ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2007 р.

№ 1/103-1251 (3/60-661)

Вищий господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у
відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від
позивача:        ОСОБА_1

від відповідача:    ОСОБА_2

розглянувши касаційну
скаргу  Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову  Львівського апеляційного  господарського суду  від 02.08.2006р.

у справі №
1/103-1251(3/60-661)  Господарського суду
Тернопільської області

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до   Приватного
підприємця ОСОБА_2

про стягнення 135372,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до
приватного підприємця ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору від
26.10.2004р. та стягнення 135372,48 грн.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 19.04.2005р. у справі №3/60-661 (суддя
І.М.Турецький), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.11.2005р. (судді: М.В.Краєвська, Я.В.Дух,
З.І.Зданевич), позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено
частково, договір, укладений між сторонами у справі, розірвано достроково,
стягнуто з відповідача на користь позивача 124416грн. основного боргу, а в
решті позовних вимог щодо стягнення 7224грн. інфляційних нарахувань та 3732,48
грн. - 3 % річних відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній
справі судовими рішеннями, приватний підприємець ОСОБА_2 подав касаційну
скаргу.

Постановою Вищого господарського
суду України від 08.02.2006р. касаційну скаргу приватного підприємця
ОСОБА_2  задоволено, рішення
Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2005р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2005р. у справі №
3/60-661 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду
Тернопільської області.

06.04.2006р. приватний підприємець
ОСОБА_1 подала до Господарського суду Тернопільської області заяву про часткову
відмову від позову та просила прийняти відмову від позову в частині
дострокового розірвання договору від 26.10.2004р. та припинити провадження у
справі в цій частині.

06.04.2006р. приватний підприємець
ОСОБА_1 подала до Господарського суду Тернопільської області заяву про
збільшення позовних вимог та зміну підстави позову та просить стягнути з
приватного підприємця ОСОБА_2 159585,00 грн., в т.ч. 124416,00 грн.
перерахованих йому платіжним дорученням від 01.11.2004р. НОМЕР_1, 30192,00 грн.
інфляційні нарахування та 4977.00 грн. пені.

За новим розглядом справи, якій
присвоєно номер № 1/103-1251(3/60-661), рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 05.06.2006р. (суддя Ю.Я.Левандовський) позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь
приватного підприємця ОСОБА_1 62208,00 грн. боргу, 622,08 грн. витрат по сплаті
держмита та 118,00  грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в частині дострокового
розірвання договору від 26.10.2004р. провадження у справі припинено, в решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2006р., приватний
підприємець ОСОБА_1 та приватний підприємець ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.08.2006р. (судді: Л.Л.Давид, Х.В.Мурська,
Д.Ф.Новосад) апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено
частково, апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2 задоволено частково,
рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2006р. скасовано
частково, в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятими у даній
справі судовими рішеннями, приватний підприємець ОСОБА_1 подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської
області від 05.06.2006р. та  постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 02.08.2006р. та прийняти нове
рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу тим, що  господарським судом першої та апеляційної
інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що
касаційна скарга приватного підприємця ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що
26.10.2004 р. між позивачем та відповідачем укладено договір без номера на
реалізацію місць розміщення в готелі “Яблуниця”, за яким відповідач
надав позивачу переважне право на реалізацію ліжко - місць і інших додаткових
послуг в готелі “Яблуниця”.

Оцінюючи даний договір
господарський суд попередніх інстанцій дійшов висновку, що за своєю правовою
природою даний договір є договором про надання послуг.

Правила щодо договору про надання
послуг встановлені ст. 901 ЦК України, відповідно до якої за договором про
надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином,
як випливає з приписів даної правової норми, за договором про надання послуг
виконавець послуги зобов'язується за
завданням замовника надати саме замовнику послугу, яка споживається саме
замовником, а замовник зобов'язується
сплатити виконавцеві вартість зазначеної послуги.

Господарським судом встановлено, що
п. 2.1.1 договору встановлено зобов'язання відповідача прийняти та розмістити
клієнтів позивача, які придбали послуги у позивача, а позивач відповідно до
п.2.2.2 договору зобов'язався направити таких клієнтів в кількості та строки,
вказані в заявці. Отже, із умов договору та встановлених господарським судом
обставин випливає, що відповідач був зобов'язаний надати послуги щодо
проживання в готелі споживачам готельних послуг і споживачем цих готельних
послуг позивач не був, оскільки користуватися самостійно цими послугами наміру
не мав, що свідчить про те, що позивач не замовляв готельні послуги відповідачу
та не планував сам цими послугами користуватися, тобто споживати. Споживачами
послуг відповідача мали бути інші особи, які в договорі визначені як клієнти
позивача.

Враховуючи зазначене, господарський
суд дійшов помилкового висновку визначивши, що договір, укладений між позивачем
та відповідачем, за своєю правовою природою є договором про надання послуг,
оскільки надання готельних послуг позивачу даний договір не передбачав.

Господарським судом встановлено, що
на виконання договору відповідачем позивачу було виставлено рахунок-фактура
НОМЕР_2 на суму 124415грн. за проживання в готелі “Яблуниця” з 29.12.2004р. по
16.01.2005р., який позивачем було оплачено. У період з 29.12.2004р. по 16.01.2005р.
послугами по проживанню в готелі позивач не скористався. Проте, господарський
суд у порушення ст. 111-12 ГПК України не виконав вказівки, що містилися в
постанові касаційної інстанції та не дослідив суть правовідносин між сторонами
за договором від 26.10.2004 р., що був укладений між позивачем та відповідачем
“на реалізацію місць” розміщення в готелі “Яблуниця”. Господарським
судом не було досліджено обставин щодо умов та порядку оплати послуг позивача
відповідачем за вищезгаданим договором, що свідчить про неповне з'ясування
господарським судом змісту зобов'язань сторін та їх правової природи.

Наведене свідчить про неповне
з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що
мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст.
43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного
розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст.
111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не
наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні
встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі
передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення
обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та
відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Крім того, відповідно до ч. 1  ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться
у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під
час нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3
ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 05.06.2006р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 02.08.2006р. у справі №1/103-1251 (3/60-661) скасувати,
а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської
області.

Головуючий - суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.