КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

16.11.07                                                                                           № 24/352б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Дзюбка П.О.

суддів:

розглянувши апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 19.09.2007

у справі № 24/352б

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю  "Терем ЛТД"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю  "Терем ЛТД"

про                                                  визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.09.2007 року, що прийнята у справі № 24/352-б за заявою ТОВ “Терем ЛТД” (надалі – Боржник, Товариство) про визнання банкрутом, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Товариства. При цьому, Божник ліквідований, а провадження у справі припинено (а.с. 77-78).

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ДПІ у Печерському районі м. Києва (надалі - Інспекція) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строків на подання апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва, проаналізувавши норми чинного господарського процесуального законодавства та законодавства про банкрутство, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Господарським процесуальним кодексом України (надалі - ГПК України) (ст. 22 - права та обов’язки сторін) визначено, що сторони мають, зокрема, право оскаржити судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України (право апеляційного оскарження) сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Частиною 2 ст. 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Згідно статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (надалі - Закон) сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут). Ця ж стаття Закону визначає поняття кредитор, як юридичну або фізичну особу, яка має в встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов’язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов’язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов’язкових платежів).

З вищенаведених положень законодавства, можна зробити висновок, що судове рішення господарського суду (у тому числі ухвала) може бути оскаржено лише стороною у справі або прокурором. При цьому, враховуючи положення ст. 1 Закону, судове рішення господарського суду (ухвала) у справі про банкрутство може бути оскаржено лише кредитором, боржником або прокурором. Слід також наголосити, що кредитором у справі про банкрутство є не будь-яка фізична або юридична особа чи державний орган, а ті, вимоги яких щодо грошових зобов’язань до боржника підтверджені в встановленому порядку документами, включені до реєстру вимог кредиторів та визнані судом у відповідності до ст.ст. 14, 15 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Інспекція не є кредитором Товариства у розумінні Закону, оскільки у даній справі про банкрутство Боржника не визнавалася судом як кредитор у встановленому ним порядку. До того ж, слід звернути увагу також на те, що Інспекція у даній справі про банкрутство не тільки не заявляла свої претензії до Товариства (не зверталася до суду із заявою з вимогами до Боржника), як це передбачено ч. 3 ст. 51 Закону, а й не має кредиторських вимог на момент звернення до суду з апеляційною скаргою (скарга містить лише посилання на необхідність проведення перевірки платника податку – банкрута).

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до ст. 1 Закону Інспекція не є стороною у даній справі про банкрутство Товариства, а відтак, відповідно до положень ГПК України (ст. 91 ГПК України) не має права звертатись із апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу, а тому суд відмовляє Інспекції у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 14, 15, 51 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 22, 86, 91, 93, 94, 99, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній податковій інспекції у Печерському районі м.Києва на ухвалу Господарського суду від  19.09.07 у прийнятті апеляційної скарги.

2. Матеріали справи №24/352-б повернути  Господарському суду м. Києва

Головуючий суддя

Судді

22.11.07 (відправлено)