ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 листопада 2007 р.

№ 2-122/2007

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Жаботиної Г.В.,

суддів
Костенко Т.Ф., Уліцького А.М.

розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 24.09.2007р.

у справі № 2-122/2007 Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської області

за позовом
ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Чагарі”

до Державного реєстратора виконкому
Дрогобицької міської ради

до ОСОБА_1

про  визнання недійсним рішення загальних зборів,

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання частки у розмірі
123195,00 грн.

ВстановиВ:

Касаційна скарга ОСОБА_2 не
відповідає вимогам розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України
з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124
Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції
України обов'язковість рішень суду визначено як основну засаду судочинства, яка
конкретизується у процесуальному законодавстві і пов'язується з набранням
рішенням законної сили. Враховуючи визначену Конституцією України
обов'язковість судового рішення, законодавцем визначені процедури звернення
рішень до виконання, яким і завершується судова справа.

Принцип обов'язковості виконання
судового рішення покладено у ст.ст.23, 27, 34, 40 Закону України “Про
судоустрій”, приписами яких на суддів покладено обов'язок здійснення контролю
відповідно до закону за своєчасним зверненням до виконання судових рішень, та
ст.ст.109, 111-16  ГПК України, якими
визначено порядок подання касаційних скарг.

Відповідно ст. 109 ГПК України
касаційна скарга подається до Вищого господарського суду України через місцевий
чи апеляційний господарський суд, який прийняв оскаржуване рішення чи
постанову. Наслідки недотримання порядку подання касаційної скарги визначено
п.2 ч.1 ст.111-3 ГПК  України, згідно
якого касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо
скаргу (подання) надіслано інакше ніж через місцевий або апеляційний
господарський суд. Як випливає з приписів даної норми, законодавцем покладено
обов'язок на суд повернути касаційну скаргу (подання) без розгляду у випадку
порушення скаржником порядку подання касаційної скарги, передбаченого ст. 109
ГПК України.

Оскаржуючи постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 24.09.2007р., ОСОБА_2 подав касаційну
скаргу безпосередньо на адресу Вищого господарського суду України, тим самим
порушивши приписи ст. 109 ГПК України, а тому Вищий господарський суд України
не має права прийняти до розгляду касаційної скарги на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 24.09.2007р. і зобов'язаний її повернути.

Невиконання даної правової норми
тягне правовий наслідок, передбачений п.2 ч.1 ст.111-3 ГПК України, імперативом
якої на господарський суд касаційної інстанції покладено обов'язок не прийняти
і повернути касаційну скаргу (подання) без розгляду, якщо скаргу (подання)
надіслано інакше, ніж через господарський суд, що прийняв оскаржуване рішення.

Крім того, відповідно до пункту 4
частини 1 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України касаційна
скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не
додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених
порядку і розмірі.

Декретом Кабінету Міністрів України
“Про державне мито” затверджено порядок та розміри сплати державного мита,
згідно вимог якого державне мито сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

Позовні заяви, що носять одночасно
майновий і немайновий характер оплачуються державним митом як за ставками,
встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими
для розгляду позовних заяв по немайнових спорах (пункт 36 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої Наказ Головної
державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року N 15).

Як вже було зазначено, ОСОБА_2
звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Чагарі”,
Державного реєстратора виконкому Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1 про
визнання недійсним рішення загальних зборів, а ОСОБА_1 подав зустрічний про
визнання частки у розмірі 123195,00 грн. Отже, враховуючи обставини даної
справи, державне мито при поданні касаційної скарги підприємством повинно
складати 658,47 грн.

Додана до касаційної скарги
меморіальний ордер від 24.10.2007р. №7728 про перерахування 25,50 грн. не може
бути належним доказом сплати державного мита у встановленому законодавством
розмірі, оскільки не відповідає наведеним вимогам, що є підставою повернення
касаційної скарги без розгляду у відповідності з пунктом 4 частини 1 статті
111-3 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення зазначених недоліків
скаржник не позбавлений можливості подати належно оформлену касаційну скаргу у
порядку, встановленому розділом ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись
ст.ст. 86, 111, п.п. 2, 4   ч. 1 ст.
111-3 Господарського процесуального кодексу України, Вищий Господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2007р.  справі №2-122/2007 Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області повернути без розгляду.

Головуючий - суддя
Жаботина Г.В.

судді
Костенко Т.Ф.

Уліцький А.М.