КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2007                                                                                           № 37/369

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача          Іваненко І.П., Цурка Н.О.,

від відповідача          Прудивус Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго”

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.09.2007

у справі № 37/369

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго”

до                                                   Національного педагогічного університету ім. М.П.Драгоманова

про                                                  стягнення 139457,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 139457,64 грн. (з яких 132 802,13 грн. основний борг, 5063,71 грн. пеня, 691,34 грн. інфляційні втрати, 900,46 грн. 3 % річних) заборгованості за договором № 620292 від 01.03.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2007 у справі № 37/369 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

01.03.2001 між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 620292, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді.

Згідно п. 2.2 договору позивач зобов’язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гарячого водопостачання – протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього Договору; при зміні тарифів (Додаток № 3 до Договору) повідомляти абонента у п’ятиденний термін з моменту отримання розпорядження держадміністрації міста Києва про їх зміну.

Відповідно до п. 2.3 договору відповідач зобов’язався додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Згідно п. п. 5.1, 5.5 договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку. При відсутності приладів обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Пунктом 3 Додатка № 4 до Договору передбачено, що абонент не пізніше 25 числа поточного місяця має сплатити енергопостачальній організації кількість теплової енергії згідно до заявленої кількості теплової енергії на поточний місяць (відповідно до Додатку № 1 до Договору), у випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується споживачем не пізніше 28 числа поточного місяця.

За період з 01.02.2007 по 01.06.2007 у відповідача внаслідок неналежного виконання договірних зобов’язань виникла заборгованість у розмірі 132 802,13 грн. станом на 01.06.2007.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, мотивуючи тим, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1575 в редакції від 15.12.2007 № 1786, № 86 від 31.01.2007, № 142 від 12.02.2007 та № 643 від 30.05.2007, якими встановлено тарифи на житлово-комунальні послуги, не були зареєстровані у відповідному органі юстиції, тому не набрали законної сили і не можуть застосовуватись.

Судом першої інстанції було застосовано тарифи, встановлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2004 № 2249 та встановлено, що позивач надав послуг на суму 107332,80 грн., а відповідач сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 270 509,04 грн., у зв’язку з чим у позивача існує переплата на день прийняття рішення суду у розмірі 162 176,25 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1575 в редакції від 15.12.2007 № 1786, № 86 від 31.01.2007, № 142 від 12.02.2007 та № 643 від 30.05.2007 є нечинними у зв’язку з відсутністю державної реєстрації, оскільки згідно ст. 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, п.п. 2 п. “а” ч. 1 ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування” до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, а згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України “Про столицю України – місто-герой Київ” та рішення Київської міської ради від 11.03.1999 № 161/262 “Про виконавчий орган Київської міської ради” Київська міська державна адміністрація видала вказані розпорядження не як орган виконавчої влади, а як виконавчий орган Київської міської ради.

Відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 “Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” акти органів місцевого самоврядування не підлягають державній реєстрації.

Таким чином, позивачем було правильно застосовано тарифи, затвердженні вищевказаними розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, у зв’язку з чим борг відповідача перед позивачем станом на 01.06.2007 склав 132 802,13 грн.

Дана сума боргу підтверджується також і актом від 31.05.2007, підписаним між сторонами та скріпленим їх печатками.

Відповідач платіжними дорученнями № 9329 від 08.08.2007 на суму 116 190,00 грн., № 9330 від 08.08.2007 на суму 16 612,13 грн., № 9419 від 23.08.2007 на суму 6497,69 грн., № 9415 від 22.08.2007 на суму 21954,71 грн., перерахував позивачу 161 254,53 грн.

Враховуючи те, що відповідач на день прийняття рішення по справі вказану суму боргу сплатив, провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 132 802,13 грн. необхідно припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 691,34 грн. інфляційних втрат та 900,46 грн. 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п. 3.5 Додатку 4 до договору передбачено у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду нарахування пені на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинними законодавством України.

Позивачем відповідно до положень договору та згідно вимог статті 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” нараховано пеню у розмірі 5 063,71 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Враховуючи те, що у відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір неустойки у зв’язку з тим, що університет є бюджетною організацією, повністю утримується за рахунок державного бюджету, є неприбутковою організацією, а заборгованість виникла внаслідок недостатності бюджетних асигнувань, колегія суддів вважає за можливе скористатись правом, наданим ч. 3 ст. 83 ГПК України, та зменшити розмір неустойки до 500,00 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2007 у справі № 37/369 – скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, ст. 101, п. 2 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” задовольнити частково.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2007 у справі № 37/369 скасувати.

3.          Провадження у справі в частині стягнення 132 802,13 грн. основного боргу припинити.

4.          Позов задовольнити частково.

5.          Стягнути з Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова (01601, м. Київ, вул. Пирогова, 9, код 02125295) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, код 26187763) 500,00 грн. пені, 691,34 грн. інфляційних втрат та 900,46 грн. 3 % річних, 20,92 грн. відшкодування витрат за подання позову, 1,77 грн. відшкодування витрат по сплаті інформаційно-технічних послуг, 10,46 грн. відшкодування витрат за подання апеляційної скарги.

6.          В іншій частині позову відмовити.

7.          Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

8.          Матеріали справи № 37/369 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

25.12.07 (відправлено)