СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 вересня 2007 року

Справа № 2-22/9368-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута
В.М.,

суддів                                                                      Гоголя
Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,
паспорт  ІНФОРМАЦІЯ_1,  Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

відповідача: Брязгіна
Андрія Аркадійовича, довіреність №
15   від 08.06.07;

розглянувши апеляційні скарги
суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1
та товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос" на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від
14.06.2007 у справі № 2-22/9368-2006

за позовом           суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1); (АДРЕСА_2)

до           товариства з обмеженою відповідальністю
"Кронос" (вул. Леніна, 2,Алушта,98500)

про стягнення 16880,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 14.06.2007 у справі № 2-22/9368-2006 позов
задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Кронос" на
користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 3438,94 грн.
-індексу інфляції 34,39 грн. -  держмита,  23,72 грн. - витрат на забезпечення
процесу.          У частині стягнення
індексу інфляції за несплату штрафних санкції у сумі 136,39 грн., вартості
експертизи у сумі 33,76 грн., держмита у сумі 49,60 грн., інформаційного забезпечення  у сумі 9,52 грн., моральної шкоди у сумі
1650,00 грн. -у позові відмовлено. У частині стягнення індексу інфляції у
розмірі 11076,79 грн. - позов залишено без розгляду.          В іншій частині позовних вимог
-провадження у справі припинено.

В основу рішення покладено головний
висновок суду про те, що фактично зобов'язання було виконано лише після
переказу з поточного рахунку відповідача грошів (тільки у листопаді 2005 року),
які у наступному були отримані позивачем, а не після вступу рішення у законну
силу у справі № 2-8/6443-2004.

Таким чином, суд першої інстанції,
керуючись статтями 161, 162, 214, 509, 526, 625 Цивільного Кодексу України та
статтями 173, 193 Господарського кодексу України дійшов висновку про
необхідність стягнення з відповідача
індексу інфляції від 56376,00 грн. основного боргу за період часу з
лютого 2005 року по жовтень 2005 року у розмірі 3438,94 грн.

При цьому, відсутність докладного
розрахунку позовних вимог по стягненню індексу інфляції від заборгованості по
договору суборенди НОМЕР_1 та додаткової угоди до нього від 30.09.2002 з
визначенням  дат  її нарахування, послужило підставою залишення
позову без розгляду з посиланням на норми пункту 5 статті 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, суд відмовив суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині нарахування
суми індексу інфляції за несплату штрафних санкції у сумі 136,39 грн., вартості
експертизи у сумі 33,76 грн., державного мита у сумі 49,60 грн. та
інформаційного забезпечення  у сумі 9,52
грн., оскільки ці суми не є зобов'язанням в розумінні статей 161, 509
Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні стягнення
суми моральної шкоди, господарський суд послався на відсутність документального
обґрунтування цих вимог.

Не погодившись з цим судовим актом,
позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що господарський суд неправомірно зобов'язував позивача надати детальний
розрахунок позовних вимог за період з травня 2003 року по січень 2005 року,
тоді як матеріали справи містять помісячний розрахунок з вказівкою кінцевого
індексу та підсумкова сума на яку знецінилися грошові кошти.

Також позивач незгоден з висновком
суду про неможливість нарахування суми індексу інфляції на штрафні санкції,
вартість експертизи, державне мито та інформаційне забезпечення судового
процесу, оскільки в будь-якому разі ці грошові кошти, які міг би і мав право
отримати позивач у належний час, зі спливом певного часу знецінилися саме на ту
суму, яку визначає офіційний коефіцієнт індексу інфляції. Так, позивач
зазначає, що ні один нормативний акт не говорить про те, на які грошові суми
можливо нараховувати індекс інфляції, а на які ні.

В частині відмови у задоволенні
суми моральної шкоди позивач наводить ряд обставин, які на його думку свідчать
про достатню обґрунтованість таких вимог.

Крім того, не погодившись з
рішенням суду, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує
тим, що рішення, на підставі якого базуються вимоги позивача, вступило в
законну силу лише після розгляду справи в порядку апеляційного провадження.
Таки обставини суд першої інстанції не врахував і тому, на думку товариства з
обмеженою відповідальністю "Кронос", необхідно розраховувати суму
індексу інфляції з дати вступу рішення у законну силу, тобто з дати прийняття
постанови Севастопольського апеляційного господарського суду у справі №
2-8/6443-2004.

Розпорядженням першого заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.08.2007 суддів
Сотула В.В. та Щепанську О.А. замінено на суддів Горошко Н.П. та Гоголя Ю.М.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 підлягає
задоволенню частково, а апеляційна скарга товариства з обмеженою
відповідальністю "Кронос" не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Обставини справи свідчать про те, що
рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.12.2004 у справі
№ 2-8/6443-2004 позовні вимоги позивача були задоволені частково. Стягнуто з
товариства з обмеженою відповідальністю “Кронос” 56376,00 грн. основного боргу,
3 % річних  у сумі 1691,28 грн., 418,56
грн. - оплати вартості  за проведення
експертизи, 615,00 грн. держмита, 118,00 грн. - витрат на інформаційне-технічне
забезпечення судового процесу.

Після набрання рішенням у справі №
2-8/6443-2004 законної сили господарський суд Автономної Республіки Крим
24.01.2005 видав наказ про примусове виконання рішення  № 2-8/6443-2004 про стягнення з відповідача
на користь позивача 56376,00 грн. - основного боргу, 3% річних  у сумі 1691,28 грн., 418,56 грн. - оплати
вартості за проведення експертизи, 615,00 грн. держмита, 118,00 грн. -витрат на
ведення процесу.

Дані обставини ніким із сторін не
заперечуються.

01 січня 2004 року набув чинності
Цивільний кодекс України. Відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України - Цивільний   кодекс
України  застосовується  до  цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,  які виникли
до  набрання  чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що
виникли  або  продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки борг відповідач погасив
лише 10.11.2005, що підтверджується Постановою про закінчення  виконавчого провадження від 14.11.2005, копія
якої є у матеріалах справи і згідно з якою у зв'язку зі стягненням з
відповідача в повному обсязі платіжним дорученням НОМЕР_3 суми заборгованості,
закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню   Наказу Господарського суду Автономної
Республіки у справі № 2-8/6443-2004
від  24.01.2005, то, таким чином,
вбачається, що відносини між позивачем і відповідачем існували з моменту
прийняття рішення до моменту його повного виконання у примусовому порядку, і до
даних відносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України від
01.01.2004.

Так, частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого  індексу
інфляції за весь час прострочення,  а
також три відсотки річних  від  простроченої
суми,  якщо  інший
розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана зробити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші та ін.) або утриматись
від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання  повинне виконуватись належним чином згідно
з  умовами договору і вимогами Цивільного
кодексу України (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється  виконанням,
проведеним належним чином.

Крім того, господарський суд першої
інстанції обґрунтовано звернув увагу на норми господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 173
Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, яке
виникає між суб'єктами господарювання і іншими учасниками відносин у сфері
господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний зробити певну дію
господарського або управлінського -господарського  характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію та ін.) або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі і кредитор) має право  вимагати від зобов'язаної сторони  виконання її обов'язку.

Стаття  193 Господарського кодексу України визначає,
що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, не
допускається відмова від виконання
зобов'язань, окрім випадків, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те,
що Господарським судом Автономної Республіки Крим підчас розгляду справи №
2-8/6443 -2004  встановлений факт
неналежного виконання  відповідачем  умов договору суборенди НОМЕР_1 та додаткової
угоди до нього від 30.09.2002 про забезпечення харчування працівників товариства
з обмеженою відповідальністю “Кронос”.

Рішення у справі № 2-8/6443
-2004  набрало законної сили
24.01.2005,  в наслідок чого відповідно
до статті 116 Господарського процесуального кодексу України господарським судом
Автономної Республіки Крим був виданий відповідний наказ.

Зазначений наказ відповідно до
Закону України “Про виконавче провадження” був надісланий позивачем  до державної виконавчої служби для
примусового виконання.

У матеріалах справи є копія
меморіального ордеру НОМЕР_2 про переказ з поточного рахунку відповідача на
рахунок відділу Державної виконавчої служба у м. Алушта  65140,72 грн. У графі “Призначення платежу”
зазначеного платіжного документа є відмітка “Стягнути суму  на підставі Наказу господарського суду АРК №
2-8/ 6443 від 20.12.2004 відповідно до статті 5 Закону України “Про виконавче
провадження”.

Позивачем факт отримання зазначеної
суми не заперечується.

У матеріалах справи також є копія
Постанови про закінчення  виконавчого
провадження від 14.11.2005, згідно з якою у зв'язку зі стягненням  з відповідача
в повному обсязі платіжним дорученням НОМЕР_3 суми заборгованості,
закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню Наказу Господарського
суду АРК у справі № 2-8/6443-2004 від
24.01.2005.

Таким чином, в силу статті 599
Цивільного кодексу України, вбачається, що зобов'язання товариства з обмеженою
відповідальністю "Кронос" було припинено лише після фактичного
стягнення з нього суми боргу.

При цьому, апеляційною інстанцією
не можуть бути прийняти до уваги посилання відповідача на те, що рішення, на
підставі якого базуються вимоги позивача, вступило в законну силу лише після
розгляду справи в порядку апеляційного провадження.

Так, в даному випадку необхідно
мати на увазі пункт 7 Роз'яснень президії Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських
судів України від 28.03.2002 № 04-5/366 говорить про наступне. Згідно з
вимогами статті 121-1 Господарського процесуального кодексу України, зупиняти
виконання судового  рішення  має
право  виключно  суд
касаційної інстанції. Тому суд апеляційної інстанції за будь-яких
обставин не вправі зупиняти виконання судового рішення суду першої інстанції.

З огляду на це, думка відповідача
про те, що у зв'язку з апеляційним провадженням зупинялось виконання наказу
господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2005 - є хибною.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов вірного висновку про те, що в силу статей 173, 193 Господарського
кодексу України та статей  509, 526, 599,
625 Цивільного кодексу України вимоги суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 по стягненню з відповідача
індексу інфляції від 56376,00 грн. основного боргу за період часу з
лютого 2005 року по жовтень 2005 року у розмірі 3438,94 грн. підлягають
задоволенню.

З огляду на вищевказане, апеляційна
скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос" підлягає
залишенню без задоволення.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення індексу інфляції від 56376,00 грн. основного боргу у
розмірі 11076,79 грн. за період часу з травня 2003 року по  січень 2005 року обґрунтовано залишені
місцевим судом без розгляду по пункту 5 статті 81 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку наступним.

Обставини справи свідчать про те,
що ухвалою від 20.04.2007 у даній справі господарський суд зобов'язував
позивача надати суду докладний розрахунок суми позову, а також ухвалою
від 10.05.2007 господарський суд зобов'язував позивача надати суду розрахунок
суми позову з урахуванням відкриття виконавчого провадження у справі №
2-8/6443-2004.

Відповідно до пункту 5 статті 81
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов
без розгляду, якщо  позивач  без
поважних  причин не подав
витребувані господарським  судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на   виклик у засідання господарського суду і
його нез'явлення перешкоджає  вирішенню
спору.

Так, позивачем було надано суду
розрахунок суми інфляції основного боргу (а. с. 66-68), однак, з цього
розрахунку неможливо встановити, чому індекс інфляції нараховується саме з
травня 2003 року. Розрахунок не має будь-якої вказівки, на підставі яких
доказів необхідно розраховувати індекс інфляції саме з цієї дати. Поважних
причин неподання таких доказів позивачем суду не наведено. Необхідно звернути
увагу на те, що судом витребувався докладний розрахунок позовних вимог
по стягненню індексу інфляції від заборгованості по договору суборенди НОМЕР_1
та додаткової угоди до нього від 30.09.2002, який може вважатися таким, при
умові визначення саме дат її нарахування, і саме відповідно до умов зазначеного
договору. Таким чином, апеляційною інстанцією не може бути прийнятий такий
розрахунок суми інфляції основного боргу (а. с. 66-68) саме в якості докладного.
З цього приводу, ці вимоги позивача обґрунтовано залишені без розгляду.

Судова колегія також звертає увагу
позивача на те, що згідно зі статтею 81 Господарського кодексу України, після
усунення обставин, що зумовили
залишення  позову  без розгляду, позивач має право знову
звернутися з ним  до господарського суду
в загальному порядку.

Однак, стосовно інших вимог
позивача, апеляційна інстанція не може погодитись з думкою суду першої
інстанції  про те, що стягнення грошової
суми у зв'язку із індексом інфляції на 3 % річних, оплати вартості за
проведення експертизи, державного мита та витрат на ведення процесу не підлягає
задоволенню, тому що ці суми не є зобов'язанням в розумінні статті 161
Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України та статті
509 Цивільного кодексу України.

Так, слід зазначити, що сума
індексу інфляції не відноситься до будь-якого виду відповідальності. Збільшення
(або зменшення) розміру грошових коштів по закінченню певного часу у зв'язку з
індексом інфляції, є окремим видом врахування фінансових та інших тотожних
подій в секторі економіки держави. Індекс
інфляції - це індекс споживчих
цін, оприлюднений Державним
комітетом  статистики  України (Пункт  2.1
глави 2  Постанови правління  Національного банку України від 07.12.2004 №
598 „Про затвердження Інструкції про порядок складання та оприлюднення
фінансової звітності банків України”). Таким чином, на думку судової колегії,
вбачається можливість враховувати індекс інфляції незалежно від характеру грошової
суми або суті спору. Зміна будь-якої суми, яка відбулася у зв'язку з індексом
інфляції, є правомірною за своєю природою завжди, при умові відповідності
коефіцієнту - офіціально опублікованому і відсутності прямої заборони законом
такої індексації.

Враховуючи вищенаведене, вбачається
обґрунтованість позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 в
цій частині, у зв'язку з чим загальна сума, яка підлягає задоволенню складає
3668,01 грн. (3438,94 грн. проіндексована сума боргу за період з лютого 2005
року по жовтень 2005 року + 136,39 грн. проіндексована сума штрафних санкцій +
33,76 грн. проіндексована сума вартості експертизи + 49,40 грн. проіндексована
сума державного мита + 9,52 грн. проіндексована сума витрат пов'язаних з
інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу).

Позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди
у сумі 1650,00 грн. на думку судової
колегії стягненню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальних), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Судова колегія не знаходить в матеріалах
справи документального підтвердження посилань позивача про те, що йому була
заподіяна моральна шкода.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин судова колегія
вважає, що не підлягають задоволенню вимоги по стягненню з відповідача  1650,00 грн. моральної шкоди.

Приймаючи до уваги клопотання
позивача про уточнення позовних вимог в частині стягнення 2365,04 грн. індексу
інфляції по сумі боргу, суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження
у зазначеній частині на підставі пункту 4 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного, судова
колегія вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального, у зв'язку з чим
підлягає зміні.

Керуючись статтею 101, пунктом 4
статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Кронос" залишити без задоволення.

2.          Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково.

3.          Рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим від 14.06.2007 у справі № 2-22/9368-2006 змінити.

4.          Пункти 2, 3 резолютивної частини
викласти у наступній редакції:

„2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Кронос" (м. Алушта, вул. Леніна, 2, п/р
46 в ЗАТ „Банкк НРБ-Україна”, МФО 320627, ЗКПО 31395365) на користь
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4, банківськи
реквізити невідомі) 3668,01 грн. -індексу інфляції, 40,30 грн. - державного
мита, 25,30 грн. - витрат на інформаційне технічне забезпечення судового
процесу.

3. У частині стягнення моральної
шкоди у сумі 1650,00 грн. - у позові відмовити.”

5. В інший частині рішення залишити
без змін.

6. Господарському суду Автономної
Республіки Крим видати наказ.

Головуючий суддя
В.М. Плут

Судді
Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко