ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.07 р.                                                                               Справа № 15/365

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Торезантрацит” в особі відособленого підрозділу “Торезький вузол виробничо-технологічного зв’язку” м. Торез

до відповідача  Державного підприємства “Укренерговугілля” в особі Донецької філії

про стягнення 1600,00 грн.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Удовенко К.В. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Державне підприємство “Торезантрацит” в особі відособленого підрозділу “Торезький вузол виробничо-технологічного зв’язку” м. Торез, із позовом до Державного підприємства “Укренерговугілля” в особі Донецької філії, м.Донецьк, про стягнення 1600,00 грн. – суми заборгованості за надані послуги з установки телефонів за договором № 4 від 01.01.05 р. на надання послуг відомчого електрозв’язку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на вищезазначений договір із додатками та додатковими угодами, претензії на адресу відповідача та його відповіді, листи, рахунки, акти, наряди.

У листі від 14.12.06 р. № 1/4-296 позивач зазначив, що позовні вимоги пред’явлені на підставі п4.7 договору № 4 від 01.01.05 р. та Правил користування місцевим телефонним зв’язком.

Відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 21.12.06 р. до 15.01.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01 січня 2005 р. позивачем (Підприємство зв’язку) та відповідачем (Споживач) укладено договір № 4 на надання послуг відомчого електрозв’язку (далі-Договір).

Відповідно до п.1 Договору, Підприємство зв’язку надає Споживачеві послуги відомчого електрозв’язку, перераховані в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід’ємною частиною.

Додатком № 1 до Договору та самим Договором не визначено кількість телефонних номерів, що встановлюються для користування Споживачеві.

Разом з тим, у додатку без номеру та дати складання до Договору зазначено, що до постійних послуг Договором відносяться, послуги з надання 11 основних телефонів за тарифом 19,80 грн. за одиницю та 2-х паралельних, за тарифом 11,88 грн.

28 лютого 2005 р. позивачем направлено відповідачеві рахунок № 18 на сплату, крім іншого, 7333,04 грн. за установку 11 телефонів (за тарифом 666,64 грн.).

24 травня 2005 р. відповідач направив позивачеві лист № 3767 із проханням виключити із договору телефонні номери 31-31 та 38-83 й не включати суми за їх підключення в рахунки за надані послуги.

25 травня 2005 р. позивачем направлено відповідачеві рахунок № 4 на сплату 7200,00 грн. за установку 9 телефонів.

01 червня 2005 р. сторонами укладено додаткову угоду до Договору, згідно із п.3 якої, із додатку до договору виключено телефонні номери 31-31, 38-83 відповідно до листа № 3767 від 24.05.05 р. та п.1 додатку викладено в наступній редакції : „1. Основні телефони – 9 шт.х19,80 грн.=178,20 грн.”

Згідно із п.4 зазначеної угоди, вона набирає сили з моменту її підписання.

Суть позову полягає у вимогах про стягнення з відповідача 1600,00 грн. – суми заборгованості зі сплати послуг по встановленню відповідачеві 2-х телефонних номерів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наданими суду документами, а також посиланням на Правила користування місцевим телефонним зв’язком.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що підставою для позову є, зокрема, приписи п.45 зазначених Правил, відповідно до яких підприємства, установи, організації, які створені на базі структурних підрозділів або одержаними статус юридичної особи внаслідок ліквідації чи реорганізації виробничих структур і є їх правонаступниками та залишились у своїх телефонізованих приміщеннях, мають право на переоформлення договорів.

При визначенні розміру позовних вимог позивачем застосовані тарифи на послуги місцевого телефонного електрозв’язку, затверджені наказом Державного комітету зв’язку із інформатизації України від 07.06.02 р. № 120.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Зі змісту укладеного сторонами Договору не вбачається обов’язку позивача надати відповідачеві послуги саме зі встановлення 11 телефонів за тарифом 600,00 грн. за одиницю, та, відповідно, обов’язку відповідача зі сплати цих послуг.

Позивачем не надано суду доказів виконання позивачем робіт, пов’язаних із встановленням відповідачеві 2-х телефонів, на сплаті яких він наполягає. Акти виконання, сдачі-приймання виконаних робіт тощо в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на приписи п.45 Правил користування місцевим телефонним зв’язком позовних вимог не підтверджують, оскільки зазначені приписи стосуються лише права споживачів на переоформлення договорів на надання послуг місцевого телефонного електрозв’язку.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного,  керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу  України, ст.193 Господарського кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Повний текст рішення оголошено 15.01.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу