунктом 2.7 Положення про валютний контроль.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує з посиланням на вимоги статті 69 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1993, пункту 5 Порядку подання фінансової звітності, статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” №996-XIV від 16.07.1999, пункту 1.14 Інструкції про складання проміжної (квартальної) фінансової звітності  банків України, пункту 5.1 Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України, пунктів 2, 3 Наказу Міністерства фінансів України №207 від 25.12.1995, пунктів 3.2-3.5 Положення про валютний контроль, пунктів 2.1, 2.2, 2.7 Положення про Апеляційну комісію Національного банку України /арк.с. 30-37/.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази в межах позовних вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

21 лютого 2005 року (вих.№226) відповідач направив на адресу позивача Декларацію №302 про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2003, та копію платіжного доручення, що підтверджує оплату видачі довідки про проведення декларування /арк. с. 38-44/.

В акті документальної перевірки позивача з питань дотримання валютного законодавства України від 22 лютого 2005 року встановлений факт затримки надання позивачем  Декларації /арк. с. 45/.

24 березня 2005 року складений протокол №09-025/4306 порушення валютного законодавства, в якому зафіксовано порушення позивачем строків надання Декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2003 (арк. с. 8).

18 квітня 2005 року відповідачем прийнята постанова № 09-025/5581 про притягнення позивача до відповідальності за порушення валютного законодавства, згідно з якою на позивача накладений штраф в розмірі 12427,00 грн. Постанова набрала чинності з дня її підписання /арк. с. 7/.

29 квітня 2005 року позивач, не погодившись з вказаною постановою, оскаржив її Апеляційній комісії НБУ, та рішенням від 22.08.2005 Апеляційна комісія НБУ відмовила у задоволенні апеляційного звернення позивача /арк. с. 49-52/.

Згідно роз’яснень Державної податкової адміністрації України №14170/7/23-5317 від 29.07.2004 днем початку відліку розрахунку штрафу слід вважати наступний день після закінчення терміну подачі Декларації за звітний період до органів податкової служби, а днем закінчення відліку розрахунку штрафу вважати день закінчення перевірки при умові, що підприємство мало на останню звітну дату валютні цінності, майно або товари, які знаходяться за кордоном з перевищенням законодавчо встановлених термінів та які на дату проведення перевірки не були повернені.

Спір виник з того, що позивач, не погодившись з Постановою №09-025/5581 від 18.04.2005, вважає, що при відсутності валютних цінностей та майна при заповненні тільки IV і V розділів Декларації фінансові санкції не застосовуються., але відповідач вважає, що позивачем порушені строки надання Декларації, що тягне відповідальність, передбачену Положенням про валютний контроль, затвердженим постановою Правління Національного банку України №49 від 08.02.2000.

Правовідносини сторін регулюються Законом України “Про банки і банківську діяльність”; Декретом Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1993; Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №419 від 28.02.2000; Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” №996-XIV від 16.07.1999; наказом Міністерства фінансів України №207 від 25.12.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.01.1996  за № 18/1043; Положенням про валютний контроль, затвердженим постановою Правління Національного банку України №49 від 08.02.2000, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 за № 209/4430.

Відповідно до статті 69 Закону України “Про банки і банківську діяльність” банк зобов'язаний подавати Національному банку України фінансову і статистичну звітність щодо роботи банку, його операцій, ліквідності, платоспроможності, прибутковості, а також інформацію афілійованих осіб банку з метою оцінки фінансового стану банку.

Згідно статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1993 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Вказана стаття 9 Декрету не містить обов’язку резидентів декларувати доходи.

Пунктом 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №419 від 28.02.2000, встановлено, що квартальна фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, а річна - не пізніше 20 лютого наступного за звітним року.

Відповідно до пунктів 2, 3 наказу Міністерства фінансів України №207 від 25.12.1995 декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб'єктів підприємницької діяльності. Встановлено, що обов'язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності, починаючи з підсумків за 1995 рік, а спільними підприємствами з іноземними інвестиціями - щоквартально до 20 числа наступного місяця за звітним кварталом і у терміни, встановлені для подання річної звітності, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік.

Згідно пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України №49 від 08.02.2000,  невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність:

-          порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожний день порушення;

-          порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

З огляду на зазначені акти відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності.

У постанові, яка оскаржується позивачем, відповідач притягнув до відповідальності позивача у вигляді штрафу за ті зобов’язання, невиконання яких не тягне за собою застосування штрафних санкцій.

Статтею 344 Господарського кодексу України встановлено, що міжнародні розрахункові операції провадяться за грошовими вимогами і зобов'язаннями, що виникають при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності між державами, суб'єктами господарювання, іншими юридичними особами та громадянами, які перебувають на території різних країн. Суб'єктами міжнародних розрахунків є експортери, імпортери і банки, які вступають у відносини, пов'язані з рухом товаророзпорядчих документів та операційним оформленням платежів. Міжнародні розрахунки регулюються нормами міжнародного права, банківськими звичаями і правилами, умовами зовнішньоекономічних контрактів, валютним законодавством країн - учасниць розрахунків. Загальні умови розрахункових відносин з іноземними державами визначаються міжнародними договорами. Порядок розрахунків і ведення банківських рахунків встановлюється договорами, що укладаються уповноваженими на це банками. Міжнародні розрахунки здійснюються через установи банків, між якими є кореспондентські відносини (банки, що мають домовленість про проведення платежів та розрахунків за взаємним дорученням).

Позивачем не здійснювались депозитні операції чи інші операції, передбачені розділами ІІ та ІІІ Декларації. На кореспондентському рахунку банку, відкритому в банках –нерезидентах, знаходяться, в основному, грошові кошти всіх його клієнтів, які мають розрахунки з партнерами–нерезидентами на залишки цих коштів. Банк–нерезидент нараховує проценти, які є доходом відповідача в іноземній валюті.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Постановою Головного управління Національного банку України в Автономній Республіці Крим № 09-025/5581 від 18.04.2005 відповідача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 12427,00 грн., який був нарахований відповідно до п. 2.7 Положення про валютний контроль. Підставою застосування штрафу було порушення ним валютного законодавства у зв’язку з несвоєчасним наданням Декларації станом на 01.01.2003, про що зазначено у Протоколі № 09-025/4306 від 24.03.2005.

Спеціальне законодавство не передбачає строків притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства, тому у цьому випадку підлягає застосуванню вимоги статті 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги про скасування постанови №09-025/5581 від 18.04.2005 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 94, 98 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем та документально підтверджені, присуджуються йому у сумі 3,40 грн.

Керуючись статтями 157-163  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати постанову №09-025/5581 від 18.04.2005 Головного управління Національного банку України в Автономній Республіці Крим (95000, м. Сімферополь, вул. Горького, 5) про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства відкритого акціонерного товариства Банк „Морський” (99001, м.Севастополь, вул. Брестська, 18-А, код у ).

3.          Повернути з державного бюджету (р/р 00007, банк УДК в місті Севастополі, одержувач Державний бюджет Ленінського району, МФО 824509, ) на користь відкритого акціонерного товариства Банк „Морський” (99001, м. Севастополь, вул. Брестська, 18-А, код у ) судовий збір у розмірі 3,40 грн.

4.          Роз’яснити сторонам, що:

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя                                                                            Н.Г.Шевчук

Судді                                                                                                           В.Є. Дмитрієв

І.В. Євдокимов

19.11.2007