ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 6/288
15.06.07

За позовом                     Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

До                                         Відкритого          акціонерного товариства «Укрнафта»

Про                                         стягнення 37233051,26 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача                     Тютюнник В.Я. (за дов. № 14-89 від 06.03.2007)

Від відповідача                     Перепелиця А.В. (за дов. № бр/625/д від 15.12.2006)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається 15.06.2007, оскільки у судовому засіданні 22.05.2007, 07.06.2007 та 11.06.2007 було оголошено перерви на підставі ст. 77 ГПК України.

До господарського суду міста Києва звернулася з позовом Національна акціонерна компанія (далі - НАК) «Нафтогаз України»до відкритого акціонерного товариства  (далі - ВАТ) «Укрнафта»про стягнення 23141260,15 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу                  № 29/14/1459/04/1336а-Г від 28.10.2004, 3982610,87 грн. пені, 6817415,24 грн. інфляційних нарахувань, 1671876,79 грн. трьох процентів річних та 1619888,21 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за вказаним вище договором зобов’язання щодо своєчасного проведення розрахунків за отриманий по акту приймання-передачі № 442 (04) від 29.10.2004 природний газ.

Ухвалою суду від 20.04.2007 було порушено провадження у справі № 6/288.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у відзивах, зазначивши, що за вимогами про стягнення пені та трьох процентів річних позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та на підставі його спливу відмовити позивачу в частині стягнення пені та трьох процентів річних. У задоволенні вимоги про стягнення збитків внаслідок інфляції відповідач просив відмовити на тій підставі, що Господарським кодексом України, що є спеціальним законодавчим актом, який регулює майнові відносини у сфері господарювання, право на стягнення збитків внаслідок інфляції не передбачено. Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 7 % від суми основного боргу відповідач заперечив з посиланням на відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. Крім того, позивачем було подано клопотання про звільнення його судом від відповідальності на підставі ст. 219 Господарського кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.10.2004 між НАК «Нафтогаз України»та ВАТ «Укрнафта»був укладений договір № 29/14/1459/04/1336а-Г (далі –Договір), за яким позивач зобов’язався передати відповідачу у жовтні 2004 року природний газ власного видобутку, який знаходиться в ПСГ дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України», а відповідач –прийняти та оплатити газ на умовах, визначених Договором.

29.10.2004 між позивачем та відповідачем був підписаний акт № 442 (04) приймання-передачі природного газу, згідно з яким відповідач прийняв від позивача 188877409 куб. м. природного газу за ціною 102,1 грн. (у т. ч. ПДВ) за 1000 куб. м. на суму 23141260, 15 грн. (у т. ч. ПДВ).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що розрахунки за газ здійснюються відповідачем грошовими коштами в гривнях шляхом перерахування на рахунок позивача вартості обсягу газу, що поставляється, протягом трьох банківських днів від дня підписання акта приймання-передачі природного газу.

Відповідач розрахунків за отриманий по акту № 442 (04) приймання-передачі від 29.10.2004 природний газу не здійснив.

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Основний борг відповідача складає 23141260,15 грн. Наявність заборгованості відповідачем не оспорюється.

У зв’язку з неоплатою позивачем грошових коштів позивач на підставі п. 6.2. Договору просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.04.2006 по 01.04.2007 в розмірі 3982610,87 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - три проценти річних з простроченої суми основного боргу за період з 03.11.2004 по 01.04.2007 в розмірі 1671876,79 грн., збитки  від інфляції за період з 03.11.2004 по 01.04.2007 в розмірі 6817415,24 грн., на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України - штраф в розмірі 1619888,21 грн.

Вимога позивача про стягнення нарахованої на підставі п. 6.2 Договору за період з 01.04.2006 р. по 01.04.2007 в розмірі 3982610,87 грн. задоволенню не підлягає з таких підстав.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що за порушення строку платежу покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У той же час, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який в силу ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України визначає особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.1. Договору зобов’язання відповідача по оплаті за газ підлягало виконанню протягом 3-х банківських днів від дня підписання акта приймання-передачі природного газу, тобто до 03.11.2004 включно. У зв’язку з цим, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування пені за прострочення виконання зобов’язання припинилося 03.05.2005.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Цивільним кодексом України в ч. 2 ст. 258 для стягнення пені встановлено позовну давність в один рік, а згідно з ч. 1 ст. 261 цього ж Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що про порушення свого права на отримання оплати за поставлений відповідачу природний газ позивач дізнався 04.11.2004, на дату звернення позивача до суду з позовом строк позовної давності для стягнення пені сплинув.

На підставі поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені на підставі ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, у зв’язку зі спливом строку позовної давності вимога позивача про стягнення пені в розмірі 3982610,87 грн. задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню також вимога позивача про стягнення штрафу в розмірі 1619888,21 грн., оскільки положення ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України можуть бути застосовані лише у тому випадку, коли за порушення умов господарського зобов’язання законом або договором не передбачено іншого виду фінансових санкцій. Як підтверджується Договором  за порушення виконання відповідачем зобов’язань по оплаті вартості поставленого газу сторонами в п. 6.2. Договору було передбачено нарахування пені, що, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, є різновидом штрафних санкцій. Згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, в цій  частині позову суд відмовляє, враховуючи наступні обставини.

Як підтверджується листом позивача № 48/1-234 від 10.05.2007 за даними його оперативного обліку обліковується заборгованість перед відповідачем на загальну суму 295726326,62 грн.

Відповідно до поданого відповідачем клопотання заборгованість позивача перед ним становила 409387492,13 грн., а станом на 01.09.2005 –88126097,47 грн.

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем по сумі основного боргу становить 23141260,15 грн. (у т. ч. ПДВ), що є значно меншим від суми заборгованості позивача перед відповідачем, про яку зазначено у листі позивача № 48/1-234 від 10.05.2007.

У зв’язку з зазначеним, суд вважає за можливе задовольнити подане позивачем клопотання про зменшення розміру відповідальності, оскільки наявність заборгованості позивача перед відповідачем в значно більшому розмірі та непроведення ним розрахунків слід визнати тими обставинами, що викликали порушення зобов’язань відповідача за Договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов’язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення основного боргу. В іншій частині позову судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають розподілу між позивачем та відповідачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, з відповідача підлягає стягненню 15848,25 грн. державного мита та 73,34 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»(04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, р/р 0339 в філії «Київське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк», м. Київ, МФО 321842, ) на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, р/р № 09 в ГОУ «Промінвестбанк України», м. Київ, МФО 300012, код ЄДРПОУ 200770,15 грн. основного боргу, 15848,25 грн. державного мита, 73,34 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                      С.А. Ковтун

Рішення підписано 01.08.2007