ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.07 р.                                                                             Справа № 31/328а

Суддя господарського суду Донецької області Ушенко Л.В.

розглянув увідкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Перспектива”

до Костянтинівської об’єднаної  державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового повідомленя-рішення № /2/-18525 від 06.10.2006р. на суму 99000,00 гривень.

В присутності представників сторін:

від позивача: Тулєєв В.Ю. – довіреність, Михайлов А.Л. – довіреність

від відповідача: Салова І.С. – довіреність, Плохіх В.О. - довіреність

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Перспектива” с.Ілліча звернулось з позовом до Костянтинівської об’єднаної  державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомленя-рішення № /2/-18525 від 06.10.2006р. на суму 99000,00 гривень.

23.10.2006р. було порушено адміністративне провадження у даній справі відповідно до п. 6 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" КАС України.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте ОДПІ не відповідає вимогам чинного законодавства, а сума у розмірі 330,0 тис. грн. отриманої позики в грудні 2004р. не підлягає включенню до складу валових доходів з метою оподаткування податком на прибуток, тому сума податкового зобов’язання у розмірі 99000,00 гривень (82 500 грн. – податок на прибуток та 16 500 грн. - штрафні санкції) є необґрунтованою. При цьому позивач зважає на те, що він є платником фіксованого сільськогосподарського податку і не є платником податку на прибуток відповідно до ст.. 1, 2, 9 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”.

Відповідач надав заперечення та пояснення (вх.№02-41/41507 від 12.12.06р.), в яких з позовом не згоден, вважає своє рішення обґрунтованим і посилається на те, що позивач є платником фіксованого сільськогосподарського податку, а з 2004р.  платником податку на прибуток. У грудні 2004р. позивачем була отримана поворотна фінансова допомога у сумі 330 000 грн., а відповідно до п.п.4.1.6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” поворотна фінансова допомога є об’єктом оподаткування у випадку, якщо вона не повернута платником податку на кінець звітного періоду. Позивачем поворотна фінансова допомога на кінець звітного періоду повернута не була, тому вона підлягала включенню до складу валового доходу від інших видів діяльності з метою оподаткування податком на прибуток.

За узгодженим клопотанням сторін провадження по справі зупинялось до 17.01.07р. для надання додаткових документів в обґрунтування доводів та заперечень відповідно до п. 4 ч.2 ст. 156 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, господарський суд встановив наступне.

Костянтинівською об’єднаною державною податковою інспекцією з 01.06.06р. по 06.07.06р. була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ „Перспектива” за період з 01.12.04р. по 31.03.06р., за результатами якої складено акт перевірки №607/23-1-25118903 від 13.07.06р..

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення – рішення №/2/-18525 від 06.10.2006р., яким визначене податкове зобов’язання з податку на прибуток у загальній сумі 82500 грн. та застосована штрафна санкція у сумі 16 500 грн. за порушення п.3.1 ст.3, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Донарахування податку здійснене в зв’язку з заниженням валового доходу за 2004р. внаслідок не включення до складу валових доходів за 2004р. суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи – неплатника податку на прибуток у розмірі 330 000 грн. у грудні 2004р. та не повернутої станом на 01.01.05р.

Згідно договору позики №01-2003 від 29.12.03р. , укладеного між ТОВ „Перспектива” (позичальник) та Тулєєвим І.Ю. (позикодавець), останній у порядку надання фінансової допомоги передає позичальнику грошові кошти у сумі 1 200 000, 00 грн., строком повернення не пізніше 1 року від дня одержання зазначеної суми. Додатковою угодою від 29.12.04р. №1 термін повернення продовжено до 2 років від дня одержання зазначеної у договорі суми. На виконання умов договору у грудні 2004р. ТОВ „Перспектива” на рахунок у банківській установі отримані кошти від Тулєєва І.Ю. у сумі 330 000,00 грн.

Позивач не погодився із висновком ОДПІ, викладеним в акті перевірки та з податковим повідомленням-рішенням і звернувся зі скаргою до Костянтинівської ОДПІ. Рішенням Костянтинівської ОДПІ про результати розгляду первинної  скарги від 08.08.06р. №14220/10/25-012-31 податкове повідомлення-рішення №/0-13059 від 20.07.06р. залишено без змін. Повторна скарга позивача №239 від 11.09.06р. також залишена без задоволення і за результатами адміністративного оскарження направлене податкове повідомлення-рішення №/2/-18525 від 06.10.2006р., яке є предметом спору у даній справі.

В 2004р. позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку як сільськогосподарський товаровиробник.

Відповідно до ст.. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” даний податок сплачується в рахунок окремих податків, в тому числі податку на прибуток підприємств. Інші податки та збори, які не перелічені в ст. 1 Закону, сплачуються сільськогосподарськими товаровиробниками в порядку і розмірах, визначених законодавчими актами України.

Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності в аграрному секторі економіки” від 19.06.03р. до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” були внесені зміни, згідно яких підприємства, які крім виробництва (вирощування), переробки та збуту сільськогосподарської продукції займаються іншими видами діяльності, з метою оподаткування ведуть окремий облік фінансових результатів від інших видів господарської діяльності відповідно до п.7.20 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” і такі фінансові результати підлягали оподаткуванню на загальних підставах.

Фактично даною нормою було змінено порядок оподаткування сільськогосподарських товаровиробників протягом звітного (податкового) року, що спричинило суттєве звуження прав сільськогосподарських товаровиробників – платників фіксованого сільськогосподарського податку як суб’єктів одного із видів спрощеної системи оподаткування і розширили обов’язки платника податку щодо порядку ведення податкового обліку своєї діяльності.

При цьому не було прийнято нормативних актів, які б регулювали порядок ведення відокремленого обліку фінансових результатів від іншої (несільськогосподарської) діяльності такого платника податків, а лише зазначено, що такий облік повинен вестись у відповідності до п. 7.20 ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємства”.

На виконання приписів ч. 1 ст. 2 Закону (в редакції від 19.06.03р.) позивач надав до ДПІ податкову декларацію з податку на прибуток за 2004р. (річну декларацію відповідно до п. 16.4 ст. 16 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств”, в якій відобразив доходи від продажу товарів (робіт, послуг) у сумі 45,2тис.грн., валові витрати у сумі 43,6тис.грн.., амортизаційні відрахування 1,2тис.грн. і задекларував податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 0,1тис.грн..

На момент подачі даної декларації 28.02.05р. редакція ст.. 2 ч. 1 Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” в частині ведення відокремленого обліку фінансових результатів, які підлягали оподаткуванню на загальних підставах, була змінена Законом України № 2287-ІV від 23.12.04р. і такої вимоги не містила.

До декларації позивач надав заяву (лист за № 56 від 28.12.05р.), в якій роз’яснив свою правову позицію стосовно подачі ним декларації з податку на прибуток та відображених в ній даних. Позивач зважав на те, що порядок розподілу валових доходів і витрат від сількогосподарської та іншої діяльності законодавчо не визначений, а п. 7.20 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, на яку було посилання в ст. 2 Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок”, стосується платників податку на прибуток, визначених в п. 7.11, 7.13, 7.19 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, до яких позивач не відноситься.

Подаючи декларацію, позивач в листі зазначив, що наявні в Законі України “Про фіксований сільськогосподарський податок” та Законі України “Про оподаткування прибутку підприємств” розбіжності щодо його обов’язків як платника податку на його думку свідчать про “конфлікт інтересів”, тому він вважає, що необхідність подачі декларації з податку на прибуток законодавчо необґрунтована і він не може нести відповідальність за правильність її заповнення в зв’язку з відсутністю механізму визначення фінансових результатів від інших видів діяльності, відмінних від сільськогосподарської.

Позивач не відобразив в декларації з податку на прибуток за 2004р. в складі скоригованого валового доходу суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 330тис.грн., вважаючи, що це не є доходом від інших видів діяльності, оскільки на його думку отримання позики на поворотній основі не є окремим видом діяльності.

ДПА України були підготовлені і оприлюднені листи від 24.09.04р. № 479/4/15 та № 7895/7/11-1117 від 30.04.04р. в яких пояснювались окремі питання, пов’язані з оподаткуванням сільськогосподарських підприємств.

Дані листи, що мають силу податкового роз’яснення, не є нормативними актами і судом не можуть прийматися до уваги при обґрунтуванні рішення відповідно до ст.. 9 КАС України.

Господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням викладених обставин, а також з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), неупереджено, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Господарський суд вважає, що при прийнятті спірного рішення податковий орган не врахував всіх обставин, зокрема наявності суперечностей в нормах як самого Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” стосовно прав і обов’язків платника такого податку, так і між даним Законом і Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а також порушений принцип пропорційності.

За загальним правилом, встановленим ст.. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” сільськогосподарські товаровиробники, що сплачують такий податок, не є платниками податку на прибуток, оскільки фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок податку на прибуток.

Внесення змін до ст.. 2 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” стосовно обов’язку платника такого податку вести відокремлений облік фінансових результатів від інших видів діяльності, відмінної від сільськогосподарської, і сплачувати податок на прибуток від таких доходів розширило обов’язки платника податків і звузили його права.

Зазначена норма ст.. 2 Закону (в редакції Закону України від 19.06.05р.) суперечила п. 4 ст. 9 та ч. 1 ст. 1 цього Закону, що свідчило про конфлікт інтересів, поняття якого визначене в п. 4.4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно якого, у разі коли норма Закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що застосування положень п. 7.20 ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” з метою ведення відокремленого обліку фінансових результатів від сільськогосподарської діяльності та іншої діяльності, не пов’язаної із сільськогосподарською, не дає чіткого визначення такого механізму платнику податків, оскільки відповідно до п. 7.20 ст. 7 зазначеного Закону передбачено ведення окремого обліку доходів, які не включаються до складу валових доходів або звільняються від оподаткування, а не доходів від інших видів діяльності, відмінної від сільськогосподарської, з метою їх оподаткування в загальному порядку.

Суд, також, не приймає до уваги і посилання відповідача в обґрунтування правомірності рішення про донарахування податку на прибуток на те, що позивач подав декларацію з податку на прибуток, в якій самостійно визначив суму своїх валових доходів і витрат від іншої діяльності, але на думку податкового органу занизив валовий доход на суму поворотної фінансової допомоги.

Позивач подаючи декларацію висловив свої заперечення щодо наявності у нього обов’язку подавати таку декларацію і пояснив, що за відсутності чіткого механізму (порядку) визначення видів доходів, які підпадали під поняття доходів від іншої, ніж сільськогосподарська, діяльності, він не може підтвердити достовірність даних цієї декларації. Позивач також пояснив у судовому засіданні, що декларацію про прибуток він подав лише з метою недопущення застосування до нього з боку податкового органу штрафних санкцій відповідно до п. 17.1.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Суд також зазначає, що на момент подачі позивачем декларації з податку на прибуток, норма ст.. 2 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” вже не містила положень щодо обов’язку ведення відокремленого обліку доходів від іншої діяльності і сплати податку на прибуток від такої діяльності.

З урахуванням результатів вирішення спору судові витрати у справі присудити на користь позивача з коштів Державного бюджету України відповідно до ст.. 94 КАС України.

Керуючись Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.. 1, 2, 9, Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”, п. 4.4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.. 2, 17, 71, 72, 86, 94, 105, 158-163, 185, 186, 254 та п. 6 “Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Перспектива” с.Ілліча до Костянтинівської об’єднаної  державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомленя-рішення № /2/-18525 від 06.10.2006р. на суму 99000,00 гривень. - задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення – рішення № /2/-18525 від 06.10.2006р. в повному обсязі.

Присудити з коштів Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Перспектива” с.Ілліча судовий збір у сумі 3,40 грн.

Вступну та резолютивну частини постанови залучити до справи.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі через господарський суд Донецької області заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.07р.

Суддя                                                                                              Ушенко Л.В.