ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.07р.

Справа № 41/292

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАК ПЛАСТИК",

м. Львів

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський комбінат продовольчих товарів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 13000,78 грн.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: Сегал О.Л., довіреність б/н від 20.11.06 року

Від відповідача: Вернигора Д.С., довіреність № 29 від 01.02.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу 7463,16 грн., інфляційних збитків –2409,47 грн., 3 % річних –578,15 грн.,  всього –13000,78 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті державного мита –130 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118 грн. та витрати за надання юридичної допомоги –2550 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань щодо оплати отриманої від позивача продукції за усною домовленістю сторін.

Представник позивача позов підтримав, та просить його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, просить суд в позові відмовити, посилаючись на те, що:

- позивачем, в порушення п. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України не надіслані на адресу відповідача копії накладних, які долучені до позовної заяви; у відповідача такі накладні відсутні;

- позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору;

- відповідач не отримував від позивача претензії або іншої вимоги на оплату боргу, що є предметом позову у справі.

За згодою представника відповідача в судовому засіданні оголошено  вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі виданих відповідачем своєму представнику довіреностей на право одержання матеріальних цінностей  серії ЯЗЦ № 392022 від 17.02.04 року, серії ЯЗЦ № 393432 від 23.04.04 року, копії яких долучені до матеріалів справи, позивачем за видатковими накладними № 414 від 17.02.04 року, № 422 від 22.03.04 року, № 429 від 13.04.04 року, № 433 від 23.04.04 року, копії яких додані до позовної заяви, був поставлений відповідачу товар на суму 48070,62 грн.

Враховуючи, що згідно п. 2, 6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99, товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки за довіреністю, яка в свою чергу видається довіреній особі на одержання цінностей за нарядом, рахунком, договором, або іншою підставою, суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли певні взаємовідносини.

Позивач посилається на частковий розрахунок відповідача за поставлений товар, всього в сумі 40607,46 грн., до стягнення ним пред’явлений борг в розмірі 7463,16 грн.

Фактичні дії сторін підпадають під норми ст.ст. 11, 202, 509, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України і свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу,  в результаті чого у відповідача виникли зобов’язання по оплаті поставленого  позивачем товару.

Оскільки сторонами термін виконання зобов'язання – оплати поставленої позивачем продукції не встановлений, в силу ст. 530 ЦК України, кредитор (позивач по справі)  вправі вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у  семиденний строк від дня пред'явлення вимоги кредитором.

Докази, які б свідчили про направлення позивачем на адресу відповідача такої вимоги, позивачем не подані, відповідач заперечує протии її отримання від позивача.

Оскільки сторонами строк оплати товару не встановлений та позивачем вимога  в порядку ст. 530 ЦК України на  адресу відповідача не надсилалась, у відповідності із ст. 612 ЦК України відповідач в данному випадку не може вважатись таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, внаслідок чого право позивача не може вважатися порушеним, і, відповідно, у позивача не виникає права вимагати оплати відповідачем отриманої від позивача продукції.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства мають право звертатися за захистом свого порушенного або оспорюваного права. Виходячи з вищевикладеного, позивач право на таке звернення на момент вирішення спору ще не набув, правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

У відповідності із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.  ст. 1, 33, 34, 49, 82 –84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ                                                                            Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення підписано 12.02.07р.