КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20.03.07 р.          № 32/7

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Сотнікова С.В.

суддів:                                          Дикунської  С.Я.

Дзюбка П.О.

при секретарі:                              Назаровій В.В.

За участю представників:

від позивача - Катишев С.В. – ліквідатор;

від відповідача-1 - Мишковець О.В. – предст.;

від відповідача-2 - Наталич А.А. – предст;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне підприємство "Ліс-Гранд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.02.2004

у справі № 32/7  (Хрипун О.О.)

за позовом           Приватне підприємство "Ліс-Гранд"

до           Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м.Києва

Головне управління Державного казначейства України у м. Києві

про          стягнення 574516,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 18.02.2004р. у справі №32/7 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати повністю, постановити нове, яким позов задовольнити повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

На думку позивача, що судом першої інстанції при прийнятті рішення безпідставно зроблено посилання на розпорядження ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 15-23/09 та № 16-23/09 від 31.03.2003р., якими зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, стягнення якої є предметом даної справи. Крім того, зазначені розпорядження визнані недійсними рішеннями Господарського суду м. Києва від 02.11.2004р. у справі № 29/256 та від 10.03.2004р. у справі № 29/257.

Відповідачем-1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки, вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідачем-2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2004р. провадження у справі № 32/7 було зупинено до вирішення спорів про визнання недійсними розпоряджень ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 15-23/09 та № 16-23/09 від 31.03.2003р.

Ухвалою від 31.10.2005р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 07.02.2006р. у даній справі провадження було зупинено до затвердження відповідного положення про територіальні органи Державного казначейства України.

Відповідно до розпорядження Першого заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2006р. склад судової колегії було змінено. Розгляд справи передано на розгляд колегії суддів у складі: Сотніков С.В. – головуючий суддя, судді – Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.

Ухвалою від 20.12.2006р. поновлено провадження у справі № 32/7 та призначено розгляд апеляційної скарги ПП “Ліс-Гранд” на 06.02.2007р.

Ухвалою від 06.02.2007р. у справі № 32/7 замінено відповідача-2 Відділення Державного казначейства у Голосіївському районі м. Києва його правонаступником – Головним управлінням Державного казначейства України у м. Києві.

06.02.2007р. та 21.02.2007р. в судовому засіданні оголошувалась перерва відповідно до ст. 150 КАС України.

20.03.2007р. в судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про повне задоволення позовних вимог.

Представники відповідачів, заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду – без змін.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, що виникла на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2002 року та податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2002 року, поданих позивачем до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва в загальному розмірі 529322,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідачем-1 проведена позапланова попередня документальна перевірка Приватного підприємства “Ліс-Гранд” з питань відшкодування з бюджету податку и додану вартість за липень та серпень 2002 року, про що складено довідку № 02-13/09 від 31.03.2003р.

У зазначеній довідці відповідачем-1 зроблено висновок про порушення позивачем  пп. 7.2.1 та пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 та 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме Приватним підприємством “Ліс-Гранд” до перевірки не представлені достовірні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують податковий кредит, відображений у деклараціях з ПДВ за липень та серпень 2002 року.

На підставі довідки № 02-13/09 від 31.03.2003р. відповідачем-1 в особі начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва 31.03.2003р. прийнято розпорядження №15-23/09 про внесення змін у визначену позивачем суму податку на додану вартість за результатами попередньої перевірки податкової декларації по податку на додану вартість за липень 2002 року, а саме донараховано суму податку на додану вартість (зменшено суму бюджетного відшкодування) на 454738,00 грн., розпорядженням №16-23/09 від 31.03.2003р. також внесено зміни у визначену позивачем суму податку на додану вартість за результатами попередньої перевірки податкової декларації по податку на додану вартість за серпень 2002 року та донараховано суму податку на додану вартість (зменшено суму бюджетного відшкодування) на 74584,00 грн.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Згідно пп. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Разом з тим, пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлено, що орган державної податкової служби має право давати розпорядження про нарахування податку у разі коли розмір податку, зазначеного у декларації, є меншим за розмір, що випливає з поданих розрахунків.

Додаткова сума податку, нарахована згідно з цим підпунктом, підлягає внесенню до бюджету у строки, зазначені у розпорядженні органу державної податкової служби, але не пізніше 10 календарних днів з дати виписки такого розпорядження.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно визнав такими, що не потребують доказуванню обставини, встановлені розпорядженнями № 15-23/09 та №16-23/09 від 31.03.2003р. згідно ч. 5 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (за правилами якого вирішено спір в суді першої інстанції).

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Таким чином, колегією суддів не береться до уваги посилання позивача на судові рішення у справах № 29/256 та № 29/257, якими встановлено правомірність формування податкового кредиту позивача у липні та серпні 2002 року та визнано недійсними розпорядження №15-23/09 від 31.03.2003р. про внесення змін у визначену позивачем суму податку на додану вартість за результатами попередньої перевірки податкової декларації по податку на додану вартість за липень 2002 року та розпорядження №16-23/09 від 31.03.2003р. про внесення змін у визначену позивачем суму податку на додану вартість за результатами попередньої перевірки податкової декларації по податку на додану вартість за серпень 2002 року, оскільки на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, зазначені розпорядження були чинні, недійсними судом, або вищим органом державної податкової служби не визнавались.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та нараховані на неї проценти в загальній сумі 574516,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано судам першої та апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів на підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та позовної заяви, в той же час відповідачами надано достатньо обґрунтованих заперечень та доказів на їх підтвердження на заявлені позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004р. у даній справі відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись статтями 198, 200, 205, 206, 209  Кодексу адміністративного судочинства України Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Ліс-Гранд” залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва  від 18.02.2004р. у справі  № 32/7 - без змін.

Матеріали справи № 32/7 повернути Господарському суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим  рішенням  суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя          Сотніков С.В.

Судді

Дикунська  С.Я.

Дзюбко П.О.