ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 6/10пд-ад.
Суддя
Т.А.Василенко, розглянувши матеріали справи за позовом
підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ
Луганського міського управління праці та соціального захисту населення, м.
визнання укладеним договору та зобов'язання виконати певні дії
за участю представників сторін:
від позивача -ОСОБА_1, ОСОБА_2, дов. від 19.02.07.;
від  відповідача -Скакун
Л.М., дов. № 79 від 06.02.07.;
В судовому засіданні 12.02.2007. було
оголошено перерву до 20.02.2007.відповідно до ст. 150 КАС України.
позивачем заявлено вимоги: визнати укладеним договір на відшкодування
витрат від пільгового перевезення окремих категорій громадян у формі
передбаченій законодавством України з 02.11.2006. (фактичного укладання
договору); зобов'язати Луганське міське управління праці і соціального захисту
населення належною формою оформити договір на відшкодування витрат від
пільгового перевезення окремих категорій громадян.
В той же час, позивачем до суду, у порядку ст. 23 ГПК України
надане клопотання про залучення до справи у якості другого відповідача  виконавчий комітет Луганської міської ради.
Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що предметом позову є договори про
перевезення пасажирів на постійному міському автобусному маршруті, відповідно
до ст.. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», які були укладені
безпосередньо виконавчим комітетом Луганської міської ради.
Зазначене клопотання розгляду не підлягає, оскільки  подано відповідно до положень Господарсько
-процесуального кодексу України, а дана справа розглядається за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.
Окрім цього, позивач надав до суду заяву у порядку ст. 22 ГПК
України, за якою просить: зобов'язати виконавчий комітет Луганської міської
ради внести зміни у договори: № ІНФОРМАЦІЯ_1
від 02.11.2006. про перевезення пасажирів на постійному міському
автобусному маршруті загального користування м. Луганська, а саме включити у
договори пункт про розмір компенсації витрат автомобільного перевізника  внаслідок перевезення пільгових пасажирів і
регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Вказана заява також розгляду не підлягає, оскільки  подана відповідно до положень Господарсько
-процесуального кодексу України, а дана справа розглядається за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.
З цього приводу також слід зазначити, що як відповідно до ст. 22
ГПК України так і до ст. 51 КАСУ позивач має право змінити підставу або предмет
позову, а за вказаною заявою позивач змінює як підстави так і предмет позову.
В обґрунтування вимог за позовом, ПП ОСОБА_1 посилається на
На підставі рішення конкурсного комітету, позивач уклав з
Виконавчим комітетом Луганської міської ради договори: № ІНФОРМАЦІЯ_1  від 02.11.2006. про перевезення пасажирів на
постійному міському автобусному маршруті загального користування м. Луганськ.
Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний
транспорт»відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах міського загального користування із органами
виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором.
З метою укладення такого договору, позивач, 06.11.2006.  звернувся
в міське управління праці і соціального захисту населення з проханням
укласти відповідний договір.
17.11.2006. позивачем був заповнений бланк відповідного договору і
переданий разом з необхідною інформацією відповідачу.
01.12.2006. при повторному зверненні позивача до працівників
відповідача, за поясненнями позивача, йому був наданий новий екземпляр такого
Позивач вказує, що з 02.11.2006. він несе збитки із наданням
відповідних послуг не маючи певних гарантій у вигляді договору.
З огляду на викладене, позивач, просить суд: визнати укладеним
договір на відшкодування витрат від пільгового перевезення окремих категорій
громадян у форму передбаченому законодавством України з 02.11.2006. (фактичного
укладання договору); зобов'язати Луганське міське управління праці і
соціального захисту населення належною формою оформити договір на відшкодування
витрат від пільгового перевезення окремих категорій громадян.
Відповідач за відзивом на позовну заяву від 26.01.2007. та
поясненнями від 12.02.2007. і 19.02.2007. проти позову заперечує та вказує, що:
Наприкінці листопада 2006 року, позивач звернувся до відповідача з
проханням укласти з ним договір на відшкодування витрат на пільгове перевезення
громадян та надав проект договору.
Вказана пропозиція про укладення договору не містила строку для
відповіді, таким чином була розглянута відповідачем з урахуванням ч.2 ст. 644
ЦК України протягом нормально необхідного для цього часу.
Оскільки позивач з вказаною пропозицією звернувся наприкінці 2006
року, тобто в час, коли відповідачем вже були укладені договори з перевізниками
на відшкодування витрат за пільгові перевезення громадян в межах виділення йому
бюджетних асигнувань, а укладення договору, тобто взяття будь -яких зобов'язань
без відповідних бюджетних асигнувань суперечить діючому законодавству України.
У зв'язку з чим, 15.12.2006. відповідачем позивачу була надана відповідь, що на
день звернення з пропозицією укласти відповідний договір у відповідача відсутні
бюджетні асигнування на вказані цілі та така пропозиція буде розглянута при
надходженні відповідних бюджетних асигнувань.
Так, відповідно до п.5 ст. 51, п.8 ст. 2 «Бюджетного кодексу
України», розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання
(розміщують замовлення, укладають договори, придбають товари, послуги чи
здійснюють інші аналогічні операції протягом бюджетного періоду, згідно з яким
необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому) тільки
в межах передбачених бюджетних асигнувань.
Згідно ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік»зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів (у т.ч. і укладені
договори) без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними
зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Рішенням сесії Луганської міської Ради від 26.01.06. № 40/3 «Про
міський бюджет на 2006 рік»сума бюджетних асигнувань на відшкодування витрат
від перевезення пільгових категорій громадян у поточному році, було затверджено
з великим дефіцитом.

Також, відповідач зазначає, що вимоги щодо визнання договору
укладеним необґрунтовані та не підтверджені документально.

Позивач з доводами відповідача не погодився та надав відповідні
заперечення.

Дослідивши
обставини справи, надані  матеріали,
суд  прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони
у належній формі досягли згоди по всім істотним умовам договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,
визначені законом як істотні або необхідні для договорів даного виду, а також
всі ті умови, відносно яких за заявою
хоча б однієї сторони може бути досягнуто згоди.

Крім того, п. п 3,7 статті 180 Господарського кодексу України
встановлюють, що при укладанні господарського договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов”язання сторін, що виникли на основі цього договору. На
зобов”язання , що виникли у сторін до укладення ними господарського договору,
не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Сторони не можуть відмовитися від укладення або продовження
терміну дії договору, якщо він відповідає цим правилам за умови, що споживач не
має наміру відмовитися від користування послугами.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 Цивільного Кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем, відповідачу, був
наданий проект договору (передача якого позивачем документально не
підтверджена) укладати який, відповідач не мав наміру, оскільки за поясненнями
останнього, у нього були відсутні бюджетні асигнування, виділені на такі цілі.

Тобто, відповідач на час звернення до нього з відповідною
пропозицією, не мав  наміру на укладання
з позивачем договору на відшкодування витрат на пільгове перевезення громадян,
у зв'язку з чим,  такий договір не можна
вважати укладеним.

Окрім цього, слід визначити, що за позовом ОСОБА_1 також просить
суд зобов'язати відповідача належною формою оформити договір на відшкодування
витрат від пільгового перевезення окремих категорій громадян.

Так, відповідно до  ст.181
ГПК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі
єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект
договору може бути запропонований будь -якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох
примірниках.

Але будь-який договір, який був запропонований відповідачу для
укладання, позивачем, до суду не наданий, тому
визначити оформлений договір належним чином або ні, суд не може.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору у сумі 3 грн. 40 коп.
на позивача.

Окрім цього, слід повернути позивачу із Державного бюджету України
зайво сплачений за квитанцією НОМЕР_1 судовий збір у сумі  98 грн. 60 коп.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у
судовому засіданні, в  якому закінчився
розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та
повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде
виготовлено протягом п'ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 112,
158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп.
покласти на позивача.

3. Повернути позивачу із Державного бюджету України зайво
сплачений за квитанцією НОМЕР_1 судовий збір у сумі  98 грн. 60 коп. Підставою для повернення є
дана постанова.

Постанова  набирає законної
сили після  закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та
підписано 22.02.07. у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду
апеляційної інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне
оскарження  та  апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі.           Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може
бути  подана  без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
Т.А.Василенко

Спеціаліст
1 категорії
Т.В.Шкуть