СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

25 грудня 2007 року

Справа № 2-11/8521-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Горошко Н.П.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Плута В.М.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, спортивно-оздоровчого табору "Лісний";

відповідача: не з'явився, Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 08 жовтня 2007 року у справі № 2-11/8521-2007А

за позовом Спортивно-оздоровчого табору "Лісний"

(вул. Гагаріна, 18-а, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95026)

(вул. Київська, 122, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95043 )

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим

(вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95053)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року Спортивно-оздоровчий табір "Лісний" звернувся до господарського суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення (а.с.2).

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 08 жовтня 2007 року у справі 3 2-11/8521-2007А (суддя Цикуренко А.С.) позов Спортивно-оздоровчого табору "Лісний" до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, задоволено (а.с. 62-64).

Судом визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі № 92667 від 29.03.2007.

Постанова мотивована відсутністю у Спортивно-оздоровчого табору „Лісний” податкового боргу, тому повторне списання грошових коштів з рахунку Спортивно-оздоровчого табору „Лісний” визнано неправомірним.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом Автономної Республіки Крим норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування всіх обставин справи.

На думку відповідача господарським судом при прийнятті постанови не прийнято до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства платник податків не звільняється від обов’язку щодо сплати суми податкового зобов’язання у тому числі у випадках, якщо дана сума не сплачена в бюджет по вині банку.

У судове засідання, яке було призначено на 25 грудня 2007 року представники сторін не з’явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду та судовими повістками, які були відправлені рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Повторно переглянувши матеріали справи в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Виконуючи вимоги Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Спортивно-оздоровчий табір „Лісний” 15 червня 2001 року перерахував через Банк „Україна” 21400,00 грн. суми податку на додану вартість за травень 2001 року.

29 березня 2007 року Державною податковою інспекцією в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим винесено податкове повідомлення-рішення № 92667, яким нараховано Спортивно-оздоровчому табору „Лісний” пеня в сумі 6738,23 грн., а також сума податкового боргу в розмірі 33257,26 грн. на підставі несвоєчасної сплати в результаті розподілу суми податкового боргу з платежу по податку на додану вартість.

Спортивно-оздоровчий табір „Лісний” звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом та просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим № 92667 від 29 березня 2007 року, обґрунтовуючи позов тим, що дії відповідача по відмові у прийняті платежу податку на додану вартість за вказаний період часу у зв’язку з його непроведенням АКБ „Україна” не відповідають діючому законодавству.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, 15 червня 2001 року Спортивно-оздоровчим табором „Лісний” через Банк „Україна” було сплачено 21400,00 грн. суми податку на додану вартість за травень 2001 року.

Відповідно до підпункту 16.5.1. пункту 16.5. статті 16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, у розмірах, встановлених для відповідного податку, збору (обов'язкового платежу), а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана норма звільняє платника податку лише від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції, однак, не звільняє його від зобов'язання сплатити податок суперечить її дійсному змісту.

Визначальним в даному випадку є те, з чиєї вини не відбулося повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. Коли це не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Відповідно до підпункту 16.5.2. пункту 16.5. статті 16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Підпунктом 16.5.3 названого Закону встановлено, що не вважається порушенням строків зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) з вини банку, якщо таке порушення стало наслідком регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до браку вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку для здійснення зарахування. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) розпочинається з моменту такого відновлення.

Саме для банку, а не для платника податків розпочинається відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку.

Як встановлено господарським судом, банком, обслуговуючим платника податків - позивача, було прийнято платіжне доручення на сплату всієї суми податку на додану вартість, отже, відсутні підстави для вимоги про сплату сум податку, не зарахованих до бюджету банком.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що постанова господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 08 жовтня 2007 року у справі № 2-11/8521-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз’яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        Н.П. Горошко

Судді                                                                      В.І. Гонтар

В.М. Плут