КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2007                                                                                           № 05-5-22/10976

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Коротун  О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Швець М.А. – представник за дов. б/н від 02.10.2007 р.;

від відповідача -не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деанте-Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.08.2007

у справі № 05-5-22/10976

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Деанте-Україна"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Роман і К"

про                                                  стягнення 2706,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ДЕАНТЕ-УКРАЇНА” у вересні 2007 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Роман і К” про стягнення 2706,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2007 № 05-5-22/10976 позовні матеріали повернуті позивачу без розгляду на підставі п.п. 3, 4, 6, 10 ст. 63 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що в поданій позовній заяві не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, а саме – не подано оригіналу платіжного доручення і не вказано, яка саме позовна заява оплачується митом. Також позивачем не  подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Крім того, не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі б/н від 29.08.2007 (вх. 02-4.1/4867) позивач просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2007 № 05-5-22/10976 з підстав невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та передати справу на розгляд Господарського суду міста Києва.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вказує, що оригінали платіжного доручення про сплату державного мита № 11 від 01.04.2007 та оригінал платіжного доручення про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу № 12 від 02.04.2007, а також фіскальний чек № 5984 від 02.08.2007 та опис вкладення від 02.08.2007 були направлені на адресу господарського суду міста Києва.

Також позивач зазначає, що позовна заява була прошита і містила всі додатки, оскільки у непрошитому вигляді позовні документи у Господарський суд м. Києва не приймаються.

Відповідач в судове засідання 03.10.2007 не з’явився, хоча був повідомлений про час і місце засідання суду, про що свідчить повідомлення про вручення кореспонденції суду № 609070 від 14.09.2007, письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, колегія суддів встановила:

Позивачем до господарського суду міста Києва була подана позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю „Роман і К” про стягнення заборгованості за поставлену продукцію у сумі 2706,24 грн. Судом першої інстанції позивачу було повернуто позовну заяву без розгляду.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з вищевказаними висновками місцевого господарського суду про повернення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Недодержання вимог статей 54 і 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви, дійсно, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України, тобто, повернення позовної заяви.

Так, відповідно до п. 6 ст. 63 ГПК України, підставою для повернення позовної заяви є неподання доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В даному випадку, як видно з матеріалів справи, Позивачем відповідно до п. 2 ст.57 ГПК України, було направлено копії позовних матеріалів Відповідачу рекомендованим листом, про що свідчить оригінал фіскального чеку № 5984 від 02.08.2007 р. та опис вкладення від 02.08.2007. Щодо посилання суду першої інстанції на те, що позовні матеріали направлені позивачем відповідачу не на вказану в позовній заяві адресу, то позовні матеріали містять оригінал фіскального чеку № 2157 від 07.05.2007 та опис вкладення від 07.05.2007 на адресу м. Київ, вул. Харківське шосе, 8.

Згідно пункту 36 Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Правил надання послуг поштового зв”язку” від 17.08.2002р. за № 1155, про прийняття для пересилання реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з додержанням вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт надання послуг, отримання (повернення) коштів, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 3.3. Роз”яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від 18.09.1997р. № 02-5/289 (зі змінами і доповненнями), розрахунковий документ, виданий відправникові поштового відправлення відповідно до пункту 36 Правил надання послуг поштового зв”язку, може вважатися належним доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Відсутність опису вкладення до листа не тягне за собою наслідків у вигляді повернення позовної заяви, оскільки згідно з пунктом 78 названих Правил листи, бандеролі і посилки приймаються з таким описом лише за бажанням відправника, і у господарського суду відсутні правові підстави спонукати відправників до обов”язкового оформлення описів вкладення.

Виходячи з викладеного, судова колегія констатує, що достатнім доказом відправки відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів є касовий чек (розрахунковий документ), що виданий відділенням поштового зв”язку.

Відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є пов”язані з  розглядом справи в господарському суді витрати, які складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи (аудиту), призначеної господарським судом, витрат, пов”язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, сплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов”язаних із розглядом справи.

Частиною  першою  статті  46  ГПК встановлено, що державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви повинні додаватись документи, які підтверджують, зокрема, сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з пунктом 14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 15 від 22.04.1993р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.1993р. за № 50, у   разі безготівкового перерахування державного мита з рахунку платника відповідальний виконавець установи банку зобов”язаний на лицевій чи зворотній стороні останнього примірника платіжного доручення, який видається платнику, зробити відповідний напис (помітку) про зарахування державного мита до державного бюджету. Цей напис скріплюється першим і другим  підписами  посадових  осіб і відтиском  круглої печатки кредитної установи з зазначенням дати виконання платіжного доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, додані до позовної заяви платіжні доручення за № 11 від 01.04.2007, № 12 від 02.04.2007р. відповідають вищенаведеним вимогам.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до державного бюджету України, то у разі виникнення сумнівів щодо фактичного надходження коштів і зарахування їх в якості державного мита до державного бюджету і на розгляд якої саме позовної заяви були сплачені кошти, господарський суд не був позбавлений можливості витребувати у Позивача про це відповідний документ від територіального органу казначейства, якому було здійснено перерахування державного мита, зазначивши про це у відповідній ухвалі.

Інші підстави для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду, передбачені ст. 63 ГПК України, також відсутні.

Крім того, як зазначає заявник та встановлено матеріалами справи, у відповідності до п. 2.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом голови ВГСУ від 10.12.2002 р. № 75, вся кореспонденція, що надходить до господарського суду, приймається та реєструється службою діловодства. При прийомі кореспонденції перевіряється цілісність конверта або упаковки, відповідність адресування. Кореспонденція, що приймається перевіряється згідно додатком.

У випадку відсутності або пошкодження документа, що заважає використанню його за призначенням, складається акт в трьох примірниках, які підписуються працівниками служби діловодства. Один примірник акта залишається в службі діловодства, другий додається до вхідних документів, третій надсилається відправнику.

Оскільки в матеріалах справи відсутній акт працівників служби діловодства а позовну заяву з додатками було прийнято, це свідчить про те, що додатки до позовної заяви подані у відповідності до переліку, визначеному у позовній заяві.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані , на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог ст. 38 ГПК України у випадку, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їхньої участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, у випадку необхідності вивчення оригіналів платіжних доручень про сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд першої інстанції повинен був витребувати їх своєю ухвалою.

За результатом розгляду скарги Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в разі подання позивачем в якості доказів сплати державного мита копій платіжних доручень не є підставою для повернення позовної заяви без розгляду, оскільки відповідно до ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку про безпідставність повернення судом першої інстанції позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду на підставі п.п. 3, 4, 6, 10 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що ухвала місцевого господарського суду про повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Деанте-Україна” без розгляду, була винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, є обгрунтованими.

У зв”язку з цим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Деанте-Україна” підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського суду міста Києва – повному скасуванню (п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 104 ГПК України) з направленням справи для розгляду по суті до господарського суду міста Києва.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103 - 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2007 №05-5-22/10976 скасувати.

2.          Позовні матеріали № 05-5-22/10976 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

08.10.07 (відправлено)