ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2007 року                                                                                   Справа № 4/324

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (доповідач)

суддів:               Джихур О.В., Герасименко І.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 30.01.2007р. № 68)

при секретарі:  Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Сухаревська Я.О., дов. № 95 від 23.01.2007р.;

відповідача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград

на  рішення  господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2006 року

у справі    № 4/324

за позовом   закритого акціонерного товариства “Лисичанський пивоварний завод”, м.Лисичанськ Луганської області

до  товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград

про  стягнення 34 943 грн. 72 коп.

За згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2006р. (суддя Хильки Ю.І.) по справі № 4/324 за позовом закритого акціонерного товариства “Лисичанський пивоварний завод”, м.Лисичанськ Луганської області (далі –ЗАТ “Лисичанський пивоварний завод”) до товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград (далі –ТОВ спільного українсько-польського підприємства з ІІ “ОТК-Сервіс”) про стягнення 34 943 грн. 72 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь позивача 33 988 грн. 33 коп. основного боргу, 854 грн. 83 коп. пені; в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленого товару, ст..265 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 549,  712 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду Кіровоградської області його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ТОВ спільного українсько-польського підприємства з ІІ “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград, посилаючись на неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, на невідповідність висновків, викладених в рішенні, матеріалам, обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам законодавства, оскільки:

- правовідносини сторін не охоплювались договором № 53д від 04.05.2006р., оскільки жодним пунктом не встановлено порядок розрахунків з відстрочкою платежу;

- надане в суді першої інстанції розпорядження № 53 про відстрочку платежу лише доводить те, що сторони при поставці товару не керувались договором № 53д в зв’язку з істотною зміною обставин, якими керувались сторони при укладанні договору, а саме, різким зростом динаміки продаж;

- за умовами вищезазначеної усної домовленості з метою збільшення обсягів продажу товарів позивача в Кіровоградському районі передбачалося розірвання договору № 53 та укладення ряду нових договорів, а саме, договору продажу товарів в кредит з відстрочкою платежу до 01.02.2007р. з погашенням залишкової вартості товару рівними частками (приблизно по 5000 грн.) та договору на посередницьку діяльність по інформаційній підтримці торговельної марки ЗАТ “Лисичанський пивоварний завод” на рекламних площах м.Кіровограда та області. Позивач в телефонній розмові з відповідачем запропонував відповідачу призупинити дію договору № 53д на десятиденний термін і на підтвердження дійсності своїх намірів надав відповідачу вищевказане розпорядження № 53 щодо відстрочки оплати товару. Також позивач запевнив відповідача в  тому, що протягом 10 днів з’явиться до позивача з метою розірвання договору № 53д у встановленому законом порядку і укладенні нового договору на умовах продажу товарів в кредит з відстроченням платежу та інших договорів. Відповідачем дана пропозиція позивача була прийнята повно та безумовно. На виконання усної домовленості відповідач розмістив рекламу продукції позивача, на загальну суму вартості послуг 20 000 грн.;

- також, на виконання виниклої усної домовленості відповідач перерахував в серпні 2006 року 5000 грн. на розрахунковий рахунок позивача, що лише свідчить про дійсну наявність такої усної домовленості, а не про визнання відповідачем боргу за договором № 53д, як помилково вважає суд першої інстанції;

- отже, не надав належної правової оцінки цим доводам, господарським судом порушено вимоги ст.ст.642, 644 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач –ЗАТ “Лисичанський пивоварний завод” м.Лисичанськ Луганської області –проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам справи, вимогам чинного законодавства.

31.01.2007р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв’язку з хворобою директора, зазначене клопотання свідчить про те, що скаржника було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, скаржником не виконано без наведення будь-яких поважних причин, не наведені взагалі в клопотанні, вимоги суду апеляційної інстанції, викладені в ухвалі від 27.12.2007р., не надано на вимогу суду документів на обґрунтування доводів апеляційної скарги, докази, підтверджуючи правові підстави отримання товару (листи, телеграми, угоди з усіма додатками), докази виконання зобов’язання або докази, підтверджуючи строк виконання зобов’язань щодо оплати товару.

Вищезазначене клопотання скаржника задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, відповідач не є суб’єктом підприємницької діяльності –фізичною особою, а є підприємством з певним чисельним штатом працівників, тобто директор у випадку своєї хвороби не був позбавлений права уповноважити в якості представника будь-якого іншого працівника підприємства; по-друге, директор підприємства відповідача також не був позбавлений права звернення до фахівців в галузі права за наданням юридичної допомоги; по-третє, отримав ухвалу апеляційного господарського суду від 27.12.2006р. ще 11.01.2007р. відповідач не був позбавлений права підготовки та направлення витребуваних апеляційним судом доказів до дня судового засідання 31.01.2007р., докази поважності причин невиконання вимог суду, як зазначено вище, не надано, відсутні, а лікарняний лист директору видано лише 24.01.2007р.. Отже, враховуючи викладене, факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання 31.01.2007р., колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за апеляційною скаргою в цьому судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 33 988 грн. 33 коп. в зв’язку з неналежним виконанням умов договору № 53д від 04.05.2006р., укладеного між сторонами, та пені за прострочення платежу (а.с.3-5). При цьому, в якості норм матеріального права вимоги обґрунтовувались ст.ст.526, 529, 530 ЦК України, ст..174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст.1-3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

04.05.2006р. між сторонами було підписано договір № 53д, відповідно до умов якого позивач по справі –ЗАТ “Лисичанський пивоварний завод” м.Лисичанськ Луганської області (“постачальник” за договором) зобов’язався поставити, передати у власність “покупцеві” –ТОВ спільному українсько-польському підприємству з ІІ “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград (відповідач по справі, скаржник) пиво та воду в строки та на умовах, передбачених цим договором, а “покупець” зобов’язався прийняти та оплатити його в порядку та терміни, зазначені в договорі (розділ 1 договору (а.с.9-13)).

Відповідно до р.6 договору розрахунок за кожну партію товару здійснюється в гривнях, шляхом 100% передплати, на розрахунковий рахунок “постачальника”, не пізніше дня поставки такої партії на підставі рахунку-фактури “постачальника”. Пунктом 6.3 розділу 6 договору сторони передбачили, що за рішенням “постачальника” поставка партії товару може бути здійснена до моменту надходження передплати від покупця, але в цьому випадку умови оплати та гранична дата оплати вартості товару зазначаються у відповідному рахунку-фактурі “постачальника”, тобто у товарно-транспортній накладній.

Пунктом 8.2 розділу 8 договору сторони передбачили майнову відповідальність “покупця” перед “продавцем” за несвоєчасну та неповну оплату вартості товару –пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Докази, підтверджуючи будь-які інші правові підстави виникнення зобов’язань сторін, ніж договір № 53д, відсутні в матеріалах справи, не надано жодною із сторін судам обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Також, на вимогу суду апеляційної інстанції скаржником не було надано без поважних причин жодного доказу в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України, підтверджуючих розірвання, визнання недійсним договору № 53д в встановленому законом порядку, не було надано жодного доказу на обґрунтування наявності між сторонами інших правовідносин, зокрема, надання рекламних послуг, що не є предметом цього спору та ці доводи не може бути прийнято в силу ч.3 ст.101 ГПК України.

На виконання умов договору № 53д позивачем було відвантажено товар 22.06.2006р. по товарно-транспортній накладній № Э1-0014535 з визначенням у товарно-транспортній накладній строку оплати –02.07.2006р., по товарно-транспортній накладній від 27.06.2006р. № Э1-0014725 зі строком оплати в накладній –07.07.2006р., по товарно-транспортній накладній від 04.07.2006р. № Э1-0015066 зі строком оплати –14.07.2006р., всього на суму 42 674 грн. 94 коп.

Докази здійснення розрахунку за товар в строки, обумовлені в товарно-транспортних накладних та в повній сумі не було надано скаржником судам обох інстанцій, відсутні в матеріалах справи.

В результаті частково погашення заборгованості за вищевказаний товар в сумі 3686 грн. 61 коп. по накладній від 22.06.2006р. та перерахуванням 5000 грн. 31.08.2006р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 33 988 грн. 33 коп., докази оплати якого, як зазначалось вище, відсутні.

Відповідно до ст..174 Господарського кодексу України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За цих обставин господарський суд дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення основного боргу 33 988 грн. 33 коп. та пені в сумі 854 грн. 83 коп. (з 15.07.2006р. по 07.09.2006р.), враховуючи, що факт прострочення мав місце, на підставі п.8.2 договору та з урахуванням вимог ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. № 543/96-ВР.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені взагалі жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, тому не можуть бути правовими підставами скасування чи зміни оспорюваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2006р. по справі № 4/324 –залишити без змін; а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями “ОТК-Сервіс” м.Кіровоград –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                   О.М Виноградник

Судді:                                                                                                               О.В Джихур

І.М.Герасименко

З оригіналом згідно.

Помічник  судді                                                    О.О.Головіна

02.02.2007