ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.04.07                                                                                           Справа№ 1/56-20/27

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІК», м.Львів

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства  Львівського територіального будівельного об»єднання «Львівбуд», м. Львів

про визнання недійсним договору

Суддя  Манюк П.Т.

При секретарі Кравець В.П.

Представники:

від позивача: Корчик В.Я. - представник

Опришко О.З. - представник

від відповідача: Мастикаш Т.І. - представник

Зміст ст.22 ГПК України представникам сторін роз’яснено.

Суть спору.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІК»до Відкритого акціонерного товариства  Львівського територіального будівельного об»єднання «Львівбуд»про визнання недійсним договору від 07.10.2003р. купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул.Костюшка,5 в м.Львові.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представники позивача в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судових засіданнях подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив та зустрічну позовну заяву, яка судом повернена без розгляду.

Повний текст рішення підписаний та направлений сторонам 12.04.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, суд  встановив наступне:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІК»звернулось з позовом до суду про визнання недійсним договору від 07.10.2003 р. купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул.Костюшка,5 в м.Львові, площею 76,6 м2, яке складає 26/100 часток будівлі позначеної літерою «А-3».

В обгрунтуванні позовних вимог покликається на те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки на момент укладення спірної угоди майно Позивача перебувало у податковій заставі. Відповідно до п.8.6.1. та п.8.6. ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»відчуження майна повинно відбуватись за погодженням з податковим органом. Однак ДПІ у Личаківському районі м.Львові згоди на таке відчуження не давала.

У представленому відзиві відповідач позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що відповідно до пункту 8.3. ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий орган зобов’язаний зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів. Договір купівлі-продажу укладено 07.10.2003р., а податкову заставу зареєстровано 17.11.2003р., а тому правочин вчинено без порушення вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги про визнання недійсним правочину позивач обґрунтовує приписами ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою статті 203 цього Кодексу та статтею 203 цього Кодексу, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивачем не враховано, що приписи статтей  203 та 215 Цивільного кодексу України набрали чинності з 01.01.2004 року –дати набрання чинності вказаним Кодексом. В той же час, оспорюваний договір укладений  07.10.2003 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (чинного до 01.01.2004 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про недійсність договору від 07.10.2003 року, позивач посилається на приписи п.п. 8.6.1.  п.8.6. ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», відповідно до якого відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, повинно відбуватись за погодженням з податковим органом.

Укладення представником юридичної особи за наявності відповідних повноважень угоди про відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, не означає недійсності вказаної угоди, оскільки вказаний наслідок не випливає із приписів ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Законодавством передбачено відповідальність за порушення заборони на відчуження без згоди податкового органу майна, що перебуває у податковій заставі, оскільки відповідно до п.п. 17.1.8. п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим згідно з цим Законом, платник податків сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами.

Доводи представників позивача про те, що договір суперечить інтересам держави та суспільства жодними доказами не обґрунтовані. Крім цього, позивач не наділений повноваженнями щодо звернення до суду про визнання недійсною угоди з метою захисту інтересів держави і суспільства, оскільки вказаними повноваженнями наділені відповідні державні органи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачем не обґрунтовано позовних вимог, не представлено доказів, які б свідчили про недійсність договору від 07.10.2003 р. купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул.Костюшка,5 в м.Львові, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІК»та Відкритим акціонерним товариством  Львівським територіальним будівельного об»єднанням «Львівбуд», у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 203 ЦК України, ст.ст. 8, 17 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

В  И  Р  І  Ш  И  В :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІК»до Відкритого акціонерного товариства  Львівського територіального будівельного об»єднання «Львівбуд»про визнання недійсним договору від 07.10.2003 року купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул.Костюшка, 5 в м.Львові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                       Манюк П.Т.