ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.07

Справа №АС 5/474-07.

Колегія
суддів господарського суду Сумської області у складі:

головуючого
судді: Гудима В.Д.

суддів:
Малафеєвої І.В..; Левченка П.І., розглянувши матеріали справи

за
позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до
відповідача - Сумського обласного управління у справах захисту прав споживачів,
м. Суми

про  визнання нечинним рішення від 23.07.2007 р.

Представники:

Від   позивача -          ОСОБА_1

Від
відповідача - Шеханін М.М. (дов. № 01-13/107 від 20.01.07 р.); Нековаль Я.Г.
(дов. № 01-13/1709 від 10.09.07 р.)

Суть
спору: Позивач подав позовну заяву про визнання рішення начальника Сумського
обласного управління у справах захисту прав споживачів б/н від 23.07.07 р. про
накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу недійсним.

Позивач
подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства визнати рішення начальника Сумського обласного
управління у справах захисту прав споживачів б/н від 23.07.07 р. про накладення
штрафу за порушення законодавства про рекламу нечинним.

Відповідач
подав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує,
зазначивши про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки вказане
рішення винесено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Розглянувши
матеріали справи, господарський суд встановив:

23.07.07р.
начальником Сумського обласного управління у справах захисту прав споживачів
було винесено рішення про накладення штрафу на позивача за порушення
законодавства про рекламу.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення,
винесене з порушенням чинного законодавства, а також зазначає про те, що
зазначене рішення винесене на підставі матеріалів наданих прокуратурою
Зарічного району щодо надання інформаційно - консультативної послуги гр.
ОСОБА_2.

У
мотивувальній частині оспорюваного рішення зазначено, що позивач розповсюджував
рекламу біологічно - активної добавки "Продукт Імуно - Модулюючий
ПІМ". На думку позивача це твердження ні чим не підтверджено, оскільки ПІМ
не є харчовою добавкою у розумінні ст. 1 Закону України "Про безпечність
та якість харчових продуктів", а його розповсюдження не здійснювалось,
оскільки інформаційний матеріал надавався конкретному споживачу.

Таким
чином позивач вважає рішення від 23.07.07р. незаконним, оскільки жодних ознак
порушення законодавства про рекламу на момент його винесення не було.

Крім
того позивач зазначає про те, що його діяльність не є рекламою, це є
інформаційно - консультативні послуги. Матеріалами справи, зокрема копією
свідоцтва про сплату єдиного податку, підтверджується той факт, що діяльністю
позивача є надання інформаційних та консультативних послуг.

Відповідач
проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що інформація яку
розповсюджував позивач повністю підпадає під поняття реклами, а його діяльність
під поняття розповсюджувач реклами. Відповідач зазначає про те, що
"Продукт Імуно - Модулюючий ПІМ" є функціональним харчовим продуктом,
розповсюдження реклами про який не повинно перечити вимогам  ст. 39 Закону України "Про безпечність
та якість харчових продуктів".

Відповідачем
було встановлено, що в тексті реклами про біологічно - активну добавку
"Продукт Імуно - Модулюючий ПІМ" містяться твердження про те, що
зазначений продукт має лікувальні властивості.

Відповідач
зазначає, що Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом України, на
підставі матеріалів, які позивач надає споживачам при розповсюдженні інформації
про біологічно - активну добавку "Продукт Імуно - Модулюючий ПІМ",
був зроблений висновок про допущення порушення рекламного законодавства,
зокрема вимог до змісту реклами, на підставі чого ним було винесено рішення про
накладення штрафу.

Господарський
суд не може погодитися із твердженнями відповідача, оскільки ним не подано
обґрунтованих доказів того, що позивачем було порушено вимоги Закону України
"Про рекламу" та Закону України "Про безпечність та якість
харчових продуктів". Крім того, відповідачем не доведено, що з боку
позивача мало місце саме розповсюдження реклами.

Відповідно
до ст. 1 Закону України "Про рекламу", реклама - це інформація про
особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару. Споживачами реклами - є невизначене коло
осіб, на яких спрямовується реклама.

Відповідно
до ст. 9 Закону України "Про рекламу", реклама має бути чітко
відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів
розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Відповідно
до ст. 8 п. 7. Закону України "Про рекламу", розміщення інформації
про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи
надається споживачеві, не вважається рекламою.

Відповідно
до ст. 21 Закону України "Про рекламу" реклама лікарських засобів,
медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації
повинна містити: об'єктивну інформацію про лікарський засіб і здійснюватися
так, щоб було зрозуміло, що наведене повідомлення є рекламою і що рекламований
товар є лікарським засобом.

Відповідно
до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як
вбачається з матеріалів справи підставою прийняття оспорюваного рішення
відповідачем було надання позивачем інформаційно-консультаційної послуги
громадянці ОСОБА_2, що не можна вважати розповсюдженням реклами, оскільки
відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі
мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця). Відповідно до ст.. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної
та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання
ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не
вважається рекламою.

Крім
того, відповідно до п. 1 ст.. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»
продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію
належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. В даному випадку
позивачем, як виконавцем було виконано вимоги ст.. 6 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Що
стосується порушення позивачем вимог Закону України "Про безпечність та
якість харчових продуктів", то матеріалами справи також не
підтверджується, що з боку позивача мав місце факт його порушення. В преамбулі
Закону зазначено, що цей закон регулює відносини між органами виконавчої влади,
виробниками, продавцями (постачальниками) та споживачами харчових продуктів і
визначає правовий порядок забезпечення безпечності та якості харчових
продуктів, що виробляються, знаходяться в обігу, імпортуються, експортуються.

Статтею
39 цього закону встановлено, що забороняється реклама харчових продуктів для
спеціального дієтичного споживання, функціональних харчових продуктів та
дієтичних добавок без попереднього погодження її тексту з центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони здоров'я, але факт того, що "Продукт
Імуно - Модулюючий ПІМ" відноситься саме до таких продуктів не
підтверджується.

Крім
того, відповідачем не надано доказів того, що діяльність позивача є
розповсюдженням реклами, яка спрямована на невизначене коло осіб, оскільки
твердження відповідача про те, що діяльність позивача "підпадає під
поняття реклами", не є доказом того, що він займався саме рекламою. За
таких обставин господарський суд вважає, що підстави для накладення штрафу за
порушення вимог саме рекламного законодавства відсутні.

Враховуючи
зазначені обставини, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню шляхом визнання нечинним рішення начальника Сумського
обласного управління у справах захисту прав споживачів б/н від 23.07.07 р. про
накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Керуючись
ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати рішення начальника Сумського
обласного управління у справах захисту прав споживачів Підлубної Г.І. б/н від
23.07.07 р. про накладення штрафу в розмірі 2550грн. за порушення законодавства
про рекламу нечинним.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження подається до суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня
складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання,
апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий
суддя                                                                                          В.Д.Гудим

Суддя
І.В. Малафєєва

Суддя
П.І.
Левченко

Повний
текст постанови підписаний 28.12.07р.