ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"12" лютого 2007 р.                                                                                       № 02-03/313/5

Суддя ,  розглянувши матеріали

за позовом
Відділу з управління комунальним майном Білоцерківської районної ради, м. Біла Церква

до
Київської обласної спілки сільськогосподарських товаровиробників, м. Біла Церква

про
розірвання договору оренди

встановив:

Подана позовна заява не може бути прийнята до розгляду господарським судом Київської області, оскільки вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає.

Пунктом 2 ч 1. ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позовна заява Відділу з управління комунальним майном Білоцерківської районної ради подана з порушенням зазначених вимог Господарського процесуального кодексу України, оскільки додана до позовної заяви ксерокопія чеку відділення поштового зв'язку не може вважатись належним доказом відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів. Ксерокопії чи фотокопії не можуть бути належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того згідно з п. п. 3, 3-1 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема: сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі та сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона немайнового характеру.

Підпунктом “б” пункту 2 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” ставки державного мита встановлені в таких розмірах: із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсним повністю або частково актів ненормативного характеру; із заяв кредиторів про порушення справ про банкрутство, а також із заяв кредиторів, які звертаються з майновими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, що подаються до господарських судів 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Пунктом 22.5 статті 22 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29.03.2002 року № 411 встановлений розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу: для позивачів, у встановленому порядку звільнених від сплати державного мита, - за нульовою ставкою; для всіх інших позивачів - за ставкою 118 гривень.

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем взагалі не додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі та сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Посилання заявника на п. 35 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” не приймається господарським судом Київської області до уваги, оскільки Відділ з управління комунальним майном Білоцерківської районної ради не є державним органом приватизації та позовні вимоги не пов'язані із захистом майнових інтересів держави.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що заявник просить звільнити його від сплати державного мита.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Ні вказаним Декретом, ні іншим законодавством України не передбачені повноваження господарського суду щодо звільнення від сплати державного мита сторін у справі за їхньою вимогою при зверненні з позовною заявою до суду.

Отже, враховуючи зазначені норми законодавства та беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що заявником до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановлених порядку і розмірі, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі пунктів 4, 10 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі та не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Таким чином, позовна заява Відділу з управління комунальним майном Білоцерківської районної ради і додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Разом з тим суд зазначає, що повернення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4, 6, 10 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Відділу з управління комунальним майном Білоцерківської районної ради та додані до неї документи повернути заявнику без розгляду.

Суддя