ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2007 р.
Справа № 11/206

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді
Гушилик С.М. за участю секретаря судового засідання Ніколаєва М.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

до приватного підприємця ОСОБА_1м.Чернівці

про стягнення  штрафних
санкцій в сумі 1700 грн.

За участю представників:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - ОСОБА_2- представник

В засіданні приймав участь: транспортний прокурор Гучок В.І.

СУТЬ СПОРУ:  В.о.
Чернівецького транспортного прокурора звернувся з позовом в інтересах держави в
особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від імені якої
діє територіальне управління Головавтотрансінспекції у Чернівецькій області до
приватного підприємця ОСОБА_1м.Чернівці про стягнення  штрафних санкцій в сумі 1700 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що в
результаті рейдової перевірки транспортного засобу, що використовується
приватним підприємцем Котельбаном А.Ю. для перевезення вантажів, було виявлено
порушення вимог ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, яке
полягало в наступному: встановлено факт перевезення вантажу без наявності
ліцензійної картки, та складено акт перевірки № 048245 від 25.04.2007р. На
підставі вказаного акту було винесено постанову про застосування фінансових
санкцій за №  048245 від 07.05.2007р. в
розмірі 1700 грн. Вказана постанова відповідачем не оскаржена та не виконана.

Ухвалою від 05.09.2007р. відкрито провадження в адміністративній
справі, судове засідання призначено на 19.09.2007р. за участю представників
сторін.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що
відповідач під час вказаної перевірки  не
надав послуг перевезення, а перевозив вантаж для власних потреб, для чого йому
не потрібно мати ліцензію, тому на його думку, вимоги прокурора є безпідставними.

У судовому засіданні 19.09.2007 року за клопотанням відповідача
було оголошено перерву до 01.10.2007 року.

Ухвалою від 01.10.2007 року розгляд справи було відкладено в
зв'язку з клопотанням сторін.

У судовому засіданні 15.10.2007 року оголошено перерву до
25.10.2007 року.

У судовому засіданні 25.10.2007 року оголошено перерву до
01.11.2007 року.

В судове засідання 01.11.2007 року представник позивача не
з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення справи
не надіслав, а тому проаналізувавши надані матеріали, суд прийшов до висновку
про можливість вирішення справи без його участі за наявними в ній документами.

Розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини
справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини,
заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 6 Закону України “Про автомобільний транспорт”, у
складі центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту
функціонує урядовий орган державного управління з питань контролю на
автомобільному транспорті, який здійснює державний контроль за додержанням
суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного
транспорту,  вимог законодавства про
автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавче регульованої сфери, що
визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом, а також державний контроль за додержанням вітчизняними та
іноземними автомобільними перевізниками норм міжнародних конвенцій і договорів
про міжнародне автомобільне сполучення.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство транспорту та
зв'язку України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
06.06.06р. за № 789, Мінтрансзв'язку України є центральним органом виконавчої
влади, головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої
влади з питань реалізації державної політики в галузі автомобільного
транспорту.

Пунктом 4 Положення про Головну державну інспекцію на
автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.04р. за № 1190, передбачено, що Головавтотрансінспекція, як урядовий
орган державного управління, відповідно до покладених на неї завдань здійснює
державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, вимог
законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють
організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування.

Відповідно до ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”,
за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються санкції у вигляді штрафу. Накладати такі санкції
від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного
транспорту уповноважені посадові особи урядового органу державного управління з
питань контролю на автомобільному транспорті. Цією ж статтею передбачено, що
порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті та
порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 за № 1567
затверджено Прядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що одним із органів державного контролю на
автомобільному транспорті є Головавтотрансінспекція та її територіальне
управління в Чернівецькій області.

Згідно вимог статті 6 Закону України “Про автомобільний транспорт”
та пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному
транспорті, державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками
законодавства про автомобільний транспорт здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі - посадові особи) шляхом проведення планових,
позапланових і рейдових перевірок.

Так 25.04.2007 року було проведено рейдову перевірку транспортного
засобу Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ПП ОСОБА_1., за
результатами якої складено Акт № 048245, яким встановлено факт перевезення  вантажу на замовлення магазинів по договорах
без ліцензійної картки (про що зазначено в поясненнях водія транспортного
засобу).

07.05.2007 року позивачем винесено Постанову № 048245 про
застосування до відповідача фінансових санкцій, передбачених абзацом 3 частини
1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (далі - Закон) у сумі
1700,00 грн.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону, за порушення
законодавства про автомобільний транспорт у частині надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону до автомобільних перевізників застосовуються
санкції у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно статті 48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні
мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху,  документи, на підставі яких виконують
вантажні перевезення.

Документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення
на договірних умовах, є:

для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що
засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна
накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи,
передбачені законодавством України.

Документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення
для власних потреб, є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством
України.

Згідно статті 9 Закону України “Про ліцензування певних видів
господарської діяльності” ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт,
визначених Законом України “Про автомобільний транспорт”.

Статтею 9 Закону України “Про автомобільний транспорт” визначено
чіткий перелік видів робіт на які видається ліцензія:

- надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами;
надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі;

- надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими
автомобілями на замовлення;

- надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів вантажними
автомобілям, причепами та напівпричепами;

- надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами;

- надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі;

- надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими
автомобілями на замовлення;

- надання послуг з міжнародних перевезень вантажів вантажними
автомобілям, причепами та напівпричепами.

Відповідно пункту 1.6. Ліцензійних умов провадження господарської
діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення
пасажирів та їх багажу на таксі), затверджених наказом Державного комітету
України з питань регуляторної політики та підприємництва,  Міністерства транспорту України від 18 грудня
2003 року N 136/985 (далі - Ліцензійні умови) ліцензія видається на
господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

Пунктом 1.4 Ліцензійних умов визначено, що автомобільний транспорт
загального користування - це перевізники, автостанції, автовокзали, виконавці
ремонту і технічного обслуговування автомобільних транспортних засобів,
вантажні термінали (автопорти), вантажні автомобільні станції та контейнерні
пункти, автомобільні транспортні засоби перевізників, що використовуються ними
для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів; а послуги з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування -
здійснення зареєстрованою в установленому законодавством порядку юридичною, а
також фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності - згідно з
договором про переміщення людей та вантажів за допомогою автомобільного
транспорту загального користування.

Статтею 1 Закону встановлено, що послуга з перевезення пасажирів
чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на
договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

У статті 909 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та
видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а
відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 50 Закону також передбачено, що договір про перевезення
вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного
законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір,
накладна, квитанція тощо).

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця
для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приватний підприємець ОСОБА_1., згідно свідоцтва про сплату
єдиного податку займається торгівельною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення рейдової перевірки
транспортного засобу відповідача, останній здійснював поставку товару згідно
видаткових накладних покупцям (приватні підприємці ОСОБА_3., ОСОБА_4. та
ОСОБА_5.), з  якими відповідач уклав
договори поставки і відповідно до умов яких ПП ОСОБА_1. зобов'язаний  поставляти покупцям товар в кількості і в
асортименті погодженого замовлення.

Листом Державного комітету України по питанням регуляторної
політики і підприємництва від 06.08.2001 року № 4-451-1328/4889 передбачено, що
здійснення суб'єктом господарювання перевезення вантажу своїм автотранспортом
за кошти покупців за договорами поставки не потребують отримання ліцензії.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення, проте позивачем не надано доказів того, що відповідач
порушив вимоги статті 48 Закону у частині перевезення вантажу без наявності
ліцензійної картки, адже водій транспортного засобу, що належить ПП ОСОБА_1.
здійснював перевезення товару для власних потреб за видатковими накладними
згідно укладених договорів поставки, тобто для власних потреб, що, згідно
викладеного вище не вимагає отримання ліцензії.

За таких обставин в задоволені позову слід відмовити за
безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями
71,86,94,159,160-163,185,186, п.6 Прикінцевих та перехідних Положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні
позову відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.185, ч.1,3,5 ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити
в апеляційному порядку постанову повністю або частково шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну
інстанцію через суд першою інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному
обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, з
дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений цим Кодексом строк, постанова набирає сили
після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили
після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             С.М. Гушилик