ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

"16" квітня 2007 р.                                                                     № 02-03/823/1

Суддя  розглянувши позовні матеріали

за позовом                      Міського культурного центру (07401, Київська обл., м. Бровари,

бульв. Незалежності, буд. 4),

до відповідача          ТОВ „СІНЕМАТОГРАФ” (07401, Київська обл., м. Бровари, бульв.

Незалежності, буд. 7 кв. 156)

про                              стягнення 27613,45 грн.,

ВСТАНОВИВ:

позивач –Міський культурний центр, м. Бровари звернувся до господарського суду Київської області з позовом без номера і дати до ТОВ „Сінематограф”, м. Бровари, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 27613,45 грн., який складається з орендної плати за приміщення та кінопроектори та комунальних витрат, покласти на відповідача судові витрати та накласти арешт на майно відповідача, зазначене в акті прийому-передачі від 03.10.2006р.

Згідно із пунктами 2, 3, 4 частини першої ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес; не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми, не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини другої ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити найменування юридичної особи, її місцезнаходження та ідентифікаційний номер. Як вбачається з позовної заяви, у вступній її частині вказано не повне найменування відповідача, а лише абревіатура, крім того, не вказано ідентифікаційних номерів позивача та відповідача, відповідно суд робить висновок про те, що в позовній заяві не вказано повного найменування сторін.

Відповідно до пункту 7 частини другої ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви. Як вбачається з тексту позовної заяви, вона не містить переліку додатків. Згідно із частиною другою ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Додані позивачем до позовної заяви незасвідчені ксерокопії документів (договорів, актів прийому-передачі, розрахунків, додаткових угод тощо) не можуть бути прийняті судом в якості доказів в розумінні ст.ст. 36, 43 ГПК України. Крім того, складена в односторонньому порядку довідка позивача без номера і дати, яка не містить ні періоду, за який виникла заборгованість, ні статей витрат, ні інших об’єктивних відомостей, не підтверджена встановленими первинними бухгалтерськими документами, не приймається судом в якості обґрунтованого розрахунку позовних вимог, відповідно суд робить висновок про те, що до позову не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтованого розрахунку позовних вимог.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою ст.46 ГПК України, державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року №15 (із змінами і доповненнями), передбачено, що при перерахуванні державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія (в даному випадку це позовна заява), додається останній примірник (тобто оригінал) платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: “Зараховано в дохід бюджету __ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення. Відповідно до пункту 5 Роз’яснення ВАСУ від 04.03.1998р. № 02-5/78 „Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України” невиконання цієї вимоги тягне повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 ст. 63 ГПК України.

Таким чином, єдиним засобом доказування належної сплати державного мита є оригінал платіжного доручення з відповідними відмітками кредитної установи про проведення платежу та скріпленим першим та другим підписами і печаткою записом про зарахування платежу до державного бюджету. Подана суду ксерокопія платіжного доручення від 22.03.2007р. № 103 з нечитабельними відмітками банку про проведення платежу, без запису про зарахування платежу до державного бюджету не може бути прийнята судом в якості доказу належної оплати державного мита. Відповідно суд робить висновок про те, що до позову не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Враховуючи вищевикладене, пунктами 2,3,4 частини першої, частиною третьою ст.63, ст.86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Міського культурного центру, м. Бровари разом з доданими до неї матеріалами (всього на 35 аркушах, в тому числі оригінали: фіскального чеку „Укрпошти” від 21.03.2007р. № 3891, довідки без номера і дати про розмір заборгованості,та конверту від 26.03.2007р., в якому надійшли позовні матеріали) повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя