ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.11.2007
Справа №2-23/11967-2007А

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт», (97400, АР Крим,  м. Євпаторія, вул. Дьомишева, 112),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Євпаторії, (97416, АР Крим, м. Євпаторія, вул. Д.Ульянова, 2/40)

про спонукання до виконання певних дій,

суддя Г.М.Іщенко

при секретарі судового засідання Лауман Ю.С.,

представники:

від позивача - Коршун С.С. - директор,

від відповідача – Євтодієва Г.В. – старший державний податковий інспектор відділу представництва інтересів в судах і організації позовної роботи юридичного управління ДПА в АРК, дов. від  02.08.2007р. №13403/10/10-0,

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт» звернулось до господарського суду Автономної Республіці Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Євпаторії АР Крим про спонукання до виконання певних дій, а саме: визнати протиправними дії податкової інспекції про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Базальт» відобразити  в особовому рахунку сплату у червні 2001р. податку на додану вартість у сумі 5047,91грн. та зобов’язати інспекцію здійснити коригування особового рахунку Товариства з обмеженою від повільністю «Базальт» шляхом відображення у ньому сплати у червні 2001р. податку на додану вартість у сумі 5047,91грн. та зобов’язати відповідача виключити майно підприємства з податкової застави, (аркуш справи 4).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 11.10.2007р. позовні вимоги в частині визнання протиправними дій податкового органу, що виразились у відмові відобразити в особовому рахунку товариства сплату у червні 2001 року податку на додану вартість в розмірі 5047,91грн., та виключення майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт» з податкової застави, залишені без розгляду, (аркуш справи 22).

29.10.2007р. в господарський суд АР Крим від позивача надійшли уточнення позовних вимог, згідно яким він просить суд зобов’язати Державну податкову інспекцію в м. Євпаторії АР Крим внести зміни в особовий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт» з податку на додану вартість, відобразив сплату податку на додану вартість в сумі 23000,00грн. згідно платіжному дорученню від 19.06.2001р. №330 на суму 23000,00грн., (аркуш справи 25).

У судовому засіданні 12.10.2007р. відповідачем надана довідка від 27.07.2007р. №13136/10/24.0 про те, що позивач має податковий борг з податку на додану вартість в сумі 5047,91грн. (у тому числі пеня – 815,22грн.), який утворився в результаті банкрутства банка «Україна». Позивачем у судовому засіданні 12.11.2007р. заявлено усне клопотання про поновлення строку для звернення до суду із позовом, оскільки тільки в 2007р. він дізнався про заборгованість з податку на додану вартість, хоча сплату вказаного податку здійснив ще у червні 2001р. в сумі 23000,00грн., (протокол судового засідання від 12.11.2007р., аркуш справи 67).

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у запереченнях на позов, вважає, що позивачем був сплачений у червні 2001р. податок на додану вартість в сумі 23000,00грн.згідно платіжному дорученню №330 від 19.06.2001р., однак вказана сума на рахунок Управління Державного казначейства в АР Крим не була перерахована, у зв’язку з неплатоспроможністю банку «Україна», (аркуш справи 14). Також відповідач зауважує, що згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є  підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою господарського суду АР К;рим від 12.11.2007р. причина пропущення Товариством з обмеженою відповідальністю «Базальт» строку звернення до суду визнана поважною та строк для звернення з адміністративним позовом про спонукання до виконання певних дій поновлений.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд

встановив:

Платіжним дорученням №330 від 19.06.2001р. на суму 23000,00грн. позивачем був сплачений податок на додану вартість, (аркуш справи 10). Вказаний платіж здійснений позивачем через Банк «Україна», яким вказана сума списана з рахунку позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт» своєчасно прийняло заходи до сплати податку на додану вартість в червні 2001р., а ненадходження платежу в бюджет відбулося з вини банку. Позивач належним чином виконав свої зобов’язання по сплаті податку в бюджет, що підтверджується копією платіжного  доручення, яка залучена до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Базальт» податкові зобов'язання перед бюджетом з податку на додану вартість у сумі 23000,00грн. виконані шляхом перерахування грошових коштів через АК АПБ «Україна» платіжним дорученням з відміткою банку – дирекції акціонерного комерційного агропромислового Банку «Україна» в АР Крим про прийняття розрахункового документу до виконання, (аркуш справи 10).

Порядок проведення безготівкових розрахунків в період здійснення платежу визначався Інструкцією №7 «Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України», затвердженою постановою Правління Національного банку України від 02.08.96р. №204 та Інструкцією «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.03.01р. №135 та іншими нормативними актами.

Позивачем було представлене в АК АПБ «Україна» платіжне доручення, яке відповідно до названих інструкцій, є розрахунковим документом.

Згідно статті 12 Закону України «Про систему оподаткування» фінансові установи виконують доручення платників податків і зборів  (обов'язкових  платежів)  на  перерахування  податків  і зборів  (обов'язкових платежів) до бюджетів у встановлений законом термін. Отже, за невиконання належним чином своїх обов'язків по перерахуванню податків до бюджету відповідальність перед бюджетом несуть банки, а не платники податків.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 05.04.01р. №2346, ініціювання переказу грошей вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банки повинні забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

У даному випадку невчасне надходження до бюджету сплаченої позивачем за вказаним платіжним дорученням суми податку на додану вартість відбулося з вини банку, що прийняв платіж  до виконання і що списав вказану в ньому суму з розрахункового рахунку позивача, але що не зарахував гроші до бюджету.

Доводи  відповідача про те, що вищезгаданий  Закон звільняє платника податків тільки від сплати пені і штрафних санкцій, нарахованих на суми, вказані в платіжних дорученнях, але своєчасно не перераховані до бюджету, і не звільняє від обов'язку сплачувати суми  податкових зобов'язань до бюджету навіть за наявності вини банку, не беруться судом до уваги, у зв'язку з тим, що позивач, який своєчасно перерахував податки до бюджету, отже, належно  виконав  свої обов'язки, не міг та не повинен контролювати належне виконання своїх обов'язків банківською установою.

Здійснення платником будь-яких додаткових дій, окрім подачі платіжних документів, законодавством не передбачено.

Відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондам» податковий орган по місцю реєстрації банку, який ліквідується повинен заявити ліквідатору банку про свої вимоги в банк, який ліквідується, у розмірі податкового боргу такого банку, зокрема на суми пені, нараховані банку як податковим органом по місцю його реєстрації, так і податковим органом по місцю реєстрації  платників податків, платежі яких не надійшли до бюджету з вини банку, на підставі прийнятого податковим органом рішення.

Оскільки позивачем своєчасно здійснено оплату платежу, він не може вважатися таким, що має податковий борг з податку на додану вартість.

Суд зазначає на помилковість міркувань відповідача, оскільки переказ коштів позивача був завершеним з моменту прийняття АК АПБ «Україна» розрахункового документу до виконання.

Підпунктом 16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що за порушення строків перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного і повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне перерахування таких платежів до бюджетів і державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню і штрафні санкції.

Отже, після отримання з банку завіреного розрахункового документу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт» свої зобов'язання перед Державним  бюджетом  України виконало.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх  доказів.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  Законами України.

Пункт 2 частини 2  статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при вирішенні спору по суті суду надано право зобов’язати відповідача вчинити певні дії.

За таких обставинах справи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт» є обґрунтованими і  підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено в судовому засіданні 12 листопада 2007року.

У повному обсязі постанову складено 15 листопада 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов’язати Державну податкову інспекцію в м. Євпаторії АР Крим, (97416, АР Крим, м. Євпаторія, вул. Д.Ульянова, 2/40) внести зміни в особовий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт» з податку на додану вартість, відобразив сплату податку на додану  вартість в сумі 23000,00грн. згідно платіжному дорученню від 19.06.2001р. №330 на суму 23000,00грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Базальт», (97400, АР Крим, м. Євпаторія, вул. Дьомишева, 112, ідентифікаційний код у ЄДРПО України  25134368, рахунок 11001 в ФОО МКБ КРД м. Євпаторія МФО 384685) 3,40грн.судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.