СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

27.08.2007

Справа №2-15/3053-2007

За позовом Кримського
республіканського підприємства «Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, АР
Крим  м. Ялта, вул. Кривошти, 27, )

До відповідача   Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2)

Про стягнення 1513,98 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача -  не з'явився

Від відповідача - ОСОБА_2.,
довіреність б/н від 12.08.2007 р., у справі

Обставини справи: Виробниче
підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму,
м. Ялта звернулось до господарського суду АР Крим з позовом  до
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення
1513,98 грн. за договором № 133 від 16.05.2002 р. на відпуск води із
комунального водопроводу і приймання стоків в комунальну каналізацію, з яких:
799,26 грн. - основний борг, 71,56 грн. - пені, 441,76 - перевитрата ліміту,
4089,79 грн. - 3 % річних, 160,51 грн. - інфляційних витрат.

Позивач позовні вимоги підтримав,
мотивуючи тим, що відповідно договору № 133 від 16.05.2002 р. надавав
відповідачу послуги на відпуск води із комунального водопроводу і приймання
стоків в комунальну каналізацію, однак відповідач обов'язки за договором
виконував неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості й позивач
змушений звернутися до суду для стягнення цієї заборгованості в примусовому
порядку.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечує з мотивів, викладених у запереченнях на позов від
03.05.2007 р., просить суд у позові відмовити, посилаючись на те, що об'єкт,
який обслуговується позивачем є приватною квартирою громадян, на яких не
поширюються виробничі тарифи.

Розглянувши|розгледівши| матеріали
справи, дослідивши представлені докази, заслухавши  пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно статуту Кримське
республіканське підприємство «Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» є
правонаступником Виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму на підставі постанови Ради Міністрів АР
Крим від 23.11.2005 р. № 540. (а.с. 132-136)

16 травня 2002 року між Виробничим
підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму
(Водоканал)(позивач) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
(Абонент)(відповідач) укладено|ув'язнений| договір № 133 на постачання|відпуск|
води з|із| комунального водопроводу та прийом стоків в комунальну
каналізацію.(а.с. 15)

Відповідно до пункту 1 вказаного
договору позивач приймає на себе зобов'язання постачати |відпуск| воду з|із|
комунального водопроводу та надавати послуги по водовідведенню, а відповідач
зобов'язується сплачувати за отримані послуги відповідно рахункам.

Позивач обов'язки за договором виконував
у повному обсязі, що підтверджується рахунками
№ 133 (а. с. 40-68).

Відповідно пункту 12.9 Правил
користування системами комунального водопостачання й водовідведення в містах і
селищах України, затверджених Наказом № 65 Держжитлокомунгоспу України
01.07.1994 р., рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті
абонентами в п'ятиденний строк після їхнього пред'явлення позивачем. Вказане
положення закріплене також і пунктом 8 Договору, а також про це зазначено в
рахунках, виставлених позивачем.

Відповідачу щомісяця пред'являлися
рахунки на оплату, в яких вказувалось про обсяг наданих послуг, тарифи і
загальна сума, яка підлягає сплаті.

Однак відповідач зобов'язання за
договором по оплаті за отримані послуги за водокористування і водовідведення по
виставленим рахункам не виконував належним чином, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість у сумі 799,26 грн. за період з 01.09.2003 р. по
01.12.2006 р., що стало підставою для звернення з позовом до суду й  нарахуванню штрафних санкцій, передбачених
пунктами 8, 10 Договору.

Пунктом 9 Договору передбачено, що
абонентам, яким подача води обмежується, вода відпускається в розмірах ліміту,
затвердженого виконавчим комітетом міської Ради.

Разом з тим пунктом 2 Договору
передбачений обов'язок Абонента надавати розрахунок водоспоживання окремо на
виробничі та комунальні потреби до 15 жовтня щороку.

У зв'язку з тим, що відповідачем не
були пред'явлені розрахунки нормативного водокористування та водовідведення на
2006 рік рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради № 1 від
12.01.2006 р. відповідачу були встановлені нульові ліміти водокористування та
водовідведення на 2006 р. (а.с.17)

Відповідно Правил користування
системами комунального водоспоживання й водовідведення в містах і селищах України
№ 65 від 01.07.1994 р. та пунктом 1.2 рішення Ялтинської міської Ради № 1 від
12.01.2006 р., абоненти, які не надали узгоджені розрахунки водокористування на
2006 рік або перевищили встановлений ліміт водокористування сплачують за
використану воду по п'ятикратному тарифу.

Аналогічне положення міститься й у
пункті 10 Договору, яким встановлено, що вода, використана зверх встановленого
ліміту, сплачується в п'ятикратному розмірі тарифу.

Таким чином за відповідачем виникла
заборгованість за перевитрату ліміту за 1-й, 2-й та 3-й квартали  2006 року у сумі 441,76 грн.

Рішення Виконавчого комітету
Ялтинської міської Ради № 1 від 12.01.2006 р. відповідачем не оскаржене в
установленому законом порядку, тому є дійсним.

Позивачем на адресу відповідача
було направлено  сповіщення про
застосування нульового ліміту, що підтверджується повідомленням (а.с. 10)

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу.

Беручи до уваги, що судом під час
розгляду наявності заборгованості Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 за отримані послуги за договором № 133 від 16.05.2002 р. на
відпуск води із комунального водопроводу і приймання стоків в комунальну
каналізацію встановлена належним чином підтверджена у розмірі 799,26 грн., а
тому вона підлягає стягненню, з урахуванням 441,76 грн. перевитрати ліміту.

Посилання відповідача на той факт,
що об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2
на обслуговування якого був укладений Договір № 133, є жилою квартирою
та належить громадянам, які не мають статус підприємця, не може бути підставою
для звільнення відповідача від відповідальності. Так, як вбачається з
матеріалів справи, рішенням Ялтинської міської ради № 234(1) від 12.06.2003 р.
(а.р. 119) відповідачу було дозволено використовувати квартиру АДРЕСА_2, в
комерційних цілях під магазин (без переведення зі статусу жилого). Договір №
133 був укладений для обслуговування об'єкту - магазину, розташованого за
адресою АДРЕСА_2

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також  три проценти  річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором.

Позивач просить стягнути з
відповідача 40,89 грн. - 3 % річних за період з 01.10.03 р. по 01.12.06 р. та
160,51 грн. інфляційних витрат за період з 01.10.03 р. по 01.12.06 р.

Матеріалами справи підтверджується
факт неналежного виконання грошового зобов'язання Суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1, а тому вимоги позивача щодо стягнення  з відповідача річних у розмірі 40,89 грн. та
інфляційних витрат у розмірі 160,51 грн. за період з 01.10.03 р. по 01.12.06 р.
суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена
позовна вимога також про стягнення пені за період з 01.06.2006 р. по 01.12.2006
р. у розмірі 71,56 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно пунктам 8, 10 Договору №
133 від 16.05.2002 р. у випадку невиконання взятого на себе зобов'язання
відповідачем за договором, а саме: при несплаті рахунку протягом п'яти днів за
кожен день прострочення нараховуватиметься пеня у розмірі 0,2 % від суми боргу,
але не більш подвійної облікової ставки Національного Банку України згідно Закону
України  № 543/96-ВР від 22.11.1996 р.

Таким чином позовні вимоги щодо
стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі
71,56 грн. за період з 01.06.2006 р. по 01.12.2006 р.

За приписами  статті 33 Господарського процесуального
кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем таких обставин суду не
представлено.

Витрати по оплаті держмита та за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на відповідача
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу| України.

Керуючись статтями 33, 49, 82-84  Господарського процесуального кодексу|
України, суд -

В И Р І Ш И В|розв'язав|:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2, ід.код НОМЕР_1,
банківські реквізити невідомі) на користь Кримське республіканське підприємство
«Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного
берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, р/р 1001 у
ЯФ АБ «Південний», МФО 384522, ОКПО 03348005), 799,26 грн. основного боргу,
71,56 грн. пені, 441,76 грн. - перевитрата ліміту, 40,89 грн. - 3 % річних,
160,51 грн. інфляційних витрат, 102,00 грн. - державного мита та 118,00 грн.
розходів за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати після|потім| набрання
судовим рішенням|розв'язання,вирішення,розв'язування|  законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.