ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"11" грудня 2007 р.
Справа № 17/486/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:  Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від позивача: Давидович В.М. –за дорученням

від відповідача: Дзицюк А.М. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Росток”, м. Баштанка, Миколаївської області

на рішення господарського суду  Миколаївської області

від   14 вересня 2007 року

у справі № 17/486/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Універсальна торгово-зернова фірма”, с. Требухів, Броварського району, Київської області

до Закритого акціонерного товариства „Росток”, м. Баштанка, Миколаївської області

про стягнення 25285 грн. 58 коп. боргу та 13400 грн. штрафу за договором поставки від 12.02.2007 р.

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду № 152 від 07.11.2007 року.

В С Т А Н О В И Л А:

24.05.2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Універсальна торгово-зернова фірма” (далі позивач, ТОВ) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Закритого акціонерного товариства „Росток” (далі відповідач, ЗАТ) про стягнення 39285 грн. 58 коп. боргу за договором поставки № 12/2/5-ШР від 12.02.2007 р. та 13400 грн. штрафу відповідно до п. 5.4 договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов’язання за укладеним договором № 12/2/5-ШР від 12.02.2007 р. щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв’язку з чим має заборгованість по його оплаті в сумі 39285 грн., 58 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 13400 грн. штрафу відповідно до п. 5.4 договору, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі: 526 грн. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник відповідача не заперечував проти існування боргу за названим договором в сумі 39285 грн. 58 коп.

Заявою від 14.09.2007 р. позивач зменшив розмір позовних вимог до 25285 грн. 58 коп., оскільки, в процесі розгляду справи судом відповідач перерахував на його розрахунковий рахунок ще частину боргу в сумі 14000 грн., а тому просить стягнути з відповідача на свою користь 25285 грн. 58 коп. боргу, 13400 грн. штрафу, 526 грн. понесених витрат на сплату держмита та 118 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.09.2007 р. (суддя Коваль С. М.) уточнені позовні вимоги задоволені у повному обсязі та з відповідача на користь позивача стягнуто 25285 грн. 58 коп. боргу, 13400 грн. штрафу, 526 грн. понесених витрат на оплату держмита та 118 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Також, позивачеві з державного бюджету України повернуто зайве сплачене держмито в сумі 263 грн.68 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов’язання за укладеним договором № 12/2/5-ШР від 12.02.2007 р. щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв’язку з чим має заборгованість перед позивачем по його оплаті в сумі 25285 грн. 58 коп., а тому повинний сплатити останньому не лише зазначену суму боргу, а ще й 13400 грн. штрафу відповідно до п. 5.4 договору, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі: 526 грн. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду частково скасувати, оскільки при вирішенні питання щодо стягнення штрафу суд першої інстанції не врахував ступінь виконання зобов’язання, майновий стан сторін та інші їх інтереси, що заслуговують на увагу, зокрема, користування позивачем передплатою, несприятливі умови, що склалися на ринку продукції птахівництва, необхідність сплачувати заробітну плату і податки, щоб не допустити знищення виробництва, а тому розмір стягнутого штрафу, на думку скаржника, підлягає зменшенню до 20% від залишку боргу 25285 грн. 85 коп., тобто до 5057 грн. 17 коп.

До апеляційної скарги відповідачем надані додаткові докази, а саме: особисті довідки ЗАТ про ціни на продукцію птахівництва у березні –липні 2007 р. та про численність робітників ЗАТ і відсутність заборгованості по податкам та державним платежам.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та заявив клопотання про залучення до матеріалів справи вищеназваних додаткових доказів.

Оскільки відповідач нічим не обґрунтував неможливість подання вищезазначених довідок суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, то колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, не знаходить підстав для залучення до матеріалів справи довідок ЗАТ про ціни на продукцію птахівництва у березні –липні 2007 р. та про численність робітників ЗАТ і відсутність заборгованості по податкам та державним платежам.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. В судовому засіданні представник позивача просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 12.02.2007 р. між сторонами у справі був укладений договір № 12/2/5-ШР за умовами якого позивач зобов’язався передати відповідачеві шрот соняшника по ціні 670 грн. за одну тону, а останній прийняти та оплатити отриманий товар відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору.

На виконання умов укладеного договору відповідач здійснив попередню оплату товару та перерахував позивачеві 18211 грн. 92 коп.

За довіреністю серії ЯНБ № 307692 від 01.03.2007 р. та накладними № 116 від 03.03.2007 р., № 121/1 від 05.03.2007 р., № 126 від 07.03.2007 р., № 151 від 19.03.2007 р. відповідач отримав від позивача 99.25 тон шроту соняшника за ціною 670 грн. за тону на загальну суму 66497 грн. 50 коп.

Платіжними дорученнями № 758 від 13.03.2007 р., № 773 від 14.03.2007 р., № 789 від 16.03.2007 р., № 788 від 16.03.2007 р. відповідач перерахував позивачеві ще 9000 грн., а всього сплатив останньому 27211 грн. 92 коп.

Договором сторони передбачили наступні умови оплати отриманого товару:

п. 4.1 –оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів покупцем на поточний рахунок постачальника, що визначений у даному договорі;

п. 4.2 передплата за даним договором здійснюється покупцем протягом десяти календарних днів згідно рахунку-фактури на прийнятий товар покупцем.

Наведене свідчить про те, що умовами укладеного договору конкретний строк оплати отриманого товару відповідачем сторонами не визначений та не встановлений.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На претензію (вимогу) позивача від 18.04.2007 р. № 18/1 про проведення оплати отриманого товару в сумі 39285 грн. 58 коп. відповідач надіслав відповідь № 63 від 25.04.2007р. в якій визнав борг в названій сумі та зазначив, що у зв’язку з тяжким фінансовим становищем  підприємство вимушене піти на затримку в проведенні розрахунків.

Актом звірки взаємних розрахунків відповідач підтвердив факт не оплати отриманого товару в сумі 39285 грн. 58 коп. станом на 19.03.2007 р.

Ретельно дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконав свої зобов’язання за укладеним договором № 12/2/5-ШР від 12.02.2007 р. щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, оскільки провести розрахунки за отриманий товар останній повинний був здійснити у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги позивачем, тобто у строк не пізніше ніж 07.05.2007 р.

За захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду 24.05.2007 р.

В процесі розгляду справи місцевим судом, відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача ще частину боргу в сумі 14000 грн., а решту частину боргу в сумі 25285 грн. 58 коп. не сплатив на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

При викладених обставинах місцевий суд правомірно, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, стягнув з відповідача на користь позивача 25285 грн. 58 коп. боргу.

Згідно ст. 193 ГК України порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених умовами договору.

У пункті п. 5.4 договору сторонами передбачено, що у разі не оплати партії товару, або за порушення строків оплати більш ніж на три дні, покупець сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару, що встановлена п. 2.3 договору в сумі 67000 грн.

Оскільки відповідач порушив строк оплати отриманого товару більш ніж на три дні, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач, відповідно до чинного законодавства та умов укладеного договору, повинний сплатити позивачеві штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару, що встановлена п. 2.3 договору в сумі 67000 грн., тобто в розмірі 13400 грн.

Доводи скаржника про те, що при ухваленні судового рішення місцевий суд не врахував ступінь виконання зобов’язання, майновий стан сторін та інші їх інтереси, що заслуговують на увагу, зокрема, користування позивачем передплатою, несприятливі умови, що склалися на ринку продукції птахівництва, необхідність сплачувати заробітну плату і податки, щоб не допустити знищення виробництва, колегія суддів до уваги прийняти не може, так як вони є голослівними та не підтверджуються жодним із доказів, що містяться в матеріалах справи, а відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов’язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов’язання, а також сплатити штрафні санкції. Згідно ст. 229 ГК України та ст. 617 ЦК України підставами звільнення від відповідальності за порушення не вважається випадком, зокрема, недодержання боржника свого обов’язку та відсутність у боржника необхідних коштів, у зв’язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції та зменшення розміру штрафу стягнутого з відповідача на користь позивача за неналежне виконання грошового зобов’язання.

Понесені судові витрати по справі розподілені судом відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України та з відповідача на користь позивача вірно стягнуто 526 грн. понесених витрат на сплату держмита та 118 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14.09.2007 року у справі № 17/489/07 –залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Росток”, м. Баштанка, Миколаївської області –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                         В. В. Шевченко

Судді                                                                               В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 12.12.2007 р.