ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "14" лютого 2007 р.
по справі  № 1/133/55-75

За позовом Підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

до
Луцькоїміської ради, м. Луцьк

про
визнання права власності

Суддя          Гончар М.М.

ЗА
УЧАСТЮ ПРЕДСТАВНИКІВ СТОРІН:

від
позивача: ОСОБА_2, довір. від 13.11.2006 року

від
відповідача: Дячук Р.О., довір. №4.16-1063 від 03.11.2006 року

Суть
спору: позивач - підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд з позовом
про визнання права власності на належні йому торгові та складські приміщення,
що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1, побудовані самочинно на земельній
ділянці, яка до початку будівництва не була виділена позивачу.

Представник
позивача в судовому засіданні 24.01.2007 року подав суду уточнення позовних
вимог та просив суд визнати право власності на належні підприємцю ОСОБА_1
торгові та складські приміщення, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 загальною
площею 1444,29 кв. м.

Представник
позивача 14.02.2007 року подав суду уточнення позовних вимог та просив суд
визнати право власності на належні підприємцю ОСОБА_1 торгові та складські
приміщення, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 1713,6 кв.
м.

Відповідач
в запереченні проти цивільного позову від 23.01.2007 року та представник
відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, з тих
підстав, що відповідачем не поданий акт прийняття в експлуатацію закінченого
будівництва об'єкту.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника
відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

16
серпня 2005 рішенням Луцької міської ради НОМЕР_1 підприємцю ОСОБА_1 було
погоджено місце розташування торгових та складських приміщень на земельній
ділянці в АДРЕСА_1, загальною площею 0,0750 га, що належать ПП ОСОБА_1 на праві
приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на
земельну ділянку від 14.04.2006 року, який зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_1.

До
моменту прийняття такого рішення на даній земельній ділянці були вже
розташовані два приміщення: складське приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею
356 кв.м., яке було придбане позивачем за 14000 грн. у Приватної фірми
"Вітан" на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення
від 01.10.2004 року та складське приміщення по АДРЕСА_2, загальною площею 157
кв. м., яке було придбане ПП ОСОБА_1  за
30035 грн. у гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2005
року.

Після
прийняття рішення Луцької міської ради НОМЕР_1 від 16.08.2005 року, ПП ОСОБА_1,
у відповідності з Закону України "Про планування і забудову
територій" було зібрано усі необхідні документи на проектування та
відповідний проект для отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Це
також підтверджують:

-Заключення ТАМП
"Волиньархпроект" про відповідність дійсним державним

будівельним,
санітарно-гігієнічним та протипожежним нормам від 01.11.2006 року;

-Експертний висновок ГУ МНС України у
Волинській області від 29.06.2006 року;

- Висновок Волинської обласної
санепідемстанції № 5.1/180 від 22.06.2006 року;

-Висновок комплексної, державної
експертизи Волинської обласної служби Української державної інвестиційної
експертизи по робочому проекту будівництва торгових та складських приміщень в
м. Луцьку по АДРЕСА_1, від 14.07.2006 р.;

-Висновок експертизи з питань охорони
праці Державного підприємства

"Волинський
експертно-технічний центр" про відповідність проектної документації

нормативно-правовим
актам НОМЕР_2.

Стаття
375 Цивільного кодексу України закріплює право власника на забудову належної
йому земельної ділянки, зокрема, у п.1. цієї статті зазначено, що власник
земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй
ділянці іншим особам.

На
підставі ч.2 ст.375 Цивільного кодексу України: власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно
до ч.3. ст.375 Цивільного кодексу України право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних,
екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної
ділянки за її цільовим призначенням, що повністю дотримано, виходячи з
вищенаведених висновків та заключень експертиз.

Оскільки
перебудова на належних підприємцю ОСОБА_1 будівель була здійснена без належного
дозволу на ведення будівельних робіт, на підставі ч.1 ст.376 Цивільного кодексу
України, така перебудова вважається самочинним будівництвом.

Частина
3 ст.376 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

На
підставі ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, що абсолютно
відповідає даному випадку і підтверджене численними експертними висновками та
заключеннями.

У
відповідності до ст.ст. 328, 334 Цивільного кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо
інше не встановлене законом або договором.

В
силу ст. 55 Закону України "Про власність", власник не може бути
позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим
Законом та іншими законодавчими актами.

Відповідно
до ч. 1 та ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Наявними
в справі документами підтверджується завершення реконструкції.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 55 Закону України "Про власність", ст.ст. 144, 147 Господарського
кодексу України, ст.ст. 328, 331, 334 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43,
44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
-

ВИРІШИВ

1.Позов
задовольнити повністю.

2.Визнати
право власності на торгові та складські приміщення, загальною площею 1713,6 кв.
м. , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 за Підприємцем ОСОБА_1, АДРЕСА_3.

3.Витрати
по справі покласти на позивача.

Суддя                                                         М.М. Гончар