ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"10" грудня 2007 р.
Справа №  4/6

Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів головуючого судді  Хилька Ю.І., судді Тимошевської В.В. та  судді  Болгар Н.В.  в судовому засіданні  розглянув  справу  № 4/6

за позовом: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", м. Новоукраїнка Кіровоградської області

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор", м. Кіровоград

до відповідача 2:  товариства  з обмеженою  відповідальністю  “Март-94”, м.Кіровоград

про стягнення 921007 грн. 47 коп.

Представники сторін :

від позивача:  Доценко  П.Ю.  довіреність  б/н від  10.07.2007 р.

від відповідача 1:  Кушніров  О.М. довіреність №2 від 19.01.2007 р.

від  відповідача 2: участі не брали. Про час та місце розгляду справи  відповідач 2  належним чином повідомлений у відповідності до вимог  Інструкції з діловодства в господарських судах України (вих.№ 26615 від 28.09.2007 р.).

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про  стягнення  з  товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор" на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", м. Новоукраїнка Кіровоградської області  за  поставлений цукровий  буряк в розмірі 921007,47 грн., з яких  826 015 грн. 70 коп. вартість поставленого буряка  та   відшкодування   витрат на його доставку,  94991 грн. 77 коп. пеня за порушення  строків виконання зобов'язання; суму сплаченого державного мита в розмірі  1700 грн. та витрат на оплату за  інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн.

У відзиві на позовну заяву обґрунтованість  вимог  відповідач  фактично не заперечив, однак  заявив  клопотання  про    припинення провадження  у справі  за  відсутністю предмету  спору, оскільки   відповідачем укладено угоду  про перевід  боргу  з  Товариством  з  обмеженою  відповідальністю “Март-94” від 30.07.2007 року, за умовами  якої на вказане  товариство  перейшла  заборгованість за  договором купівлі- продажу № 34 К від  13.09.2006 року.

В судовому засіданні  05.09.2007 року  позивач  вніс  доповнення до позовних вимог та просить    визнати договір переведення боргу   укладений між  ТОВ “Агро-гарант- цукор” та  ТОВ  “Март-94”  недійсним і  заборонити  ТОВ “Агро-гарант- цукор” здійснювати переведення боргу  на будь-які фізичні  чи  юридичні особи. Однак,  вказані  додаткові вимоги  судом не розглядаються, оскільки вони не  охоплюються  правами   позивача на збільшення розміру позовних вимог відповідно до ст.22 ГПК України та позивачем  при їх направленні до суду не сплачено державне мито у  встановленому порядку та розмірі. Крім того, господарським судом  ухвалою від  10.09.2007 року  відмовлено в  задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову   шляхом накладення  арешту на все майно та на грошові кошти відповідача 1 та заборони   відповідачу 1 здійснювати  будь- які дії, пов'язані з переведенням  боргу на інші фізичні чи юридичні особи, тобто з заміною відповідача.

В судовому засіданні  05.09.2007 року  оголошено перерву до 16 год. 07.09.2007 року та в  судовому засіданні 22.11.2007 року  15 год. 10.12.2007 року  на підставі ст. 77 ГПК України.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд -,

ВСТАНОВИВ :

Між  сторонами спору 13.09.2006 року  на підставі  укладеного договору купівлі- продажу  №34 К   виникли господарські зобов'язання, ґрунтуючись на яких  позивач  проводив   поставку  за дорученням  відповідача   цукрового буряка, вирощеного  на полях  загальною площею  700 га в кількості  20000 тонн за ціною в заліковій  вазі  без врахування цукристості   235 грн. за  тонну включаючи  ПДВ- 20% на суму  389 грн. 17 коп.. Згідно до п.1.6 договору  сума  договору  складає  4700000 грн.

Крім того, згідно до  п.3.3 договору   покупець зобов'язався  компенсувати  продавцю затрати на доставку  цукрових  буряків з  розрахунку 0 грн. 54 коп. за 1тн/км включаючи  ПДВ 20%.

Згідно до умов додаткової угоди до договору  від 28.10.2006 року збільшено розмір поставки буряка  та суму договору  до  5875000 грн.

Станом на 15.11.2006 року   позивач виконав умови договору  повністю.

За умовами п.3.1  договору   оплата  за поставлений товар здійснюється   шляхом перерахування грошових коштів на  розрахунковий  рахунок продавця протягом 10 банківських днів з моменту здійснення поставки товару та  надання товарно- транспортних та податкових накладних для проведення  взаєморозрахунків.

Згідно до  підписаного  повноважними представниками сторін   акту звірки розрахунків за урожай 2006 року станом на  15.11.2006 року визначено заборгованість  Тов “Агро- Гарант-Цукор”  на користь  СТОВ “Росія”  в розмірі  826015 грн. 70 коп.

Однак, відповідач  зобов'язання по проведенню оплати вартості поставленого буряка та  відшкодування витрат  на  доставку  буряка  не виконав, у зв'язку з чим виникла  заборгованість в розмірі  826015 грн.70 коп.

Претензія   позивача  №799 від  06.12.2006 року   про проведення оплати заборгованості  залишена відповідачем без реагування.

Таким чином, на  час звернення  з позовом до суду  відповідач  має заборгованість по проведенню оплати вартості поставленого буряка та  відшкодування витрат  на  доставку  буряка  в розмірі  826015 грн.70 коп.

Проаналізувавши правовідносини  між учасниками спору  та  надавши  їм  правову  оцінку, господарський  суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині  стягнення  основної суми заборгованості є  обґрунтованими  та підлягають  до задоволення  повністю, з  відповідача  підлягає до стягнення  826015 грн.70 коп.

Такий   висновок  господарський  суд  робить на підставі наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За  приписом   ст.265  Господарського  кодексу  України до  правовідносин поставки,  які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються  відповідні  положення  Цивільного  кодексу  України про  договір  купівлі-продажу.

Таким  чином,   між  сторонами  виникли  правовідносини, що  підпадають  під  дію     глави  54  Цивільного  кодексу  України.

Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за   договором  поставки  продавець (постачальник),  який  здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у  встановлений  строк (строки)  товар  у  власність  покупця для  використання  його  у підприємницькій  діяльності  або в  інших  цілях, не  пов'язаних  з особистим,  сімейним   або  іншим подібним використанням,  а  покупець  зобов'язується  прийняти  товар  і  сплатити  за  нього  певну  грошову  суму.  До договору  поставки  застосовуються  загальні  положення  про  купівлю-продаж,  якщо  інше  не встановлено  договором,  законом  або не випливає  з  характеру  відносин  сторін.

Як вбачається  із  матеріалів  справи,   відповідач   прийняв  поставлений  позивачем  товар та  не вжив  заходів  для  повернення  товару  позивачу.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в договорі купівлі- продажу  (а.с. 9-10).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в договорі про ціну  з ПДВ.

Позивач передав майно  повністю в кількості,  що визначена умовами   договору,  а відповідач прийняв товар, але не розрахувався за нього, тим самим не виконавши свої зобов’язання.

Відповідач вимоги позивача в  частині  заборгованості в  розмірі   826015 грн.70 коп. не оспорив, однак   не подав   доказів належного виконання зобов’язання.

Відповідачем не оспорюється  факт  отримання   товару.

Господарський  суд  вважає, що  в  договору купівлі- продажу є  елементи іншого  договору у зв'язку з чим  його  можна  визнати у  відповідності  до ст.528 Цивільного кодексу України як змішаний  договір. Зокрема,  в  розділі  3  договору “Порядок та форма розрахунків” п.3.3  передбачає  компенсацію покупцем  продавцю затрат на доставку цукрових  буряків, що  може засвідчувати  про   домовленість сторін  про надання  позивачем  послуг  з  перевезення вантажу.

Згідно до ст. 903. Цивільного кодексу  України   замовник  зобов'язаний  оплатити надану йому послугу в розмірі,  у  строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до  ст.  909 Цивільного кодексу України   за договором    перевезення вантажу одна сторона (перевізник)  зобов'язується    доставити    довірений    їй   другою   стороною  (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його  особі,  яка  має  право на одержання вантажу (одержувачеві),  а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.      Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Обсяги наданих  послуг по перевезенню  цукрового  буряків підтверджуються   підписаними  повноважними представниками сторін   актами №1  від 30.09.2006 року  на суму  95101 грн. 50 коп. та №2 від  06.11.2006 року  на суму  157059 грн. 06 коп.  Отже,   позивачем  було надано  відповідачу   послуги по перевезенню цукрового буряка  на   загальну суму   252160 грн. 56 коп.

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату   отриманого від  позивача  та  використаного  на  власний  розсуд  товару  і оплати  отриманих послуг  по перевезенню цього товару.

Укладений   між сторонами  договір та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  оплатити отриманий  товар та  вартість наданих послуг  з перевезення.

На вимогу  суду  позивачем для огляду в судовому засіданні надавались  оригінали товарно- транспортних  накладних  на перевезення  цукрового  буряка транспортними  засобами  позивача за  період дії  договору. Товарно- транспортні накладні  на відправку (приймання) цукрового  буряка,  бланки яких виготовлені типографським способом,  мають передбачені   типовою  формою  реквізити ( номер, дату складання, штамп відправника , вагу   продукції- брутто, нетто, тара; відмітки  про прийняття буряка  з підписом та  печаткою  кагатчика, № БУМа та підпису  бумиста).

Документів, що підтверджують повний розрахунок по договору з позивачем відповідач не представив.

Господарський  суд приходить до переконання, що до стягнення  підлягає  826015 грн. 70 коп. основного  боргу,  на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Вирішуючи  питання про  обґрунтованість  позовних вимог в  частині  стягнення  пені за порушення  терміну   виконання  зобов'язання  господарський  суд  виходить  з  того, що   умови договору   від 13.09.2006 року  прийняті  сторонами в  результаті  вільного  волевиявлення, договір  підписано   керівниками   підприємств та  їх  підписи  скріплені  печатками, умови  договору   сторонами  не  оспорені і  на  виконання  умов  договору  позивач   повністю  виконав  передбачені  договором  дії, а  відповідач   прийняв   від  позивача  товар  та  розпорядився  ним  на  свій  розсуд.

При проведенні  звірки  взаєморозрахунків  станом  на 15.11.2006 року    відповідач  визнав  наявність  заборгованості  в  розмірі  826015 грн. 70 коп.  та  підписав  акт  звірки   без будь-яких  заперечень  чи зауважень.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов  договору  сторони несуть  відповідальність згідно чинного законодавства України.

Однак, за приписом  ст.547 Цивільного кодексу  України  правочин щодо забезпечення  виконання зобов'язання  вчиняється  у  письмовій  формі, а вчинений із недодержанням  письмової форми є нікчемним.

При цьому,  господарський  суд приходить до висновку, що при  укладенні  договору  сторони   не досягли в  належній  формі  згоди з усіх істотних умов  договору, зокрема   щодо  способу  забезпечення  зобов'язання у  вигляді  пені та  її розміру.

Господарським  судом не приймається до уваги  та розцінюється як  необґрунтоване  посилання  позивача в позовній  заяві як  на підставу  для нарахування і стягнення  пені на  абз.3 п.2 ст.231 Господарського кодексу  України, оскільки  положення  вказаної статті  про розмір штрафних санкцій застосовуються до  правовідносин у  разі, якщо порушене  господарське    зобов'язання, в  якому  хоча б одна сторона  є  суб'єктом  господарювання, що належить  до державного сектора економіки, або порушення  пов'язане з виконанням державного контракту, або  виконання зобов'язання фінансується  за  рахунок Державного  бюджету України чи  за  рахунок державного кредиту, а   позивач  не подав  до суду  будь- яких доказів  про наявність вказаних обставин, тому  суд  вважає  вимоги  позивача  щодо стягнення  пені в  розмірі   94991 грн. 77 коп.  необґрунтованими та такими, що не підлягають  до задоволення, в  позові  в  частині  стягнення  пені  необхідно відмовити  повністю. Висновок про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення  пені в розмірі  94991 грн. 77 коп.  господарський суд також зробив на підставі  наступного  системного аналізу  законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом   цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються  відповідно  до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає  основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а  також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна  якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,  що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку   України,   що  діяла  у  період,  за  який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.  В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений  статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, господарський  суд не  приймає  до уваги  та не погоджується  з  клопотанням відповідача  про припинення  провадження у справі згідно до  п.1-1 ст.80 ГПК України, оскільки   наданий  відповідачем  договір про переведення  боргу від 30.07.2007 року  укладений   товариством  з  обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант- Цукор” та Товариством з обмеженою  відповідальністю “Март-94”  не відповідає вимогам  законодавства.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов’язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

В наданому представником відповідача договорі про переведення боргу від  30.07.2007 року   між первісним боржником –ТОВ „Агро-Гарант-Цукор” і новим боржником –ТОВ „Март 94” відсутні в будь-якій формі відомості про згоду кредитора – сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія"  перевід боргу. Тому, наданий відповідачем примірник договору від 30.07.2007 року   не є підставою для відмови в позові, або прийняття ухвали суду про припинення провадження по справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Посилання представника відповідача на ст. 194 ГК України також не є підставою для відмови в позові, так як в цій статті йде мова про виконання зобов’язання третьою особою, а не про перевід боргу.

Крім того,  визначальним для вирішення  спору є те, що  зобов’язання по сплаті  826015 грн. 70 коп.  за  фактично поставлену  позивачем продукцію і надані послуги по її поставці  по договору №34 К від 13.09.2006 року  ні відповідачем, ні будь-якою іншою юридичною чи фізичною особою не виконано.

Поряд з цим, господарський суд не находить підстав та вважає  необґрунтованими  позовні вимоги в частині   стягнення з  відповідача пені в розмірі  94991 грн. 77 коп.

Господарським  судом залишається  без задоволення  заява  позивача  про  зміну позовних вимог в частині  визнання недійсним  договору  про переведення  боргу  з ТОВ  “Агро-Гарант- Цукор” на  ТОВ “Март-94” та  заборони ТОВ “Агро- гарант -цукор” здійснювати переведення боргу на будь- які фізичні чи юридичні особи, оскільки ця заява  не  є доповненням до позовних вимог в плані  збільшення  розміру  позовних вимог   в порядку  ст. 22 ГПК України, оскільки   в  позовній  заяві   взагалі   відсутні   будь- які  вимоги  про визнання  недійсним договорів і на час  виникнення  зобов'язань  між сторонами спору такий  договір взагалі був  відсутній. Крім, того   при зверненні до суду з заявою про  доповнення  позовних вимог  позивач не надав  доказів  про сплату державного мита, що  є підставою для  повернення  позовної заяви без  розгляду.

Господарським судом не приймається до уваги та розцінюється як необґрунтоване   клопотання  відповідача  про  відкладення  розгляду справи у зв'язку з необхідністю забезпечити явку в судове  засідання  відповідача 2  ТОВ “Март-94”  як   нового  боржника,  оскільки  господарським  судом вживались  заходи  для  повідомлення   відповідачу 2 про час та місце  розгляду справи згідно до ухвали від 08.08.2007 року, відповідне поштове повідомлення  направлялось за адресою вказаною в довідці ЄДРПОУ (м.Кіровоград проспект  Правди 11 кв.3), однак  відповідач 2 не виявив  бажання   реалізувати своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, а  надавши правову оцінку   положенням договору  про переведення боргу від  30.07.2007 року, господарський суд не вбачає  підстав   зобов'язувати явкою в судове засідання  відповідача 2. Крім того, судом враховується  позиція  позивача, який  категорично проти   переведення  боргу на  відповідача 2. Поряд з цим, господарський суд враховує вимоги  п.3.5 договору  купівлі- продажу  №34 К від 13.09.2006 року  згідно до якого сторони   встановили, що зміна форми і порядку  розрахунків можлива  тільки за письмовим  погодженням обох сторін. Будь- яких  вимог до відповідача 2  позивач  не пред'являв, господарським  судом не визнавалась  обов'язковою явка  відповідач 2 в судове засідання,   а  факту  укладення    договору про  переведення боргу  від 30.07.2007 року   судом  надана  належна оцінка в даному судовому рішенні.

Поряд з цим, господарський суд  враховує  те, що  згідно до   довідки  Головного управління статистики в Кіровоградській  області  №15-5409 від  17.08.2007 року    адресою відповідача 2  зазначено м.Кіровоград проспект Правди  11 кв.3, а  відповідач 1  без надання будь- яких доказів про зміну адреси відповідача 2  заявляє  клопотання  про  направлення повідомлення  відповідачу 2 за адресою  м.Кіровоград  проспект  Правди  38, хоча в  договорі про  переведення боргу  адреса   ТОВ “Март-94” вказана  м.Кіровоград проспект 38 (а.с.54).  Згідно до повідомлення   Державної податкової  інспекції у м.Кіровограді  станом на  16.08.2007 року   повідомлень від установ  банків про відкриття  рахунків  ТОВ “Март-94” до  податкової інспекції не надходило (а.с.67-68).

Господарським судом за клопотанням  сторін  неодноразово  відкладався  розгляд справи  для    вирішення  спору  шляхом проведення взаєморозрахунку   відповідачем та позивачем. Однак, сторонами не виконано вимоги  суду  про надання до суду належним чином  оформлених документів  про  передачу  відповідачем позивачу   цукру    в рахунок  погашення  заборгованості.  Так, ухвалою суду  від  25.10.2007  року  зобов'язано  позивача  надати  до суду  податкову накладну про проведені операції по передачі цукру в жовтні 2007р. в рахунок погашення заборгованості по грошовому зобов'язанню; акт звірки взаєморозрахунків по зобов'язанню, що виникло з виконанням умов договору № 34К від 13.09.06р. на продаж та доставку цукрового буряка урожаю 2006 року;  а    1-му відповідачу: належним чином оформленні видаткові накладні № АГ- 000579 від 19.10.07р.; № АГ- 000569 від 18.10.07р.; № АГ - 000543 від 15.10.07р.; № АГ - 000542 від 15.10.07р.; № 20 від 12.10.07р.; № 21 від 12.10.07р.; АГ - 000530 від 11.10.07р.; № АГ - 000531 від 000531 від 11.10.07р. на передачу цукру позивачу із зазначенням всіх необхідних реквізитів в даних бухгалтерських документах (зокрема, ціни та суми відпущеного цукру) враховуючи вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. "Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" (зміст господарської операції та її вимір у натуральному та вартісному виразі); податкову накладну про проведені операції по передачі цукру в жовтні 2007 року в рахунок погашення заборгованості по грошовому зобов'язанню; акт звірки взаєморозрахунків по зобов'язанню, що виникло з виконанням умов договору № 34К від 13.09.06р. на продаж та доставку цукрового буряка урожаю 2006 року.

Однак, вказані  вимоги суду сторонами не  були  виконані, тому   проведення  господарських операцій  по погашенню заборгованості  не   приймаються  судом  до уваги, оскільки    вони були проведені  з порушеннями     порядку  відображення в  документах  бухгалтерського обліку господарських  операцій,   передбаченого  Законом України   “Про бухгалтерський  облік  та  фінансову   звітність в  Україні” та Наказом  Міністерства  фінансів  України від 24.05.1995   року  “ Про затвердження  Положення  про  документальне  забезпечення записів  у  бухгалтерському  обліку.”   Єдиним належним та  допустимим  доказом здійснення  господарської  операції  може бути саме  первинний  документ з  суворо  визначеними  Законом  реквізитами:  назвою підприємства, установи від  імені  якої  складено   документ, назва документа (форми),  код форми,  дата і місце  складання, зміст  господарської  операції та  її вимірники (у  натуральному  і  вартісному  виразі), посади,  прізвища, підписи  осіб,  відповідальних  за  здійснення господарської операції і  складання первинного  документа, особистий  підпис або інші  дані, які дають  змогу  ідентифікувати осіб, які  брали  участь  у господарській  операції. В наданих   пре5дставником  позивача   видаткових  накладних   № АГ- 000579 від 19.10.07р.; № АГ- 000569 від 18.10.07р.; № АГ - 000543 від 15.10.07р.; № АГ - 000542 від 15.10.07р.; № 20 від 12.10.07р.; № 21 від 12.10.07р.; АГ - 000530 від 11.10.07р.; № АГ - 000531 від 000531 від 11.10.07р.  відсутні   відомості  про     ціну  переданого  товару та  суму на яку  передано товар, що позбавляє  їх  доказової сили  при розгляді  спору. Крім того, у  вказаних видаткових накладних   не вказані   підстави для проведення     передачі  цукру. Натомість,  вказані видаткові  накладні   визначають умови    продажу у  вигляді  попередньої оплати, що ніяким   чином не   узгоджується  з   поясненнями сторін  про проведення   погашення  заборгованості  по  цих  документах.

За приписом  ст. 34  Господарського процесуального кодексу України    господарський  суд приймає тільки ті  докази,  які  мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до   законодавства повинні бути підтверджені   певними  засобами доказування , не можуть  підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарським  судом  також приймається  до уваги, що спірні правовідносини  між сторонами виникли на підставі  невиконання   відповідачем   грошового зобов'язання, а погашення  заборгованості    шляхом  передачі    цукру  не  входить  до предмету спору, тому   господарський  суд прийшов  до переконання про  можливість   розгляду  справи  без  врахування    господарських операцій  по передачі  цукру  за  видатковими накладними   № АГ- 000579 від 19.10.07р.; № АГ- 000569 від 18.10.07р.; № АГ - 000543 від 15.10.07р.; № АГ - 000542 від 15.10.07р.; № 20 від 12.10.07р.; № 21 від 12.10.07р.; АГ - 000530 від 11.10.07р.; № АГ - 000531 від 000531 від 11.10.07р.

Поряд з цим, господарський суд  вважає за необхідне  відмовити в позові  відносно  відповідача  2   товариства з  обмеженою  відповідальністю “Март-94”  у зв'язку з тим, що  позивачем  стосовно   нього не пред'являлись  будь- які позовні вимоги, а при розгляді справи  достеменно встановлено, що у зв'язку з  укладенням  договору про  переведення  боргу  від  30.07.2007 року  зобов'язання у відповідача 2  перед позивачем або  відповідачем 1 не виникли.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача пропорційно до задоволених вимог,  оскільки  саме через невиконання ним   зобов'язання   позивач  змушений був  звертатись  до суду для захисту своїх порушених прав та поніс  додаткові   витрати на сплату  державного мита і  витрат  на інформаційно- технічне забезпечення  судового процесу.

Керуючись  ст.ст. 34, 49, 82, 83,  84, 116, 117  ГПК  України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор", м. Кіровоград вул. Луначарського, 30/1 (р/р1001 в КФ КБ "ПриватБанк", МФО 323583, код 31975271) заборгованість за отриманий товар та надані послуги з  перевезення в розмірі  826015 грн. 70 коп., з яких  заборгованість по оплаті  наданих послуг  252160 грн. 56 коп. та  573855 грн. 14 коп. вартість  отриманого  цукрового буряка;  суму сплаченого державного мита в розмірі  8260 грн. 16 коп.  та  105 грн. 83 коп.  витрат на інформаційно-технічне  забезпечення  судового процесу  на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", м. Новоукраїнка Кіровоградської області, вул. 40 років України, 1 (р/р в Райффайзен Бан Аваль, м. Київ, МФО 380805, код 30945026).

Наказ  видати.

В решті позовних вимог  відмовити.

В  позові  відносно товариства з  обмеженою  відповідальністю “Март-94” м.Кіровоград  відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а  у разі  якщо у  судовому засіданні   було оголошено лише вступну   та резолютивну частину  рішення, воно набирає законної сили після  закінчення   десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого  відповідно до ст.84 цього  кодексу.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до  Дніпропетровського  апеляційного господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Головуючий суддя                      Ю.І. Хилько

Суддя                                                                                             Н.В. Болгар

Суддя                                                                                             В.В. Тимошевська