АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.04.2007  року
Справа № 2-67/07

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої
І.В.

суддів                                                            Єжової
С.С.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової
І.В.

та представників сторін:

від
позивача:
повноважний представник не прибув,

від 1 відповідача:
повноважний представник не прибув,

від 2 відповідача:                                         ОСОБА_4, представник
за довіреністю,

довіреність від НОМЕР_1,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу
ОСОБА_3,

м.
Сєвєродонецьк Луганської області

на рішення                                                    Артемівського
міськрайонного суду

Донецької області

від
08.02.07

по справі
№ 2-67/07 (суддя Харченко О.П.)

за
позовом
ОСОБА_1, м. Луганськ

до першого відповідача                              ОСОБА_2, м.
Соледар

Донецької області

до другого відповідача                              ОСОБА_3,

м.
Сєвєродонецьк Луганської області

про
визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, м. Луганськ (далі за текстом
-ОСОБА_1, позивач по справі) звернулася до Артемівського міськрайонного суду
Донецької області з позовом до ОСОБА_2, м. Соледар Донецької області  (далі за текстом -ОСОБА_2, перший відповідач
по справі) та до ОСОБА_3, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом
-ОСОБА_3, другий відповідач по справі) про визнання правочину  - договору купівлі -продажу частки учасника
товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім”,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним.

Ухвалою Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 20 червня 2006 року задоволено заяву ОСОБА_1 про
забезпечення доказів: накладено арешт на рухоме майно та майнові права ТОВ
„Деконський торгівельний дім” (учасники товариства ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
зареєстровано статут 12.06.02 за реєстраційним номером 04052057Ю0020085
виконкомом Сєвєродонецької міської ради Луганської області) заборонив державним
нотаріусам здійснювати посвідчення і перереєстрацію права власності згідно з
будь -якими цивільно -правовими угодами на відчуження основних засобів ТОВ
„Деконський торгівельний дім”; заборонено виконавчому комітету Сєвєродонецької
міської ради Луганської області тимчасово проводити державну реєстрацію будь
-яких змін і доповнень до засновницьких документів ТОВ „Деконський торгівельний
дім”.

Позивач уточнив свої позовні вимоги
(а. с. 146-147) та просив суд визнати недійсним договір купівлі -продажу частки
у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський
торгівельний дім”, укладеного 18 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
зареєстрованого 18 квітня 2006 року приватним нотаріусом Артемівського
районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 в реєстрі за номером
959, та повернути сторін у первісне положення, що було прийнято до уваги суду.

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 08.02.07 у справі № 2-67/07 позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3  про
визнання недійсним договору купівлі -продажу частки у статутному капіталі
Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім” у розмірі
4660 грн., що становить 33,3% статутного капіталу, укладеного у м. Артемівську
Донецької області 18 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зареєстрованого
18 квітня 2006 року приватним нотаріусом Артемівського районного нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_6 в реєстрі за номером 959; про повернення
сторін у первісне положення, задоволенні у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду,
другий відповідач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької
області з апеляційною скаргою від 07.03.07 б/н, який супровідним листом від
16.03.07 передав справу № 2-67/07 разом з матеріалами апеляційної скарги
ОСОБА_3 на рішення вказаного суду від 08.02.07 на розгляд до Луганського
апеляційного господарського суду за підсудністю у зв'язку з наступним.

Відповідно до пункту 4 статті 12
Господарського процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом
України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15 грудня
2006 року № 483-V, справи,  що  виникають
з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством
та  його  учасником
(засновником, акціонером),  у  тому
числі  учасником,  який вибув,
а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських
товариств, що пов'язані  із
створенням,  діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів, підвідомчі
господарським судам.

Другий відповідач за апеляційною
скаргою від 07.03.07 б/н просить суд скасувати вказане вище рішення та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, також скасувати
ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.06.06 про
забезпечення доказів.

Уточненням від 07.04.07 заявник
скарги просить скасувати судове рішення від 08.02.07 повністю та прийняти нове
рішення.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог заявник посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають
значення у даній справі; що висновки, викладені у рішенні, не відповідають
фактичним обставинам справи; що судом застосовані норми закону, які не
поширюються на правовідносини при продажі частки учасника товариства іншому
учаснику цього товариства; що рішення суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням голови Луганського
апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги другого
відповідача на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від
08.02.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва
І.В., суддя -Єжова С.С.,  суддя -
Парамонова Т.Ф.

Відповідно до ст. 98 Господарського
процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою
від 28.03.07 у справі  № 2-67/07 прийняв
апеляційну скаргу другого відповідача до апеляційного провадження.

Позивач та перший відповідач у судове
засідання не з'явилися, явку своїх повноважних представників у судове засідання
не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги другого
відповідача були повідомленні належним чином. Крім того, ними не надано до
матеріалів справи відзивів на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду
цієї справи.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський
суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає
справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав
пояснення другого відповідача, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Висновок Артемівського міськрайонного
суду Донецької області про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі -продажу частки у статутному
капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім”
у розмірі 4660 грн., що становить 33,3% статутного капіталу, укладеного у м.
Артемівську Донецької області 18 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
зареєстрованого 18 квітня 2006 року приватним нотаріусом Артемівського
районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 в реєстрі за номером
959 та про повернення сторін у первісне положення, відповідає діючому
законодавству та обставинам справи.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено Артемівським міськрайонним судом Донецької області, 08.06.02
громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали установчий договір, за яким вони є
засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний
дім” з місцем знаходження: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 37а (а. с. 13-14).

У подальшому 04.12.02 ОСОБА_1 після
одруження з ОСОБА_7 взяла прізвище ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом
про одруження (а. с. 10).

Як установчим договором, так і
Статутом Товариства  з обмеженою
відповідальністю „Деконський торгівельний дім”, учасники договору та товариства
передбачили право учасника договору (п. 6.3 Установчого договору) та учасника
товариства (розділ ІХ Статуту) за згодою інших учасників вказаного договору та
товариства передавати свою частку (її частину) третім особам; при цьому інші
учасники товариства користуються переважним правом на придбання вказаної частки
пропорційно внескам в Статутному фонді або іншому узгодженому між ними порядку.

18.04.06 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
(другий відповідач по справі) укладено договір купівлі -продажу частки у
статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський
торгівельний дім”, за яким продавець (ОСОБА_2) передає у власність покупця
(ОСОБА_3) сформовану частку в Статутному капіталі (фонді) Товариства з
обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім” у розмірі 4660 грн. 00
коп., що становить 33, 3% статутного капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю „Деконський торгівельний дім”, а покупець приймає цю частку у
повному обсязі і сплачує за неї грошову суму у розмірі та порядку, визначеному
цим договором (а. с. 36-37). Даний договір посвідчений приватним нотаріусом
Артемівського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6

Позивач обґрунтовано вважає, що
вказаний договір слід визнати недійсним, оскільки він укладений з порушенням
діючого законодавства.

Так, ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставою недійсності правочину є  недодержання
в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та
шостою  статті  203
цього Кодексу. Якщо
недійсність  правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа
заперечує  його дійсність на
підставах,  встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України передбачає, що зміст
правочину  не може суперечити
цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного
законодавства,  а   також
моральним   засадам суспільства.

Статтею 147 Цивільного кодексу
України встановлено наступне.

Учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має  право продати  чи
іншим  чином  відступити
свою  частку (її частину) у
статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження   учасником
товариства   з  обмеженою відповідальністю  своєї
частки   (її   частини)
третім  особам допускається, якщо
інше не встановлено статутом товариства.

Учасники товариства користуються  переважним
правом  купівлі частки (її
частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо  статутом
товариства  чи  домовленістю
між  учасниками   не встановлений   інший
порядок  здійснення  цього
права.  Купівля здійснюється за
ціною та на  інших  умовах,
на  яких  частка
(її частина)  пропонувалася  для продажу третім особам.  Якщо учасники товариства  не
скористаються  своїм  переважним
правом  протягом місяця  з
дня  повідомлення про намір
учасника продати частку (її частину)
або  протягом  іншого
строку,  встановленого   статутом товариства   чи
домовленістю  між  його
учасниками,  частка  (її частина) учасника може бути відчужена
третій особі.

У
разі  придбання  частки
(її  частини)  учасника
самим товариством   з   обмеженою
відповідальністю   воно  зобов'язане реалізувати її іншим учасникам
або третім особам  протягом  строку та в порядку,  встановлених статутом і законом,  або зменшити свій статутний капітал
відповідно до статті 144 цього Кодексу.

Іншими актами цивільного
законодавства, які регулюють правовідносини сторін, є Закони України „Про
власність”, „Про господарські товариства”.

Згідно з п. п. 3, 5 ст. 4 Закону
України „Про власність” всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав; власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди
навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси
громадян, юридичних осіб і держави.

Частиною 1 ст. 53 Закону України
„Про господарські товариства” встановлено, що учасник  товариства
з  обмеженою  відповідальністю  може  за
згодою  решти учасників відступити свою
частку (її частину) одному чи
кільком   учасникам  цього
ж  товариства,  а
якщо  інше  не передбачено  установчими документами, то і третім особам.
Учасники товариства  користуються  переважним
правом  придбання частки (її
частини)  учасника,  який
її  відступив, пропорційно їх
часткам у статутному  фонді  товариства
або  в  іншому погодженому між ними розмірі.

Отже, є необґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що Артемівським міськрайонним судом Донецької
області застосований спеціальний закон, який суперечить нормам цивільного права
(Цивільного кодексу України), оскільки положення Закону України „Про
господарські товариства” не суперечать нормі Цивільного кодексу України -ст.
147, а конкретизують її; твердження заявника апеляційної скарги про те, що
висновок Артемівського міськрайонного суду Донецької області робить неможливим
вихід учасника товариства без згоди інших учасників, є безпідставним, тому що
саме такий висновок у рішенні суду, що оскаржується, відсутній.

У рішенні суд послався на
вищезазначені нормативні акти, які регулюють питання відступу (передачі) частки
у статутному фонді, а не вихід учасника товариства із складу учасників
товариства; у даному випадку мають місце одночасне вихід учасника товариства із
його складу та передача належної йому частки іншому учаснику товариства.

Суд у своєму рішенні послався на
норми права, Установчий договір та Статут, які регулюють продаж частки третій
особі та одночасно при цьому регулюють питання продажу (відступу) своєї частки
іншим учасникам товариства одному або кількома (ст. 53 Закону України „Про
господарські товариства”, п. 6.3 Установчого договору, розділ ІХ Статуту
Товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім”).

У п. 6.1 спірного договору купівлі
-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю
„Деконський торгівельний дім” зазначено, що продавець стверджує, що всі
учасники товариства з обмеженою відповідальністю належним чином повідомленні
про продаж зазначеної частки і порядок продажу відповідає вимогам, встановленим
чинним законодавством.

Викладене не відповідає дійсності,
оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач по справі ОСОБА_1 була
належним чином повідомлена про вихід із складу засновників Товариства з
обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім” ОСОБА_2 та продаж у
зв'язку з цим її частки другому засновнику Товариства з обмеженою
відповідальністю „Деконський торгівельний дім” ОСОБА_3

Представниками другого відповідача
ОСОБА_3 суду були надані лист -запрошення від 24.03.05 № 20 ОСОБА_1 на збори
засновників товариства на 25 квітня 2005 року (а. с. 113) та повідомлення з
фіскальним чеком від 24.03.05, лист -запрошення від 14.03.05 № 19 ОСОБА_5 на
збори засновників товариства на 25 квітня 2005 року (а. с. 117) з фіскальним
чеком (а. с. 118) та повернутим листом (а. с. 119). Згідно пояснень ці листи
(чи лист) надсилалися за вказаною в установчих документах  адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 92, та
повернуті поштою з відміткою „за даною адресою адресат не проживає” (а. с.
121). Як встановив суд першої інстанції, представники ОСОБА_3 суду пояснили, що
ці листи, завірені печаткою товариства та раніше оглянуті судом як надані
докази, в дійсності є помилковими, в них вказана невірна дата зборів -25 квітня
2005 року, тобто фактично представники ОСОБА_3 визнали, що вказані листи не
можуть бути доказом належного повідомлення позивача про час та регламент зборів
учасників товариства, на яких би передбачався вихід ОСОБА_2 із складу
учасників.

У вказаних листах зазначена дата, на
яку призначено збір засновників товариства - 25.04.05, але згідно наданому
представником першого відповідача протоколу загальних зборів засновників
товариства з обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім” загальні
збори відбулись 15.04.05 (а. с. 123). Те, що Товариству з обмеженою
відповідальністю „Деконський торгівельний дім” у березні 2005 року  було відомо адреса, за якою фактично мешкає
позивач, підтверджує лист від 30.03.05 № 23 (а. с. 155), яким позивач (ОСОБА_5)
запрошувалась на збори засновників, які відбудуться 06.04.05 з повісткою дня:
звіт про роботу підприємства за 2003-2004 р.р.; вирішення питань фінансування
господарської діяльності підприємства на 2005 рік; прийняття програми розвитку
підприємства на  2005-2006 р.р.

Не приймаються до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що позивач порушив норми Закону України „Про
господарські товариства” та Закону України „Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців”, Статутних документів товариства та
офіційно не повідомляв товариство про зміни прізвища та місця свого проживання,
що судом не було досліджено і призвело до прийняття незаконного рішення.

Так, Законом України „Про
господарські товариства” не передбачена норма, яка б зобов'язувала учасника
товариства повідомляти про зміну прізвища та місця проживання, та пов'язувала б
з цим настання якихось наслідків. Вказаним законом не передбачено, що у випадку
неповідомлення учасником товариства про зміну свого прізвища та місця
проживання товариство звільняється від обов'язку повідомити цього учасника
товариства про відступ (передачу) частки одному чи кількома учасникам товариства
або третім особам, оскільки згідно зі ст. 53 Закону України „Про господарські
товариства” для такого відступу (передачі) частки товариства може бути тільки
за згодою інших учасників товариства. Закон України „Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, на який посилається другий
відповідач у апеляційній скарзі, стосується регулювання відносин, які виникають
у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб -
підприємців, а не учасників господарського товариства. Юридичною особою у
даному випадку є само Товариство з обмеженою відповідальністю „Деконський
торгівельний дім”, а засновники цього товариства є фізичні особи, а не
підприємці - фізичні особи.

Як зазначає Артемівський
міськрайонний суд Донецької області у своєму рішенні, приватний нотаріус
ОСОБА_6, яка посвідчила спірний договір, у судовому засіданні підтвердила, що в
наданих їй документах для оформлення купівлі -продажу ні з боку продавця, ні з
боку покупця частки не було надано письмової згоди третьої учасниці товариства,
було лише усне свідчення з боку учасників угоди; пояснення приватного нотаріусу
ОСОБА_6 співпадають з поясненнями представника ОСОБА_2

У місцевого суду не було підстав для
залучення до участі у справі згідно зі                              ст. 36 Цивільного
процесуального кодексу України у якості третьої особи -приватного нотаріусу
Артемівського районного нотаріального округу Донецької області, оскільки
правові наслідки визнання правочину недійсним за даним позовом, передбачені ст.
215 Цивільного кодексу України, не стосуються нотаріуса, який посвідчив спірний
договір.

За нормами Цивільного процесуального
кодексу України участь спеціаліста у розгляді цивільних справ як процесуальної
одиниці не передбачено.

У судовому рішенні зазначено
наступне. Щодо усних та письмових пояснень нотаріуса ОСОБА_6 відносно правових
норм, які регулюють порядок відчуження частки у статутному капіталі товариства
з обмеженою відповідальністю, то вони судом не були прийняті як доказ
дотримання всіх вимог закону при здійсненні даного правочину, оскільки
суперечать п. 4 ст. 54 Цивільного процесуального кодексу України, у
відповідності з якою допомога спеціаліста суду не може стосуватися правових
питань. Тобто Артемівський міськрайонний суд Донецької області не прийняв до
уваги правову позицію нотаріуса ОСОБА_6 щодо дійсності спірного договору, яка є
спеціалістом нотаріату і була викликана для надання пояснень стосовно
нотаріального посвідчення договору купівлі -продажу частки Товариства з
обмеженою відповідальністю „Деконський торгівельний дім”, а не для надання
висновку стосовно відповідності або невідповідності спірного договору нормам
діючого законодавства.

Разом з тим, слід прийняти до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд всупереч вимогам ст. 88
Цивільного процесуального кодексу України, задовольняючи позов, не вирішив
питання про розподіл судових витрат, сплачених позивачем.

Відповідно до п. 1 ст. 79 Цивільного
процесуального кодексу України судові витрати
складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи,
до останніх відносяться: витрати на інформаційно -технічне забезпечення;
витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з
явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням
огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач при поданні позову поніс такі судові витрати як судовий збір та
витрати на інформаційно -технічне забезпечення судового розгляду справи.

Таким чином, у даному випадку судові
витрати згідно зі ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України слід
покласти на відповідачів у справі порівну, у зв'язку з чим судове рішення
підлягає зміні шляхом внесення до резолютивної частини рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької  області
від 08.02.07 по даній справі додаткових абзаців наступного змісту :

„Стягнути з ОСОБА_2 та користь
ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 25 грн. 50 грн. та витрати на
інформаційно -технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 15 грн.
00 коп. Видати виконавчий лист відповідно до п. 2 ст. 368 Цивільного
процесуального кодексу України”.

„Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 25 грн. 50 коп. та витрати на
інформаційно -технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 15 грн.
00 коп. Видати виконавчий лист відповідно до п. 2 ст. 368 Цивільного
процесуального кодексу України”.

„Згідно з п. 3 ст. 368 Цивільного
процесуального кодексу України виконавчі документи про стягнення судового збору
надіслати до місцевих органів державної податкової служби”.

Згідно зі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представника
другого відповідача оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній
скарзі покладається на заявника скарги (другого відповідача по справі),
оскільки спір по суті вирішений правильно.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99,
101, п. 4 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_3, м.
Сєвєродонецьк Луганської області від 07.03.07 б/н на рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 08.02.07 по справі № 2-67/07 задовольнити
частково.

2.          Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької  області від 08.02.07 по
справі № 2-67/07 змінити.

3.          Доповнити резолютивну частину рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.07 по справі №
2-67/07 абзацами наступного змісту :

„Стягнути з ОСОБА_2, АДРЕСА_1на
користь ОСОБА_1, АДРЕСА_2 судовий збір за подання позову у розмірі 25 грн. 50
коп. та витрати на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу у
розмірі 15 грн. 00 коп.

Видати виконавчий лист відповідно
до п. 2 ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України”.

„Стягнути з ОСОБА_3, АДРЕСА_3 на
користь ОСОБА_1, АДРЕСА_2судовий збір за подання позову у розмірі  25 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно
-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 15 грн. 00 коп. Видати
виконавчий лист відповідно до п. 2 ст. 368 Цивільного процесуального кодексу
України”.

„Згідно з п. 3 ст. 368 Цивільного
процесуального кодексу України виконавчі документи про стягнення судового збору
надіслати до місцевих органів державної податкової служби”.

4. Державне мито за подання
апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на
заявника апеляційної скарги - ОСОБА_3,
м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п'ятиденний строк з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
І. В. Семендяєва

Суддя
С.С. Єжова

Суддя
Т. Ф. Парамонова