АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.07.07
Справа  № 5/3429-13/397А

10
липня 2007 року                                        Справа
№ 5/3429-13/397А

м.
Львів

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді
Галушко Н.А.

суддів
Процик Т.С.

Юрченко Я.О.

розглянув
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, м. Львів №
5215/10-008 від 13.03.2007 року (далі ДПІ у Галицькому районі м. Львова)

на постанову Господарського суду
Львівської області від 14.02.2007 року

у
справі № 5/3429-13/397А

за
позовом: ДПІ у
Галицькому районі м. Львова

до відповідача: суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Львів (далі СПД -ф. о.
ОСОБА_1, м. Львів)

про стягнення бюджетної заборгованості

За
участю представників сторін:

від
позивача - Хома Т.І.-
гол. держ. под. інспектор юр. відділу

від
відповідача -ОСОБА_2 -
представник

Права та
обов'язки представникам сторін відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України
роз'яснено.

Постановою
господарського суду Львівської області від 14.02.2007 року у справі №
5/3429-13/397А (суддя Станько Л.Л.) частково задоволено позовні вимоги ДПІ у
Галицькому районі м. Львова: стягнуто з СПД -ф. о. ОСОБА_1, м. Львів в дохід
Державного бюджету Галицького району 800,00 грн. податкового зобов'язання,
визначеного податковим повідомленням -рішенням від 23.06.2004 року №
2211730/04-17-2/ та 2776,00 грн. податкового зобов'язання,
визначеного податковим повідомленням -рішенням від 23.06.2004 року №
2151730/04-17-2/; в частині поновлення строку звернення до суду за
стягненням 138550,00 грн. податкового зобов'язання, визначеного в податковому
повідомленні -рішення №2211730/1/04-17-2/ від 23.06.2004 року
-відмовлено; в частині податкового зобов'язання на суму 138550,00 грн.
визначеного в податковому повідомленні -рішенні № 2211730/1/04-17-2/206500151
від 23.06.2004 року, в частині стягнення пені на суму 981,80 грн., обчисленої з
податку з доходів фізичних осіб, в частині стягнення 2,54 грн. збору на розвиток
виноградарства і хмелярства, в частині стягнення податкового зобов'язання на
суму 400,00 грн., визначеного податковим повідомлення -рішенням
№2211730/04-17-2/ від 23.06.2004 року в позові відмовлено.

Постанова
суду першої інстанції мотивована тим, що застосування механізмів стягнення
перед бюджетом, передбачених Законом України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" до
нарахованих штрафних санкцій за невикористання РРО не має під собою правових
підстав.

ДПІ у
Галицькому районі м. Львова подано апеляційну скаргу            № 5215/10-008 від 13.03.2007 року
на вищевказану постанову до Львівського апеляційного господарського суду, в
якій просить скасувати постанову суду та задоволити позовні вимоги, посилаючись
на те, що на момент вчинення правопорушення під час реалізації товарів за
готівкові кошти ДПІ правомірно застосовано повідомлення-рішення форми „Р”;
позов заявлено про стягнення заборгованості, податкові повідомлення-рішення платником
в суді не оскаржувались отже узгоджені платником; кошти в розмірі 143
510,36грн. підприємством добровільно у встановлені законом строки до бюджету не
сплачені, і як наслідок, рахується заборгованість відповідача перед бюджетом.
Наводить скаржник і інші підстави для скасування постанови суду.

СПД -ф.
о. ОСОБА_1, м. Львів у відзиві на апеляційну скаргу постанову суду просить
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши
матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення
представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

ДПІ у
Галицькому районі м.Львова проведено перевірку дотримання вимог законодавства
про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1, про що складено акт №63/17-1
від 09.04.2004р.

При
проведенні перевірки встановлено, що відповідачем безпідставно включено у
грудні 2002р. та березні, квітні, липні, жовтні, листопаді 2003р. до
податкового кредиту суму 2 296,00грн. податку на додану вартість, чим порушено
п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від
03.04.1997р. №168/97; порушено п.1.2.3 ст.3 Закону Vкраїни „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" від 06.07.1995р. №265/95-ВР, відповідно до ст..17 закону
застосовано штрафну санкцію в сумі 138 550,00грн.; порушено ст..3 Закону
України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від
23.03.1996р. №98/96-ВР, відповідно до ст..8 закону застосовано штрафну санкцію
в сумі 1 200,00грн.; нараховано пеню по податку з доходів фізичних осіб в сумі
981,80грн. та 2, 54грн. -збір на розвиток виноградарства та хмелярства.

На
підставі акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м.Львова прийнято податкові
повідомлення-рішення:

-
№2211730/1/04-17-2/ від 23.06.2004р., яким визначено згідно ст. 17
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР (зі змінами і
доповненнями) ( далі ЗУ №265) суму штрафної санкції у розмірі 138 550,00грн.

-
№2211730/1/04-17-2/ від 23.06.2004р., яким визначено суму податкового
зобов”язання за платежем: плата за торгові патенти, визначеної згідно п.1 ст.8
Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності"  в сумі 1 200,00грн;

-
№2211730/1/04-17-2/ від 23.06.2004р., яким визначено суму податкового
зобов”язання за платежем: податок на додану вартість за порушення Закону
України „Про податок на додану вартість" в сумі                  3 087,00грн., в т.ч. 2
296,00грн. - основний платіж і 791,00грн - штрафна санкція

ДПІ у
Галицькому районі м.Львова звернулась до господарського суду з позовом про
стягнення податкової заборгованості в сумі 143 510,36грн. у зв'язку із тим, що
відповідачем у добровільному порядку у встановлені законом строки кошти до
бюджету не сплачені.

Судом
першої інстанції встановлено, що сума штрафних санкцій, визначених у
вищеназваних повідомленнях рішеннях складає 142 837,00грн (138 550 грн. + 1200
грн. +3087грн.=142837 грн. ), а не 143 510,36 грн., як вказано в сумі позову .

Щодо
штрафної санкції, визначеної за порушення Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" №265/95-ВР (далі Закон України №265/95-ВР) в сумі 138
550,00грн., судова колегія зазначає наступне.

Як
вбачається із матеріалів справи, а саме актом перевірки встановлено факт
реалізації товарів за готівкові кошти. Приватний підприємець ОСОБА_1, отримавши
готівкові кошти за прибутковими ордерами на загальну суму 27 710,00грн. не
провів їх через касовий апарат, а здав вказані суми в банк на розрахунковий
рахунок, чим допущено порушення ст.3 Порядку використання реєстраторів
розрахункових операцій. За вказане порушення позивачем визначено щодо суми 27
710,00грн. штрафну санкцію в розмірі 138 550,00грн., відповідно до ст.17 Закону
України № 265.

Як
вбачається із матеріалів справи, при винесенні податкового повідомлення-рішення
№2211730/1/04-17-2/ ДПІ у Галицькому районі м.Львова застосовано
процедуру, встановлену ст..5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"
№2181-ІІІ від 21.12.2000р. при визначенні граничного строку сплати вказаної
суми до бюджету.

Закон України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування
РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що контроль за сплатою
платежів відповідно до наведеного вище Закону та нарахування штрафних
(фінансових санкцій) покладено на органи державної податкової служби, але
водночас цей закон не є нормативним актом з питань оподаткування. За порушення
вимог цього Закону до суб”єктів підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів
державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції, визначені
ст. ст.. 17 - 24 Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Згідно із
ст.25 вищевказаного закону суми фінансових санкцій, які визначені ст. 17 - 24
цього Закону, підлягають перерахуванню суб”єктами підприємницької діяльності до
Держбюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної
податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Відповідно
до п.1.5 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" штрафна санкція
(штраф) це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених
відповідними законами.

Згідно із
ст.2 Закону України „Про систему оподаткування” під податком і збором
(обов'язковим платежем) до бюджетів та державних цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового
фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються Законами
України з питань оподаткування. Статтями 14, 15 цього Закону встановлено
перелік та види податків і зборів, що справляються на території України.

Штрафні
санкції, встановлені Законом України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" в даному переліку відсутні.

Як
вбачається із Листа ДПА України від 05.10.2006р. N18547/7/24-1117 штрафні
(фінансові) санкції, нараховані органами державної податкової служби за
порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг",
не є податковими зобов'язаннями у визначенні Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", тому норми Закону N2181 не поширюються на зазначені
штрафні санкції. У разі несплати такі штрафні санкції не можуть набувати
статусу податкового боргу, а також не може застосовуватися порядок їх
стягнення, передбачений Законом № 2181".

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

З огляду
на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що
застосування механізмів стягнення перед бюджетом, передбачених Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" до нарахованих штрафних санкцій за
невикористання РРО не має під собою правових підстав.

Окрім
того, стягнення несвоєчасно сплачених суб'єктами підприємництва штрафних
(фінансових) санкцій, застосованих за порушення Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" здійснюється виключно у судовому порядку.

Згідно із
ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути поданий в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом чи
іншими законами. Для звернення до адміністративного суду встановлюється річний
строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Як
вбачається із матеріалів справи, позовна заява ДПІ у Галицькому районі м.Львова
подана до господарського суду Львівської області 10.11.2006р. за № 24244/10-008
- через 10 місяців після закінчення граничного строку звернення до суду,
оскільки 14.01.2005р. - це остання дата відповіді ДПА у Львівській
області за результатами оскарження податкових повідомлень - рішень відповідачем
в адміністративному порядку.

ДПІ у
Галицькому районі м. Львова не надано суду доказів поважності причин пропущення
строку звернення до суду.

Щодо
визначеної суму податкового зобов”язання за платежем: плата за торгові патенти,
визначеної згідно п.1 ст.8 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" в сумі 1 200,00грн. за проведення готівкових
операцій без одержання торгового патенту, судова колегія зазначає наступне.

Як
вбачається із п.9.1 акту перевірки готівкові операції здійснювалися в двох
місяцях - в травні 2003 року і липні 2003 року.

Згідно з
ч.4 ст. 8 Закону України Про патентування певних видів підприємницької
діяльності" за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без
одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання
торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону,
сплачують штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний
термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним
порушенням.

Як
вбачається із п.9.2 акту перевірки позивачем встановлено здійснення операцій з
реалізації товарів без одержання відповідного торгового патенту за період
травень-липень 2003р. (вартість торгового патенту за вказаний період складає
600 грн.

Враховуючи
наведене, судова колегія прийшла до висновку, що позивачем правомірно визначено
відповідачу штрафну санкцію за проведення готівкових операцій без одержання
торгового патенту в сумі 1 200,00грн.

Щодо визначення
суми податкового зобов”язання за платежем: податок на додану вартість за
порушення Закону України „Про податок на додану вартість" в сумі 3
087,00грн., в т.ч. 2 296,00грн. - основний платіж і 791,00грн - штрафна
санкція, судовою колегією встановлено, що на момент прийняття рішення судом
першої інстанції у відповідача податковий борг з податку на додану вартість
становив 2 776,00грн., а не 3 087,00грн, як вказано у спірному податковому
повідомленні-рішенні. Податковий борг за актом перевірки виник внаслідок
безпідставного віднесення до податкового кредиту у грудні 2002р. та 2003р.
(березень, квітень, жовтень, листопад) суми 2 296,00грн податку на додану
вартість, чим порушено п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану
вартість".

Щодо
застосування пені в сумі 2,54 грн. зі збору на розвиток виноградарства і
хмелярства і 400,00грн. пені на податок з доходів фізичних осіб, судовою
колегією встановлено.

Згідно з
п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий борг
(недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Відповідно до
п.1.4 ст.1 пеня справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним
погашенням податкового зобов'язання. Підставою для стягнення (справляння) з
платника податків пені як складової податкового боргу є податкова вимога. У
разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в
установлені троки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові
вимоги (п.п. 6.2.1 п.6.2 ст. 6 Закону).

Як
вбачається із матеріалів справи, щодо вказаних сум платнику податків не
виставлено податкових вимог, які є підставою для стягнення з нього податкового
боргу.

Окрім
того, відповідно до п.6.5 ст.6 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" у разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та
штрафних санкцій) або податкового боргу зменшується внаслідок їх
адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або
податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків
нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить
нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу).

З огляду
на викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що
стягнення з відповідача пені в сумі 2,54 грн. зі збору на розвиток
виноградарства і хмелярства і пені в сумі 400,00грн. на податок з доходів
фізичних осіб є неправомірним.

За таких
обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що
постанову господарського суду Львівської області слід скасувати частково, в
частині відмови в позові в частині стягнення податкового зобов”язання в сумі
400,00грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням №2211730/1/04-17-2/
від 23.06.2004р.,

Керуючись
ст.ст. 69, 71, 86, 198, 202, 205, 207 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И
В:

1.          Апеляційну скаргу ДПІ у Галицькому районі м. Львова №
5215/10-008 від 13.03.2007р. задоволити частково.

2.                    Постанову
господарського суду Львівської області від 14.02.2007 року у справі №
5/3429-13/397А скасувати частково.

3.          Задоволити позовні вимоги ДПІ у Галицькому районі м. Львова
в частині стягнення податкового зобов”язання в сумі 400,00грн. за платежем:
плата за торгові патенти, визначеного податковим повідомленням-рішенням
№2211730/1/04-17-2/ від 23.06.2004р.

4.          В решті постанову суду залишити без змін.

5.          Господарському суду Львівської області видати наказ.

6.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може
бути оскаржена в касаційному порядку, згідно ст. 212 КАС України.

7.          Справу направити в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко
Н.А.

Суддя
Процик Т.С.

Суддя
Юрченко Я.О.