ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.07                                                                                        Справа №  20/486д/07

Суддя

м.Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Украгротех”, м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства “Токмацький агропромпостач”, м. Запоріжжя

про розірвання договору

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача  –    Прибиш Л.Б. (довіреність  № 5-588 від 25.05.2007р.);

Від відповідача –Сучков С.О. (довіреність №6 від 13.09.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про розірвання договору комісії на продаж продукції за №50-1-3/11 від 01.02.2004р. з усіма правовими наслідками такого розірвання.

Ухвалою господарського суду від 22.08.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/486д/07,  судове засідання  призначено на  14.09.2007р.

14.09.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги, викладені у позові та надав заяву про уточнення, яка в порядку ст.22 ГПК України прийнята судом до розгляду. Просить прийняти рішення, яким розірвати договір комісії на продаж продукції №50-1-3/11 від 02.02.2004р., на підставі ст.ст.611,612,651 ЦК України, 180 ГК України, оскільки відповідачем істотно порушений договір. Відповідач не перерахував в повній мірі кошти за отриману на умовах договору продукцію ВАТ “Украгротех”, а так само не повернув у повній мірі продукцію ВАТ “Украгротех”, тобто не виконав істотної умови договору комісії,  сума боргу становить 772621,17 грн.. Просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги про розірвання договору вважає необгрунтованими  та пояснив наступне. Договір комісії на продаж продукції №5—1-3/11 від 02.02.2004р. закінчив діяти ще 31.12.2004р., так як угода №29 про пролонгацію договору не була підписана жодною із сторін. У зв’язку  з закриттям філії в м.Токмаку керівництво ВАТ “Украгротех” надіслало розпорядження №40 від 28.03.2005р. та №94 від 08.06.2005р. про передачу запасних частин філії №2 м.Кривий Ріг, тому відповідач вважає, що виконав умови договору комісії п.2.5 повернути на першу письмову вимогу  (розпорядження №94 від 08.06.2005р.) нереалізовану продукцію. Відповідач неодноразово повідомляв керівництво ВАТ “Украгротех”, що платіжним дорученням №64 від 12.04.2005р. згідно з договором комісії №30-1-3/11 від 02.02.2004р. було перераховано 5000,05 грн. заборгованості за передані в борг запасні частини в 2004р., в 2005р. не було фактично ніякої реалізації продукції, лише передача згідно з розпоряджень.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін,  суд

ВСТАНОВИВ:

02.02.2004р. між Відкритим акціонерним товариством “Украгротех” (комітент, позивач) та Відкритим акціонерним товариством “Токмацький агропромпостач” (комісіонер, відповідач) був укладений  договір  комісії на продаж продукції №50-1-3/11, за яким комісіонер зобов’язався  за дорученням комітента здійснювати в інтересах останнього від свого імені угоди з продажу продукції, зданої на комісію. Виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає угоди купівлі-продажу прродукції з третіми особами (п.п.1.1,1.2). Кількість, номенклатура, ціни на продукцію, яка передається комісіонеру для подальшої реалізації, визначається комітентом в розрахункових документах (рахунок-фактура, товаро-транспортна накладна та інші супроводжуючі документи). Згідно з п.п.1.4,1.5 договору  комісіонер прийняв для подальшої реалізації на умовах комісії залишок продукції в сумі 1406461,87 грн., яка залишилась нереалізованою на підставі договору №50-1-13 “П” від 01.10.1998р., №50-1-4/11 “П” від 27.12.1999р., укладених між ДП “Агротех”, ДП “Украгротех” (правонаступник ДП- ВАТ “Украгротех” та ВАТ “Токмацький агропромпостач”. Приймання-передача нереалізованої представництвом продукції оформляється двостороннім актом з визначенням суми та номенклатури продукції, який є невід’ємною частиною договору комісії.

Згідно з п.2.5 договору комісіонер зобов’язався, зокрема, на протязі 335 днів реалізувати одержану у комітента продукцію. У разі нереалізації продукції у встановлений строк, комісіонер своїм транспортом та за свій рахунок зобов’язався  на першу письмову вимогу комітента повернути йому нереалізовану продукцію. Відповідно до п.7.1 комісіонер зобов’язаний до 5 числа поточного місяця надати комітенту звіт про проведені з комісійною продукцією операції за минулий місяць.

Пунктами 12.1,12.2 договору передбачено, що даний договір діє з 02.02.2004р. до 31.12.2004р. Договір може бути пролонгований за згодою сторін.

Розпорядженням №46 від 28.03.2005р. голови правління ВАТ “Украгротех” у зв’язку  з нерентабельною роботою представництва ВАТ “Украгротех” при ВАТ “Токмацький агропромпостач” деталі, що знаходяться на представництві, вилучаються.

Розпорядженням №94 від 08.06.2005р. голови ВАТ “Украгротех” товариство передає запасні частини з ВАТ Токмацький “Агропостач” філії №2 м.Кривий ріг на суму 1402846,26 грн. Зобов’язано  директора філії №2 прийняти міри по реалізації запасних частин, обов’язково  повернути кошти ВАТ “Украгротех” в установленому порядку. Головному бухгалтеру  встановити контроль повернення коштів на суму 1402846,26 грн.

На виконання умов договору ВАТ “Токмацький агропромпостач” перераховував грошові кошти від реалізації продукції, що підтверджується банківськими виписками та повертав товар ВАТ “Украгротех”, у тому числі філії м.Кривий Ріг, що підтверджується товарними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

У серпні 2007р. позивач звернувся до господарського суду з позовом про розірвання договору комісії, по якому порушено справу №20/486д/07.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги  такими, що задоволенню не підлягають на таких підставах.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа  здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Із змісту статей 15,16 ЦК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду  за  захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Правовідносини сторін врегульовано договором  комісії. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за   договором   комісії   одна    сторона    (комісіонер) зобов'язується  за  дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до  умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від  зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Предметом позову ВАТ “Украгротех” обрав вимоги про  розірвання договору комісії на підставі ст.ст.611,612,651 ЦК України, 180 ГК України у зв’язку з істотним порушенням договору відповідачем.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Статтею 611 цього Кодексу передбачено правові наслідки порушення зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення  зобов'язання  внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання,  якщо це встановлено договором або законом,  або розірвання договору;   2) зміна умов зобов'язання;  3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 612  ЦК України встановлює прострочення боржника. Боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його  у  строк, встановлений договором або законом. Боржник,    який    прострочив   виконання   зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки  і  за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Якщо    внаслідок    прострочення    боржника    виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора,  він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Законом, а саме: статтею 1025 ЦК України встановлено право комітента на відмову від договору комісії. Згідно з цією нормою комітент має право відмовитися від договору комісії. Якщо  договір  комісії  укладено  без  визначення  строку, комітент  повинен  повідомити комісіонера про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів. У разі відмови комітента від договору комісії він  повинен у   строк,   встановлений   договором,   а  якщо  такий  строк  не встановлений,  - негайно  розпорядитися  своїм  майном,  яке  є  у комісіонера.   У   разі  невиконання  комітентом  цього  обов'язку комісіонер має право передати це майно на  зберігання  за  рахунок комітента або продати майно за найвигіднішою для комітента ціною.

Позивач стверджує, що договір комісії є пролонгованим і просить його розірвати у зв’язку з істотним порушенням умов договору відповідачем.

Згідно з ст.651 ЦК України, на яку посилається позивач, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Основні  засади господарювання в Україні визначає і регулює господарські відносини Господарський кодекс України.

Відповідно до ст.206 ГК України господарське зобов’язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Таким чином, порядок розірвання договорів передбачений ст.188 Господарського кодексу України.  Відповідно до зазначеної норми сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Суду не надано доказів, що відповідачу в порядку, передбаченому законом, було направлено позивачем пропозицію про розірвання договору. Більш того, із матеріалів справи вбачається, зокрема, листи  №5-545 від 16.02.2006р., №5-558 від 06.03.2006р., №5-625 від 17.04.2006р., що сторона в господарському договорі, а саме позивач вимагав повернення нереалізованої продукції, а не розірвання договору.

Крім того,  ст.180 ГК України, яка вказана у підставі позову, встановлені істотні умови господарського договору. Відповідно до ч.3 ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов’язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Із змісту ст.ст.180 ГК України, ч.3 ст.1012 ЦК України, ст.651 ЦК України слідує, що поняття істотних умов договору та істотного порушення договору не є тотожним.  Як вказано вище, законодавством передбачено право комітента відмовитись від договору комісії (ст.1025 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Фактично позивач відмовився від договору, про що свідчать розпорядження №46 від 28.03.2005р., №94 від 08.06.2005р., листи  №5-545 від 16.02.2006р., №5-558 від 06.03.2006р., №5-625 від 17.04.2006р.

За таких обставин вимога про розірвання договору з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягає. Позивач не позбавлений права вибрати інший спосіб захисту  порушених прав при наявності підстав.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові  витрати  покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 03.01. 2008 р.