ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"28" грудня 2007 р.

Справа № 7/42

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 7/42

за позовом закритого акціонерного товариства "Украгровибухпром", м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський кар'єр", м. Кіровоград

про стягнення 40610,95 грн.

За участю представників:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - повірена Чеботар О.М., довіреність № б/н від 07.12.07 р.

На розгляд господарського суду Кіровоградської області подано позовну заяву закритим акціонерним товариством "Украгровибухпром" про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський кар'єр" борг в сумі 40610,95 грн., який складається з 27329,04 грн. основного боргу, 12052,11 грн. пені, 1229,80 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються наявністю договору підряду від 04.01.05 р. про проведення вибухових робіт, доповнення до вказаного договору, протоколу погодження договірної оптової ціни на вибухові роботи та акта прийняття виконаних робіт.

Відповідач позов заперечив. У своїх поясненнях зазначив, що 06.09.04 р. ухвалою господарського суду Кіровоградської області було порушено провадження у справі (№ 9/240) про банкрутство ВАТ "Кіровоградський кар'єр" та введено мораторій на задоволення будь-яких вимог кредиторів. Також кредитора було зобов'язано подати до офіційних друкованих органів оголошення про розпочату процедуру банкрутства. Оголошення про банкрутство ВАТ "Кіровоградський кар'єр" було надруковано в газеті "Голос України" № 213 (3463) від 12.11.04 р. Всім кредиторам ВАТ "Кіровоградський кар'єр" було запропоновано звернутись зі своїми вимогами до суду в місячний термін від цієї дати. Ухвалою суду від 11.01.05 р. було затверджено реєстр вимог кредиторів, які подали свої вимоги і підтвердили їх відповідними документами. В результаті розгляду справи про банкрутство ВАТ "Кіровоградський кар'єр" між боржником та всіма кредиторами було затверджено мирову угоду, до складу кредиторів позивач не входив, так як не заявляв своїх вимог.

Таким чином, відповідач не визнає позовні вимоги ЗАТ "Украгровибухпром", так як заборгованість за договором від 04.01.05 р. виникла в період процедури банкрутства і вимоги позивача, як поточного кредитора не заявлялись.

Позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, суд встановив наступні обставини.

04.01.05 р. між відкритим акціонерним товариством "Кіровоградський кар'єр" (Замовник) та закритим акціонерним товариством "Украгровибухпром" (Підрядник) укладено договір підряду (далі - Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов'язання по виконанню вибухових робіт на Кіровоградському кар'єрі.

В перелік робіт, які виконуються підрядником входять вибухові роботи і розробка негабаріту до встановлених в цьому договорі розмірів.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. розділу 2 Договору Замовник зобов'язаний прийняти виконані роботи і оформити їх за актом не пізніше 2 діб після проведення вибухових робіт та вчасно оплатити Підряднику виконані роботи.

Пунктом 5.1. розділу 5 Договору передбачено, що вартість ввірених підрядником робіт визначається згідно додатку до цього договору, який в свою чергу визначив, що закрите акціонерне товариство зобов'язується провести вибухові роботи на Кіровоградському кар'єрі 1 лютого 2005 р., а відкрите акціонерне товариство "Кіровоградський кар'єр" зобов'язується оплатити вибухові роботи, які будуть проведені 1 лютого 2005 р. у розмірі 10000 грн. до 31 січня 2005 року, повний розрахунок за виконані роботи провести в лютому-березні рівними частинами.

Згідно протоколу погодження договірної оптової ціни на вибухові роботи, який був підписаний позивачем та відповідачем та завірений печатками, вартість вибухових робіт з розробкою негабаріту становила 5,00 грн. за 1 куб. м. гірничої маси в щільному тілі.

Вимогами частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до змісту пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Із змісту договору вбачається, що він має природу договору підряду.

Правовідносини по договору підряду регулюються положеннями глави 61 Цивільного кодексу України, стаття 837 якого передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Стаття 853 ЦК України передбачає, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

31.01.05 р. на сторонами договору було складено акт № 20, відповідно до якого відкрите акціонерне товариство "Кіровоградський кар'єр" прийняло виконані закритим акціонерним товариством "Украгровибухпром" вибухові роботи на загальну суму 36329,04 грн.

Даний акт, підписаний представниками сторін та завірений печатками підприємств, зауважень і заперечень акт не містить.

Дане підтверджує належне виконання позивачем своїх зобов'язанням за договором підряду на проведення вибухових робіт від 04.01.05 р.

27.01.05 р. та 28.01.05 р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача 3500 грн. та 6500 грн. відповідно.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов'язання в сумі лише 10000 грн.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 26329,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача погодився із запереченням представника відповідача щодо технічної помилки у розрахунку суми основного боргу, а саме: основна сума боргу за Договором складає не 27329,04 грн., як вказано у позові, а 26329,04 грн..

Крім стягнення основної суми боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 12052,11 грн.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Нормою частини 2 статті 221 Господарського кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини першої ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 ГК України. А саме, як зазначається в ст. 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, наділені господарською компетенцією.

Згідно до частини другої ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведене, господарський суд не може погодитись з розрахунком пені позивача.

Розмір пені за останні шість місяців до дня подачі позову до господарського суду становить 2150,29 грн.

Враховуючи те, що підприємство має тяжке фінансове становище господарський суд стягує на користь позивача 10% від загальної суми пені, а саме: 215,03 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1229,8 грн. 3% річних за період у 15 повних місяців прострочки платежу та надає відповідний розрахунок.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що розрахунок 3% річних позивачем проводився з неправильної суми заборгованості, то господарський суд не може прийняти даний розрахунок.

Сума 3% річних за 15 повних місяців прострочки платежу становить 975,98 грн.

Заперечення відповідача, які полягають у невизнанні позову у зв'язку з порушенням щодо нього провадження у справі про банкрутство та введенням мораторію на задоволення будь-яких вимог кредиторів, а також у зв'язку з тим, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла в період процедури банкрутства і вимоги закритого акціонерного товариства "Украгровибухпром", як поточного кредитора не заявлялись, спростовуються наступним.

Дійсно, 06.09.04 р. господарським судом Кіровоградської області винесено ухвалу про порушення справи за заявою Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді до відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський кар'єр" про визнання банкрутом.

Даною ухвалою введено процедуру розпорядження майном щодо боржника відкритого акціонерного товариства „Кіровоградський кар'єр” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ „Кіровоградський кар'єр” відповідно до ст. 11, п. п. 4 – 6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон).

Враховуючи те, що провадження у справі про визнання банкрутом порушено 06.09.04 р., а договір підряду укладено 04.01.05 р., то, як зобов'язання відповідача перед позивачем, так і строк їх виконання виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Згідно з абз. 24 зазначеної статті мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Стаття 12 Закону встановлює наслідки дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Так, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (ч. 4 ст. 12 Закону).

Виходячи з положень ст. 1 Закону, вказані приписи Закону підлягають застосовуванню до конкурсної заборгованості.

У випадку, якщо поширити дію мораторію і на поточну заборгованість, то тоді така заборгованість не буде підлягати оплаті в процедурах розпорядження майном та санації.

Це призведе до того, що після порушення справи про банкрутство жоден з контрагентів не буде співпрацювати з боржником, оскільки за поставлену продукцію, здійснені роботи та надані послуги під час провадження справи про банкрутство боржник не буде розраховуватись. Такі обставини в подальшому матимуть наслідком припинення підприємницької діяльності самого боржника, що в свою чергу зумовлює банкрутство боржника і відкриття щодо нього ліквідаційної процедури.

У зв'язку з чим законодавець звільнив поточні зобов'язання боржника від будь-яких правових обмежень та наслідків, які настають під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Це стосується як виконавчого провадження, так і санкцій за невиконання грошових зобов'язань.

Таким чином, стягнення заборгованості, що виникла та строк виконання якої настав після порушення справи про банкрутство, заходів відповідальності за порушення зобов'язань, а саме нарахування 3 відсотків річних та стягнення пені, є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству.

Враховуючи наведене, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги і стягує на користь позивача суму у 27520,05 грн. яка складається з 26329,04 грн. основної заборгованості, 215,03 грн. пені та 975,98 грн. 3% річних.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати - державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський кар'єр" (25028, вул. Автолюбителів, 5, м. Кіровоград, ідентифікаційний код - 00292155, р/р 0042 в Промінвестбанку, МФО 323301) на користь закритого акціонерного товариства "Украгровибухпром" (19400, вул. Комарова, 3, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область, ідентифікаційний код - 05455573, р/р в ЧОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль", м. Черкаси, МФО 354411) 26329,04 грн. основного боргу, 215,03 грн. пені, 975,98 грн. 3% річних, 272,09 грн. державного мита та 79,97 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили.

В решті позову відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя В.М. Балик