ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.12.07 р.                     Справа № 44/372

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Логістік Груп” (представник Христенко С.В., довіреність від 10.10.07 року) до приватного підприємства „Глобал-Україна” (директор Дем’янов В.Л., паспорт ВС 100600), про стягнення заборгованості за передану продукцію з урахуванням пені у загальному розмірі 106’667,25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро Логістік Груп” (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 100’899,87 грн. та пені 5’767,38 грн. за поставлену за договором поставки сільськогосподарської продукції № 1-ГР від 24.05.07 року (далі – Договір) черешню врожаю 2007 року (далі – Товар) до приватного підприємства „Глобал-Україна” (далі – Покупець). Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні умов зазначеного Договору, а також простроченні Покупцем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки Товару на загальну суму 193’899,87 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив отримання Товару та часткову оплату безготівковим шляхом 93’000 грн., наразі відповідач завважив, що при завантаженні Товару у автомобілі керівництву Продавця (Задерещенко Віталій) було передано в рахунок оплати за Товар 20 тисяч гривень готівкою. Розписка або прибутковий касовий ордер на цю суму не була надана, наразі передача готівки на 20’000 грн. може бути підтверджена громадянином Сміяном С.А., мешканцем міста Горлівки, а також технічним директором Продавця Юрієм, мешканцем селища Колорадівка, який згодом отримав від мене 21.06.07 року 10’000 доларів США готівкою у якості оплати Товару, що також може бути підтверджено громадянином Панковським А.Г.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Продавця підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Таким чином, в силу статті 265 ГК України, статей 712 і 655 ЦК України та розділів 1-3 Договору, Продавець зобов’язався передати Товар у власність Покупця на умовах самовивезення (EXW) згідно видаткових накладних, а Покупець зобов’язався прийняти Товар і сплатити за нього визначену суму коштів по факту поставки.

Згідно видаткових накладних №№ 6 та 7 Продавець 11.06.07 року та 16.06.07 року передав Покупцеві Товар вартістю 193’899,87 грн. Покупцем прийнято означений Товар, що підтверджується підписами та печатками сторін на накладних, внаслідок чого обов’язок передачі Продавцем Товару на загальну суму 193’899,87 грн. вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та умов розділу 3 Договору. Згідно пункту 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та обставин, суд вважає, що надані позивачем видаткові накладні – є належним доказом здійснення передачі відповідачу Товару та прийняття цього Товару останнім. Докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань по Договору щодо передачі Товару – суду не надавалися.

Виходячи з домовленостей, викладених сторонами в розділі 4 Договору, Покупець має оплатити отриманий Товар за договірною ціною за фактом поставки. Таким чином, суд вважає, що через невизначення сторонами певного строку виконання грошового зобов’язання, право Продавця вимагати від Покупця виконання цього зобов’язання виникло в порядку частини 2 статті 530 ЦК України – наступного дня після закінчення 7 днів з моменту надіслання відповідачеві письмової вимоги № 3 від 26.07.07 року, тобто, 03.08.07 року. Доказом надіслання листа № 3 від 26.07.07 року слугує довідка центру поштового зв’язку № 04/3-19-2297 від 24.12.07 року та реєстр рекомендованої пошти № 0388 від 26.07.07 року.

За змістом позовної заяви, відповідачем було частково оплачено борг на суму 93’000 грн. Твердження відповідача про передачу Продавцю 20’000 грн. та 10’000 доларів США готівкою в рахунок оплати Товару – судом до уваги не береться, оскільки ці твердження всупереч статті 33 ГПК України жодним чином не обґрунтовані з доказової точки зору. До того ж, виходячи зі змісту статей 218 та 1051 ЦК України, факт передачі грошових коштів не може ґрунтуватися на поясненнях свідків.

Таким чином, грошове зобов’язання Покупця перед Продавцем на суму 100’899,87 грн. на момент прийняття рішення суду – не виконане, на порушення статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Нормами пункту 6.5 Договору за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання Покупцем передбачені штрафні санкції у вигляді пені. Такий спосіб забезпечення виконання зобов’язання повністю відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Позивач заявив вимогу на стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 5’767,38 грн. за період з 11.06.07 року до 08.10.07 року, наразі, за арифметичним розрахунком суду, позивач неправильно обрахував пеню, безпідставно визначивши моментом виникнення права вимоги не 03.08.07 року, а 11.06.07 року. За розрахунком суду, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають лише частковому задоволенню, на суму 2’919,18 грн. за період 66 днів з 03.08.07 року до 08.10.07 року (100’899,87 грн. Х 66 днів / 365 днів Х 8 Х 2 / 100).

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Покупцем умов Договору, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу та поставки.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.525, 526, 549-551, 625 та 655-697 ЦК України, ст.232 ГК України, ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Логістік Груп” до приватного підприємства „Глобал-Україна” про стягнення заборгованості за передану продукцію з урахуванням пені у загальному розмірі 103’819,05 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з приватного підприємства „Глобал-Україна” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Логістік Груп” заборгованість та пеню у загальному розмірі 103’819,05 грн., відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 1’038,19 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 114,85 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 – позивачу

2 – відповідачу

3 – господарському суду Донецької області