ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.03.07                                                                                           Справа№ 5/23-18/7А

Господарський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді                                                              Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                    Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні у м.Львові

розглянувши справу за позовом
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)
у Залізничному районі м.Львова

до
Закритого акціонерного товариства (надалі ЗАТ) „Львівська база медичної техніки”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) „Спрінт-СА”

про
визнання недійсним господарського зобов‘язання та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України

з участю представників:

представника позивача – [...] –старший державний податковий інспектор (довіреність за №13749/10-0 від 15.05.2006 року);

представника відповідача ЗАТ „Львівська база медичної техніки” –[...] –представник (доручення від 01.02.2007 року),

ВСТАНОВИВ:

що ДПІ у Залізничному районі м.Львова звернулась з позовом в господарський суд про визнання недійсним господарського зобов‘язання між ЗАТ „Львівська база медичної техніки” та ТзОВ „Спрінт-СА”, яке виникло на підставі усної угоди про поставку товарно-матеріальних цінностей, та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України.

Уточненням до позовних вимог за №7164/10-0 від 05.03.2007 року позивач просить визнати недійсним господарське зобов‘язання, виникнення якого підтверджується податковими накладними за №002 від 18.08.2004 року, за №003 від 18.08.2004 року, за №004 від 18.08.2004 року, за №005 від 18.08.2004 року, за №009 від 18.08.2004 року, за №010 від 18.08.2004 року, за №555 від 06.09.2004 року, за №556 від 06.09.2004 року, за №557 від 06.09.2004 року,  за №932 від 26.10.2004 року, на загальну суму 92350 грн. 32 коп.

Підставами позову є  те, що податкове зобов‘язання з податку на додану вартість, яке виникло у ТзОВ „Спринт-СА” у зв‘язку із виписуванням вищевказаних податкових накладних, ним у відповідний період не задекларовано, відтак, суми згаданого податку до бюджетом не сплачувались. А тому, вважає орган державної податкової служби таке зобов‘язання підлягає визнанню недійсним, оскільки укладено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з викладених підстав, просить їх задоволити.

Відповідач ЗАТ „Львівська база медичної техніки” не погоджується з позовними вимогами з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву від 01.02.2007 року. Зокрема, вважає згаданий відповідач, що в даному випадку мала місце не усна угода, а договір купівлі продажу товарів за №26/10-01. Окрім того, ТзОВ „Спринт-СА” станом на 01.11.2006 року зареєстроване як платник податку на додану вартість. Також, в запереченні зазначено, що саме по собі подання чи не подання звітності контрагентом по контракту не впливає на чинність укладеного між сторонами договору та не є підставою визнання його недійсним.

Його представник  дав аналогічні пояснення та просить у задоволенні позову відмовити.

ТзОВ „Спринт-СА” явку повноважного представника в судове засідання не забезпечило, хоча належним чином було повідомлено про час та місце розгляду спору, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення за №1400330, а тому справа розглядається за відсутності представника названої особи, на основі наявних доказів, у відповідності до вимог ч.6 ст.71 КАС України.

У відповідності до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, органи державної податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, а тому справа згідно п.8 ст.3 КАС України, розглядається за правилами цього Кодексу.

Заслухавши присутніх представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ „Львівська база медичної техніки” (покупець)  та ТзОВ „Спрінт-СА” (продавець)  укладено договори купівлі-продажу товарів за №26/10-01 від 26.10.2004 року, за №18/08-01 від 18.08.2004 року, за №06/09-01 від 06.09.2004 року, згідно якого продавець зобов‘язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов‘язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити відповідно систему автоматичного керування сушаркою MSSD-03  за ціною 25424 грн. 00 коп., вентилятори осьові на загальну суму 23926 грн. 32 коп., систему автоматичного контролю БУК за ціною 7500 грн. 00 коп., шафу управління сушильною камерою силова НА-1 за ціною 7548 грн. 00 коп., вентилятори осьові на загальну суму 12712 грн. 00 коп., калорифер біметалевий на суму 15288 грн. 00 коп.

В підтвердження виконання умов згаданого договору в матеріалах справи наявні накладна за №932 від 26.10.2004 року, за №002 від 18.08.2004 року, за №003 від 18.08.2004 року, за №004 від 18.08.2004 року, за №005 від 18.08.2004 року, за №009 від 18.08.2004 року, за №010 від 18.08.2004 року, за №555 від 06.09.2004 року, за №556 від 06.09.2004 року, за №557 від 06.09.2004 року та податкові накладні з аналогічними реквізитами.

Також, в матеріалах справи наявні платіжні доручення за №807 від 02.11.2004 року, за №708 від 19.08.2004 року, за №717 від 26.08.2004 року та за №762 від 29.09.2004 року.

Отже, як вбачається з викладених обставин, зобов‘язання, які виникли на підставі договорів за №26/10-01 від 26.10.2004 року, за №18/08-01 від 18.08.2004 року, за №06/09-01 від 06.09.2004 року, сторонами виконані повністю.

Окрім того, відповідачем ЗАТ „Львівська база медичної техніки” додано до матеріалів справи докази в підтвердження факту реалізації товарно-матеріальних цінностей придбаних від ТзОВ „Спрінт-СА”.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, який набрав чинності з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення ст. ст. 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону „Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Орган державної податкової служби вважає, що ТзОВ „Спринт-СА”, укладаючи спірний договір діяло з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Орган державної податкової служби в підтвердження умислу ТзОВ „Спринт-СА” надав, суду лист Іванівської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області за №6779/8/23 від 26.10.2005 року, в якому зазначено, що дане товариство подавало податкову звітність з податку на додану вартість з нульовими показниками.

Також, подано рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2005 року, яким скасовано державну реєстрацію ТзОВ „Спринт-СА”.

В свою чергу, представником відповідача ЗАТ „Львівська база медичної техніки” надано дані про реєстрацію платника податку на додану вартість ТзОВ „Спринт-СА” станом на 01.11.2006 року, з яких вбачається що згадана особа є платником податку на додану вартість.

Даючи правову оцінку наведеним доказам, суд виходив з того, що подання податкової звітності з нульовими показниками не може свідчити про наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави, оскільки, вони можуть свідчити лише про наявність правопорушення щодо несплати податків, а не вчинення правочину.

Щодо рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2005 року, яким скасовано державну реєстрацію ТзОВ „Спринт-СА”, то відповідно до ч.2 ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” від 15.05.2003 року за №755-ІV, з наступними змінами та доповненнями, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа, продовжує законодавець, не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Таким чином, враховуючи те, що обставини, викладені в згаданому рішенні суду стали офіційно відомі лише після укладення та виконання договору  №26/10-01 від 26.10.2004 року, дане рішення не може підтверджувати обставини мети, яка завідомо суперечить інтересам держави, при укладенні цього договору.

З огляду на викладене та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, як передбачено ч.1 ст.71 КАС України, суд вважає, що органом державної податкової служби не доведено мети, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства  при укладені спірного договору.

Окрім того, орган державної податкової служби просив, застосувати наслідки передбачені ст.208 ГК України, за наявності наміру у ТзОВ „Спрінт-СА”, при цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однак, враховуючи, те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження правові підстави застосування такої санкції, передбачені ч.1 ст.208 ГК України, в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та непідтвердженими матеріалами справи, а тому, в задоволенні позову належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі із сторін адміністративного процесу не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 117-118, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В позові відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Мартинюк В.Я.