ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"13" лютого 2007 р.

Справа № 17-30-27/70-05-1901

Одеський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Колоколова С.І.

суддів:
Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання:
Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_2(довіреність НОМЕР_1)

від відповідачів:

від АТ „Мезон” -не з'явився;

від Б-Дністровського МБТІ -не
з'явився;

від ФДМ України -Рєуцой О.С.
(довіреність № 625 від 15.12.2006 року)

від третіх осіб:

від РВ ФДМ України по Одеській
області -Рєуцой О.С. (довіреність № 13 від 05.02.2007 року);

від Затоківської селищної ради
-Леонов О.Г. (довіреність № 3/01-24-3 від 05.01.2007 року)

від прокуратури:
Лянна О.А. (посвідчення № 98 від 04.11.1998 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Затоківської селищної ради
Одеської області

на ухвалу господарського суду
Одеської області від „21” грудня 2006 року про припинення провадження у справі

та на рішення господарського суду
Одеської області від „21” грудня 2006 року, яке підписано „26” грудня 2006 року

по справі №
17-30-27/70-05-1901

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.
Білгород-Дністровський

до:

-          Акціонерного товариства „Мезон”,
Республіка Молдова, м. Кишинів;

-          Білгород-Дністровського міжміського
бюро технічної інвентаризації,
м. Білгород-Дністровський

за участю третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській області

про
визнання угоди дійсною, визнання права власності та зобов'язання зареєструвати
право власності

та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет спору Затоківської
селищної ради Одеської області, Одеська область, смт. Затока

до:

-          Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1;

-          Акціонерного товариства „Мезон”,
Республіка Молдова, м. Кишинів;

-          Фонду державного майна України, м.
Київ

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним

В С Т А Н О В
И Л А:

18 лютого 2005 року Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1(далі по тексту -Підприємець,
позивач, відповідач) звернулася до господарського суду Одеської області до
Акціонерного товариства „Мезон”, Республіки Молдова (далі по тексту
-Товариство) та Білгород-Дністровського міжміського бюро технічної
інвентаризації (далі по тексту -Бюро, відповідачі) про визнання угоди дійсною,
визнання права власності та зобов'язання зареєструвати право власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач з квітня 2000 року орендував майно бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, яка
розташовано за адресою: АДРЕСА_1. В листопаді 2002 року позивачем було подано
заяву власнику майна АТ „Мезон” про укладання договору купівлі-продажу
комплексу будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”. Відповідно до
протоколу НОМЕР_2, позивач став переможцем торгів по продажу вказаного майна, в
зв'язку з чим власником було прийнято рішення про укладання договору
купівлі-продажу комплексу будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” за
100 000 молдавських лей. На виконання вказаного рішення власника майна
04.12.2002 року сторони уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким до
позивача перейшло право власності на будівлі та споруди бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1”.

В грудні 2004 року позивач
звернувся до Білгород-Дністровського міжміського бюро технічної інвентаризації
для реєстрації права власності придбаного майна. Між тим, позивачу було
відмовлено у державній реєстрації права власності в зв'язку з тим, що вказаний
договір купівлі-продажу нотаріально не засвідчений. Дана відмова порушує право
позивача як власника майна, що і стало підставою для звернення до
господарського суду з вищезазначеними позовними вимогами.

Рішенням господарського суду
Одеської області від „14” березня 2005 року позовні вимоги Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1задоволені в повному обсязі:
угоду купівлі-продажу комплексу будівель та споруд бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, оформлену договором купівлі-продажу майна (капітальних
будівель, споруд та обладнання) від 04.12.2002 року, укладену між Підприємцем
та Товариством -визнано дійсною.

За Підприємцем визнано право
власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, що
складається зі столової (літ. „А”), магазину -кафе (літ. „Б”), столярного цеху
(літ. „В”), складу (літ. „Г”), будиночку відпочинку (літ. „Д”), спального
корпусу (літ. „Е”), котеджів (літ. „Ж-И”), котеджу (літ. „Л”), бару (літ. „М”),
спального корпусу (літ. „Н”), щитової (літ. „О”), душової (літ. „П”), вбиральні
(літ. „Р”), адміністративного корпусу (літ. „С”), прохідної (літ. „Т”),
будиночків відпочинку (літ. „У-Щ”), господарського блоку (літ. „Є”), споруд №
1-5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Білгород-Дністровське міжміське
бюро технічної інвентаризації зобов'язано зареєструвати за Підприємцем, що
мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_3 право власності на
комплекс будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, що складається зі
столової (літ. „А”), магазин-кафе (літ. „Б”), столярного цеху (літ. „В”), складу
(літ. „Г”), будиночку відпочинку (літ. „Д”), спального корпусу (літ. „Е”),
котеджів (літ. „Ж-И”), котеджу (літ. „Л”), бару (літ. „М”), спального корпусу
(літ. „Н”), щитової (літ. „О”), душової (літ. „П”), вбиральні (літ. „Р”),
адміністративного корпусу (літ. „С”), прохідної (літ. „Т”), будиночків
відпочинку (літ. „У-Щ”), господарського блоку (літ. „Є”), споруд №1-5,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

З Товариства на користь Підприємця
стягнуто 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

З Бюро технічної інвентаризації на
користь Підприємця стягнуто 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 03.02.2006 року касаційна скарга Затоківської селищної ради на
рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2005 року прийнята до
провадження.

Постановою Вищого господарського
суду України від 16.03.2006 року касаційна скарга Затоківської селищної ради
задоволена.

Рішення господарського суду
Одеської області від 14.03.2005 року скасовано. Справу №27/70-05-1901
направлено до господарського суду на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 14.04.2006 року Затоківська селищна рада була залучена до
участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору (а.с.111 т.1).

07.06.2006 року Затоківська селищна
рада звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою про
визнання договору купівлі-продажу (капітальних будівель, споруд та обладнання)
від 04.12.2002 року, укладеного між Підприємцем та Товариством недійсним на
підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР. Крім того, рада просила залучити її
в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а також
залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору Фонд державного майна України (а.с.130-136 т.1)

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 08.06.2006 року позовні матеріали Затоківської селищної
ради були повернуті без розгляду на підставі пункту 1 статті 63 Господарського
процесуального кодексу України (а.с.129 т.1).

21.06.2006 року СПД ОСОБА_1 подано
до господарського суду Одеської області уточнення та доповнення до позовної
заяви (а.с.215 т.1), але вимоги та предмет спору залишився не змінним, як і
було вказано в первісній позовній заяві від 18.02.2005 року (а.с.2-3 т.1)

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 29.08.2006 року апеляційна скарга Затоківської селищної
ради задоволена. Ухвала господарського суду Одеської області від 08.06.2006
року скасовано та справу повернуту на розгляд до господарського суду Одеської
області (а.с.204-206 т.1).

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 08.09.2006 року позовна заява Затоківської селищної ради
прийнята до розгляду та об'єднана з позовною заявою Підприємця -фізичної особи
ОСОБА_1 Той же ухвалою, Затоківська селищна рада визнана третьою особою з
самостійними вимогами на предмет спору. (а.с.211 т.1).

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 04.10.2006 року до участі у розгляді справи в якості
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по
Одеської області (а.с.223 т.1).

02.11.2006 року Регіональне
відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулося до
господарського суду Одеської області з клопотанням, в якому просило залучити у
якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача -Фонд державного майна України (а.с.170, 174 т.2), з тих
підстав, що Законом України від 12.07.2001 року № 2666-ІІІ ратифіковано Угоду
між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання права та
регулювання відносин власності від 11.08.1994 року. Згідно зазначеного Закону
на Фонд державного майна України (в особі його центрального апарату) покладено
виконання функцій, які відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом Республіки
Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності
здійснюється органами, уповноваженими розпоряджатися державним майном.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 02.11.2006 року залучено до участі у розгляді справи в
якості іншого відповідача за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 -Фонд державного майна України, м. Київ (а.с.172 т.2).

16.11.2006 року до господарського
суду Одеської області надійшла заява від Підприємця ОСОБА_1 про уточнення
позовних вимог, згідно якої Підприємець просить прийняти відмову від позовних
вимог в частині зобов'язання Білгород-Дністровського міжміського бюро технічної
інвентаризації здійснити державну реєстрацію права власності на комплекс
будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, яка розташована в АДРЕСА_1
(а.с.199 т.2). Дана заява мотивована тим, що в процесі розгляду справи
Білгород-Дністровське міжміське бюро технічної інвентаризації 15.04.2005 року
зареєструвало право власності нерухомого майна бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”,
а тому відпала необхідність в подальшому розгляді саме такої позовної вимоги.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 16.11.2006 року заява Підприємця про відмову від позовних
вимог в частині позову про зобов'язання Білгород-Дністровського МБТІ здійснити
реєстрацію права власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1” була прийнята та провадження у справі в цій частині позовних
вимог Підприємця припинено на підставі пункту 4 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України (а.с.196 т.2).

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 20.12.2006 року виправлена описка, допущена у раніше
винесених ухвалах суду від 02.11.2006 року та 16.11.2006 року, змінено
процесуальний статус Фонду державного майна України, як відповідача за позовом
Підприємця -на відповідача по позовної заяві Затоківської селищної ради
(а.с.224 т.2).

21 грудня 2006 року від Підприємця
до господарського суду Одеської області надійшло клопотання про припинення
провадження у справі в частині позовних вимог до АТ „Мезон” про визнання
дійсним договору купівлі-продажу від 04.12.2002 року та визнання права
власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”.
Клопотання мотивовано тим, що при розгляді справи були надані докази реєстрації
Білгород-Дністровським МБТІ права власності на спірне майно за Підприємцем.
18.05.2006 року між сторонами укладена мирова угода, згідно якої АТ „Мезон” не
має ніяких претензій до Підприємця щодо виконання умов договору
купівлі-продажу, в зв'язку з чим провадження у справі щодо зазначених вище
позовних вимог повинно бути припинено на підставі пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору
(а.с.225 т.2)

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 21.12.2006 року вищезазначене клопотання Підприємця
задоволено, провадження по справі в частині позовних вимог про визнання дійсним
договору купівлі-продажу від 04.12.2002 року та визнання права власності
припинено на підставі пункту 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу
України за відсутністю предмета спору (а.с.228 т.2).

В той же день, 21.12.2006 року
рішенням господарського суду Одеської області (суддя Зуєва Л.Є.) у задоволенні
позову Затоківської селищної ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу
від 04.12.2002 року, укладеного між АТ „Мезон” та СПД -фізичної особи ОСОБА_1
-відмовлено.

Рішення місцевого господарського
суду мотивовано тим, що Затоківська селищна рада є неналежним позивачем у цій
справі, оскільки не є суб'єктом права власності на базу відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, на захист якого подано позов. Не обґрунтовано та не доведено в
чому конкретно виразилося порушення законних прав та інтересів позивача при
укладанні угоди купівлі-продажу бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Не погоджуючись із зазначеними вище
ухвалою та рішенням місцевого господарського суду від 21.12.2006 року,
Затоківська селищна рада звернулася до Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та рішення
господарського суду, та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити її
позовні вимоги, а в задоволенні позову СПД -фізичної особи ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі.

На думку скаржника, господарський
суд при прийнятті ухвали та рішення не надав правової оцінки правовідносинам,
які виникли між сторонами, а тому прийняті процесуальні документи підлягають
скасуванню.

СПД -фізичної особою ОСОБА_1 надані
заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона вважає, що рішення та ухвала
господарського суду відповідають вимогам законодавства та матеріалам справи, а
тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідачем по справі -Фондом
державного майна України надані пояснення на апеляційну скаргу, в яких Фонд
підтримає вимоги апеляційної скарги та вважає, що прийняті господарським судом
процесуальні документи, а саме рішення від 21.12.2006 року підлягає скасуванню.

Представник відповідача, АТ „Мезон”
відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився без
поважних причин. Про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить поштове
повідомлення за № НОМЕР_4 від 29.01.2007 року. За таких обставинах колегія
суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача,
Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації відзив на апеляційну скаргу
не надав, в судове засідання не з'явився без поважних причин. Про причини
неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце
слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення за № НОМЕР_5 від
23.01.2007 року. За таких обставинах колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за його відсутністю.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору, Регіонального відділення фонду державного
майна України по Одеській області, відзив на апеляційну скаргу не надав, але в
судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а
рішення господарського суду та ухвалу від 21.12.2006 року скасувати, як такі,
що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник прокуратури Одеської
області також відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні
підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати прийняті господарським
судом 21.12.2006 року ухвалу та рішення.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін СПД ОСОБА_1, Фонду державного майна України та
регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській області,
Затоківської селищної ради, прокуратури Одеської області, вивчивши матеріли
справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла до наступного.

Як було вище зазначено, 21.12.2006
року господарським судом Одеської області була прийнята ухвала, згідно якої
припинено провадження у справі в частині позовних вимог СПД -фізичної особи
ОСОБА_1 стосовно АТ „Мезон” про визнання дійсним договору купівлі-продажу від
04.12.2002 року та визнання права власності на комплекс будівель та споруд бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору.

Приймаючи оскаржувану ухвалу,
господарський суд виходив з того, що при наявності зареєстрованого права
власності у Позивача у встановленому законом порядку, відсутністю заперечень з
боку відповідача, АТ „Мезон” щодо заявлених позовних вимог та будь-яких
претензій по виконанню умов договору купівлі-продажу, а також відсутність
будь-яких інших позовних вимог з боку учасників судового процесу щодо визнання
права власності на це майно, відсутній сам предмет спору між первісним
позивачем СПД ОСОБА_1 та АТ „Мезон”, а тому провадження по справі необхідно
припинити на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального
кодексу України за відсутністю предмета спору.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, тобто, якщо спір
врегульовано самими сторонами.

Між тим, припиняючи провадження у
справі за відсутністю предмета спору, місцевий господарський суд не взяв до
уваги той факт, що реєстрація права власності відповідного майна, здійснена
Білгород-Дністровським МБТІ на підставі рішення господарського суду Одеської
області від 14.03.2005 року, яке в свою чергу скасовано постановою Вищого
господарського суду України від 16.03.2006 року, а тому на час прийняття
оскаржуваної ухвали відповідний спір про право власності продовжував існувати,
незважаючи на наявність означеного свідоцтва на право власності.

Крім того, господарський суд не
з'ясував ту обставину, що згідно ухвали від 08.09.2006 року, Затоківська
селищна рада була залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка
заявила самостійні вимоги на предмет спору до відповідачів: СПД ОСОБА_1, АТ
„Мезон” про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.12.2002 року
будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, з якого виникло право
власності Підприємця, тобто спір продовжує існувати.

Більш того, ухвалою господарського
суду від 20.12.2006 року залучений до участі у справі на стороні відповідача за
позовом Затоківської селищної ради -Фонд державного майна України (м. Київ),
представник якого також вважав, що договір купівлі-продажу був укладений з
порушенням законодавства, а тому повинен бути визнаний недійсним.

Не приймаються колегією суддів до
уваги посилання господарського суду на підписану сторонами 18.05.2006 року
мирову угоду, яка свідчить про визнання відповідачем АТ „Мезон” позовних вимог
СПД ОСОБА_1, з наступних підстав.

Як вбачається з тексту мирової
угоди (а.с.214 т.1), вона у відповідності до статті 78 Господарського
процесуального кодексу України повинна була направлена до господарського суду
Одеської області для послідуючого затвердження.

Відповідно до вимог частини 1
статті 78 Господарського процесуального кодексу України, відмова позивача від
позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються
в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи.
Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Між тим, в матеріалах справи дійсно
є мирова угода підписана обома сторонами, але заява про затвердження мирової
угоди надійшла до господарського суду тільки від представника відповідача АТ
„Мезон” (а.с.212 т.1).

Крім того, в супереч вимогам статті
78 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, яку підписали
сторони не була затверджена господарським судом, а тому як процесуальний
документ щодо визнання відповідачем АТ „Мезон” позовних вимог СПД ОСОБА_1 не
може заслуговувати на увагу.

Отже, на момент прийняття місцевим
господарським судом оскаржуваної ухвали предмет спору існував, а відтак на
підставі частини шостої статті 22 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд повинен був вирішити позовні вимоги СПД ОСОБА_1 в
частині визнання договору купівлі-продажу від 04.12.2002 року дійсним та
визнання права власності на будівлі та споруди бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”
по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

Таким чином, господарський суд
помилково дійшов до висновку про відсутність предмету спору та припинив
провадження у справі на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі наведених вище
обставин, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Одеської області
від 21.12.2006 року постановлена з порушенням норм процесуального
законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 99
Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Враховуючи положення статті 99
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги СПД ОСОБА_1 до АТ „Мезон” в частині визнання договору
купівлі-продажу від 04.12.2002 року дійсним та визнання права власності на
будівлі та споруди бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Як було вище зазначено, СПД ОСОБА_1
21.06.2006 року подана до місцевого господарського суду уточнена та доповнена
позовна заява.

Між тим, з уточненої та доповненої
позовної заяви вбачається, що позовні вимоги та предмет спору не змінювались, а
залишилися тими ж самими, що і були при надходження позову 18.02.2005 року,
тобто позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу від 04.12.2002 року
дійсним, визнати право власності на будівлі та споруди бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1” та зобов'язати МБТІ зареєструвати право власності з посиланням
на статті 11, 13, 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року)
(а.с.215-217 т.1).

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003
року), який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи те, що правовідносини що
є предметом позову виникли до 01.01.2004 року, то при вирішенні спору повинні
застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від
18.07. 1963 року).

Позивач вважає, що відповідач АТ
„Мезон” ухилявся від послідуючого нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу від 04.12.2002 року, посилаючись на лист від 20.12.2002 року ,
а тому відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції від
16.01.2003 року) суд може визнати такий договір дійсним.

Між тим, колегія суддів не
погоджується з даними вимогами позивача, з наступних підстав.

Відповідно до статті 47 Цивільного
кодексу УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Між тим, відповідно до пункту 4
Протоколу № 05/ТD-27-1 про проведення прямих переговорів, Покупець був
зобов'язаний уплатити державне мито для нотаріального оформлення договору
купівлі-продажу об'єкту.

В матеріалах справи відсутні
будь-які документи, які підтверджували сплату державного мита позивачем при
укладанні договору купівлі-продажу.

Отже, в порушення пункту 4
Протоколу, при укладанні угоди СПД ОСОБА_1 не виконала покладених на неї
зобов'язань по сплаті державного мита для послідуючого нотаріального оформлення
договору купівлі-продажу об'єкта, що стало підставою для ненадходження до
державного бюджету відповідних коштів, а тому позовні вимоги про визнання
договору купівлі-продажу дійсним необґрунтовані.

Відповідно до вимог частини 1
статті 47 Цивільного кодексу УРСР, право власності на нерухоме майно підлягало
нотаріальному посвідченню лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в
цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно частини 1 статті 48
Цивільного кодексу УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно Закону України „Про
ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне
визнання права та регулювання відносин власності та Протоколу між Кабінетом
Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про внесення змін до Угоди між
Урядом України і Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та
врегулювання відносин власності від 11 серпня 1994 року” від 12 липня 2001 року
№2666-ІІІ, ратифікована Угода між Урядом України та Урядом Республіки Молдова
про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності, підписану у м.
Києві 11 серпня 1994 року, та Протокол між Кабінетом Міністрів України і Урядом
Республіки Молдова про внесення змін до Угоди між Урядом України і Урядом
Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності
від 11 серпня 1994 року, підписаний у м. Києві 27 квітня 1999 року.

Відповідно до статей 2 та 4
вищеназваної Угоди, кожна із Сторін визнає право власності іншої Сторони, її
громадян та юридичних осіб по відношенню до розташованих на її території
підприємств, установ, організацій та інших об'єктів (філіали, долі, паї, акції
та іншого майна), включаючи об'єкти соціально-культурної сфери (санаторії,
санаторії-профілакторії, будинки і бази відпочинку, пансіонати, готелі і
кемпінги, туристичні бази, дитячі оздоровчі заклади), що перебували на 1 грудня
1990 року у віданні органів державного управління іншої Сторони, а також були
власністю інших юридичних осіб, у майні яких відсутня державна частка, та
фізичних, за винятком об'єктів, що збудовані з метою ліквідації наслідків
форс-мажорних обставин.

Сторони взаємно визнають, що
об'єкти соціальної сфери, які знаходяться на їх території (або відповідні долі
участі в цих об'єктах): санаторії, санаторії-профілакторії, будинки та бази
відпочинку, пансіонати, готелі і кемпінги, туристичні бази, дитячі оздоровчі
заклади, будівництво яких здійснювалось за рахунок коштів підприємств колишнього
союзного підпорядкування, розташованих на території іншої Сторони, є власністю
цієї Сторони. Граничний строк надання документів для визнання права власності
на об'єкти, які можуть бути віднесені до власності Сторін згідно з статтями 2 і
4, закінчується через 2 роки з дня набуття чинності цією Угодою.

Враховуючи те, що Угода була
ратифікована 12.07.2001 року, то граничний строк надання документів для
визнання права власності закінчився 01.08.2003 року.

Відповідно до статті 5 Угоди, кожна
Сторона має право продати, обміняти, передати у заставу, здати в оренду,
передати безкоштовно або на договірних засадах свою власність іншій Стороні, її
фізичним і юридичним особам.

Зі змісту статті 5 Угоди випливає,
що реалізація положень цієї статті здійснюється органами, уповноваженими
розпоряджатися державним майном кожної з Сторін, відповідно до законодавства
Сторони місцезнаходження об'єктів власності, якщо інше не передбачено
додатковими угодами Сторін.

Із зазначених вище обставин
вбачається, що майно у вигляді бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” (Республіка
Молдова) як сторона Угоди, мало право через органи, уповноважені розпоряджатися
державним майном Республіки Молдова, продати, обміняти, передати у заставу,
здати в оренду, передати безкоштовно або на договірних засадах свою власність
іншій Стороні, її фізичним і юридичним особам, зокрема АТ „Мезон”.

У разі, якщо будівництво бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” (яка знаходиться на території України) здійснювалось
за рахунок коштів підприємств колишнього союзного підпорядкування, розташованих
на території Республіки Молдова, то база відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” є власністю
Республіки Молдова, і органи, уповноважені розпоряджатися державним майном
Республіки Молдова, повинні були надати документи для визнання прав власності на
ці об'єкти за Республікою Молдова.

Відповідно до Угоди, таке визнання
прав власності на об'єкти, зокрема бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”, здійснюється
відповідно до законодавства Сторони місцезнаходження об'єктів власності, тобто
законодавства України та визнання прав власності повинно було бути здійснено до
01.08.2003 року.

Між тим, будь-які документи для
визнання права власності на базу відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” ані Республікою
Молдова ані юридичною особою, якою є акціонерне товариство „Мезон” при розгляді
справи по суті не були надані.

Відсутність правовстановлюючих
документів на базу відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” у АТ „Мезон”, які визнавали би
його право власності на цю базу та ці документи були би зареєстровані у
відповідному органі, згідно із законодавством України, свідчать про
неправомірність дій відповідача при укладанні оспорювального договору
купівлі-продажу від 04.12.2002 року.

Таким чином, договір
купівлі-продажу будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” від
04.12.2002 року не відповідає вимогам закону.

Крім того, як було вище зазначено
право власності на базу відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” до 01.08.2003 року не було
оформлено ні АТ „Мезон” ні Республікою Молдова, а тому право власності на базу
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” перейшло до Держави України, в особі органу,
уповноваженого розпоряджатися державним майном -Фонду державного майна України.

Відповідно до пункту 1 статті 83
Господарсько процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який суперечить законодавству.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що укладений договір купівлі-продажу від 04.12.2002 року бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” не відповідає вимогам закону та суперечить інтересам
Держави України в особі Фонду державного майна України, а тому на підставі
статей 48 та 49 Цивільного кодексу УРСР повинен бути визнаний недійсним з
застосуванням наслідків передбачених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР.

Між тим, колегія суддів вважає, що
рішення господарського суду від 21.12.2006 року підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Затоківської селищної ради в тій частині без задоволення, з
слідуючих підстав.

Як було вище зазначено, Затоківська
селищна рада звернулася до господарського суду Одеської області, як третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1” від 04.12.2002 року, укладеного між АТ „Мезон” та СПД ОСОБА_1 на
підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до вимог статті 1
Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (зокрема іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право
звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

При цьому позивач самостійно
визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому конкретно полягає порушення
його прав та інтересів.

Між тим, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення прав і охоронюваних
законом інтересів Затоківської селищної ради з боку відповідачів при укладанні
договору купівлі-продажу бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що Затоківська
селищна рада не визначила та не обґрунтувала в чому конкретно полягає порушення
її права та інтересів при укладанні спірної угоди, а тому відмовив в
задоволенні позовних вимог.

За викладених обставин, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга Затоківської селищної ради підлягає
частковому задоволенню. Ухвала господарського суду Одеської області від
21.12.2006 року, яка прийнята з порушенням норм процесуального законодавства
підлягає скасуванню, а рішення господарського суду від 21.12.2006 року
залишенню без змін.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита
за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника в зв'язку з тим, що
апеляційна скарга була задоволена з інших мотивів.

Керуючись
статтями  99, 101-106  Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О
В И Л А :

1. Апеляційну скаргу Затоківської
селищної ради задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду
Одеської області від 21.12.2006 року по справі № 17-30-27/70-05-1901 скасувати.

В задоволенні позовних вимог
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особі ОСОБА_1про визнання дійсною
угоди, оформлену договором купівлі-продажу майна бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1”
(капітальних будівель, споруд та обладнання) від 4 грудня 2002 року, укладену
між СПД ОСОБА_1 та АТ „Мезон” та про визнання права власності на будівлі та
споруди бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” -відмовити.

Визнати договір купівлі-продажу
будівель та споруд бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1” від 4 грудня 2002 року,
укладений між Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1та
Акціонерним товариством „Мезон” -недійсним.

Зобов'язати Акціонерне товариство
„Мезон” (МД-2067, Республіка Молдова, м. Кишинів, проспект Московський, 21)
повернути Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_1140 000
молдавських лей.

Зобов'язати Суб'єкт підприємницької
діяльності -фізичну особу ОСОБА_1(АДРЕСА_2) повернути базу відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, що складається зі: столової (літ. „А”), магазину-кафе (літ.
„Б”), столярного цеху (літ. „В”), складу (літ. „Г”), будиночку відпочинку (літ.
„Д”), спального корпусу (літ. „Е”), котеджів (літ. „Ж-И”), котеджу (літ. „Л”),
бару (літ. „М”), спального корпусу (літ. „Н”), щитової (літ. „О”), душової
(літ. „П”), вбиральні (літ. „Р”), адміністративного корпусу (літ. „С”), прохідної
(літ. „Т”), будиночків відпочинку (літ. „У-Щ”), господарського блоку (літ.
„Є”), споруд № 1-5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 Фонду державного майна
України (01133, м. Київ, вул. Кутузова,18/9).

3. Рішення господарського суду
Одеської області від 21.12.2006 року (яке підписано 26.12.2006 року) по справі
№ 17-30-27/70-05-1901 залишити без змін, а апеляційну скаргу Затоківської
селищної ради в цій частині -без задоволення.

4. Видачу наказів за постановою
доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з моменту
її оголошення.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя                                                                С.І.
Колоколов

Суддя
Г.П. Разюк

Суддя
М.С.
Петров