ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2007 р.
12:00
Справа №  15/542/05

За позовом: Радгосп “Гвардія Ілліча”.
/57222, Миколаївська область, Жовтневий район, с. Михайло-Ларине, вул. Леніна, 48/
До відповідача:  Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція в
Миколаївській області.
/54050, м. Миколаїв, вул. Торгова, 63-а/
про: скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2005р. № /0; № ; № /0, рішення про застосування штрафних санкцій  від 09.12.2005р. № /0.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: Герман О.С., довіреність від 17.10.2005р.

Від відповідача: Плахотнюк Н.В., довіреність від 02.08.2006р.

Ламбру Е.А., довіреність від 31.03.2006р.

Ліпецька С.Л., довіреність від 31.03.2006р.

Позивач звернувся з позовом  про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2005р.  № /0; №; № /0, рішення про застосування штрафних санкцій  від 09.12.2005р. № /0, посилаючись на порушення відповідачем порядку оформлення результатів перевірки (а.с.3-4), пропущенням строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України   для застосування адміністративно-господарської санкції (а.с.147), порушенням податкового законодавства при визначенні податкових зобов’язань і застосуванні штрафних санкцій (а.с.49-50), що підтверджено висновком експерта.

Відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки порядок оформлення результатів перевірки не порушений, акт підписаний керівником і головним бухгалтером позивача (а.с.35-36, 76-78), позивачем допущені порушення податкового законодавства, що стало підставою для визначення податкового зобов’язання  і застосування штрафних санкцій.

Дослідивши надані сторонами докази, висновок експерта,  заслухавши представників сторін у  судовому засідання, - суд

встановив :

відповідач здійснив  планову виїзну перевірку  дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.07.2002 року по 30.06.2005 року, про що склав акт  від 25.11.2005 року № 141/23-00414003 (а.с.14-31).

На підставі акту перевірки позивачу  направлені  податкові повідомлення-рішення від  09.12.2005р.  № /0 про визначення податкового зобов’язання по збору за забруднення навколишнього середовища  в сумі 736,43 грн. і застосування штрафної санкції в сумі 512,16 грн.; № про  визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 5600 грн. і застосування штрафних санкцій в сумі 11201,98 грн.; № /0 про  визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 7945 грн. і застосуванню штрафних санкцій у сумі 4074,50 грн., рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 939 грн.  від 09.12.2005р. № /0, які позивач просить скасувати.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

пунктами 4.2 та 4.3.Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок  з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року № 327 визначено, що  акт   невиїзної   документальної,  виїзної  планової  чи позапланової  перевірок  складається   у   двох   примірниках   та підписується   протягом  5-ти  робочих  днів  від  дня  закінчення установленого  для  проведення  перевірки .    Підписання   акта   виїзної   планової  чи  позапланової перевірок посадовими особами суб'єкта господарювання та посадовими особами   органу  державної  податкової  служби,  які  здійснювали перевірку,  здійснюється за місцезнаходженням платника податків, а у   разі   здійснення  невиїзних  документальних  перевірок,  -  у приміщенні органу державної податкової служби, куди посадові особи суб'єкта  господарювання письмово запрошуються для підписання акта до закінчення строку, передбаченого у пункті 4.2 цього розділу.

Останній аркуш акту перевірки від 25.11.2005 року (а.с.39) свідчить, що вказані вище умови відповідачем дотримані, акт підписаний керівником і головним бухгалтером позивача 05.12.2005 року.

Ухвалою  господарського суду від 13 квітня 2006 року була призначена судово-економічна експертиза з  питань правомірності визначення відповідачем податкових зобов’язань, зазначених в оспорюваних рішеннях (а.с.97-98).

По податковому повідомленню-рішенню від 09.12.2005 року

№ /0:

вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу донараховано збір за забруднення навколишнього природного середовища у сумі 736, 43 грн. і застосована штрафна санкція в сумі 512, 16 грн., про що зазначено в акті перевірки на сторінці 25-28 (а.с.26-27).

Відповідно припису постанови Кабінету міністрів України від 28.03.2003 року № 402 “Про внесення змін у додаток №1 до Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору” внесені зміни до таблиці 1.4. додатку №1, відповідно яких в розрахунок збору включаються всі види пального, незалежно якими транспортними засобами або самохідними машинами воно використовується.

При перевірці відповідачем  встановлено, що позивач при розрахунку збору не включив кількість використаного  дизельного пального, що стало підставою для донарахування збору за 2003 рік в сумі 244, 20 грн., за 2004 рік –539, 10 грн., перше півріччя 2005 року –133, 13 грн.

На підставі перевірених первинних документів позивача експертом у його висновку від 31.01.2007 року (а.с.126,127,132) підтверджена правомірність донарахування збору  у сумі 665, 42 грн.. тобто менше , ніж встановлено перевіркою на 71, 01 грн.

Позивач і відповідач погодились з правомірністю донарахування збору у сумі 665,42 грн.

Відповідно припису пункту 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини,    які    визнаються   сторонами,   можуть   не доказуватися перед судом,  якщо проти цього не заперечують сторони і  в  суду  не  виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Крім того, позивачем не заперечується факт неподання податкового звіту –розрахунку по збору за 1-й квартал 2003 року, що тягне за собою стягнення штрафної санкції у сумі 170 грн. відповідно пункту 17.1.1. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Оскільки податкове зобов’язання  по збору за 2003 рік визначено в сумі 233, 76 грн., за 2004 рік –316, 35 грн., за 2005 рік –115, 31 грн., то відповідно  пункту 17.1.3. статті 17           Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” обґрунтованим є застосування штрафної санкції у сумі 311, 34 грн.

За таких обставин позовні вимоги щодо скасування податкового повідомленню-рішенню від 09.12.2005 року № /0 підлягають задоволенню частково  в частині визначення податкового зобов’язання  у сумі 71, 01 грн. і застосуванні штрафної санкції у сумі 30,82 грн.

По податковому повідомленню-рішенню від 09.12.2005 року

№:

по вказаному повідомленню-рішенню відповідач визначив позивачу податкове зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 5600,99 грн. Підстави для донарахування податку зазначені в розділі 2.8. акту перевірки від 25.11.2005 року: порушення позивачем вимог пункту 3 статті 7  Декрету  Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” , пункту 8.1.1. статті 8, Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”: не утримувався і не перераховувався  прибутковий податок з громадян та податок з доходів фізичних осіб по виплаченим сумам громадянам, відносно яких відсутні докази їх статусу  суб’єкта підприємницької діяльності, згідно актів закупівлі за рахунок виданих в підзвіт коштів.

Відповідно припису статті 11 Декрету  Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержувані ними від підприємств, установ, організацій  і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності не за  місцем основної роботи,  в  тому  числі  за  сумісництвом,  за  виконання разових та інших робіт, здійснюваних на основі  договорів  підряду та  інших  договорів  цивільно-правового  характеру,  та    доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які разом  з доходами за місцем основної роботи  (служби,  навчання)  одержують доходи від здійснення підприємницької діяльності.

П.3. статті 7 вказаного нормативного акту передбачає, що із сум  доходів,  одержуваних  громадянами  не  за  місцем основної роботи та громадянами,  які  не  мають  постійного  місця проживання в Україні, податок нараховується до джерел  виплати  за ставкою 20 процентів.

Як свідчить акт перевірки і додаток № 3 до нього (а.с.29, 159), вищезазначені вимоги Декрету  Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”  позивачем були порушені: у 2003 році з коштів, які отримані  працівниками позивача під звіт, і які виплачені фізичним особам, які не є суб’єктами підприємницької діяльності, за придбані    товарно-матеріальних цінностей, не утримувався прибутковий податок з громадян у сумі  1 355, 52 грн.

Пункт 8.1.1. статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” зобов’язує   податкового   агента,    який    нараховує    (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримувати податок від суми такого доходу  за  його  рахунок,  використовуючи  ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

На підставі акту перевірки і додатку № 3, з пояснень представників відповідача Ламбру К.А., та Ліпецької С.Л., які  безпосередньо здійснювали перевірку , судом встановлено, що працівникам позивача, які зазначені в додатку №3,  у 2004 - 2005 роках видавалась від звіт готівка для  здійснення окремих цивільно-правових дій,   (придбання товарно-матеріальних цінностей).

У відповідності з пунктом 5  Положення про ведення касових операцій національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України  від 19.02.2001  N 72 та пунктом 7 Положення про ведення касових операцій національній валюті в Україні,  затвердженого Постановою Правління Національного банку України  від 15.12.2004 року підзвітна особа   до авансового звіту про використання коштів для вирішення   господарських   питань  повинна додати оригінали підтверджувальних  документи,   які свідчили б про сплату покупцем готівкових коштів(прибуткові та видаткові касові ордери, касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, рахунки-фактури, договори, узгодження, тощо).

Позивачем вказані норми Положень… порушені, до авансових звітів додані односторонні акти закупки, складені особою, якій видавались кошти під звіт. Отже, відповідно до пункту 9.10.1. Закону України “Про  податок з доходів фізичних осіб”, отримані працівником кошти під звіт без встановленого чинним законодавством звітування, є доходом працівника, з якого повинен утримуватись податок. За 2004 рік і за 2005 рік позивачем не утримано такого податку  в сумі  4204, 98 грн.

Господарський суд не погоджується з висновком експерта щодо правомірності донарахування  прибуткового податку та податку з доходів фізичних осіб за 2003-2005 роки  лише у сумі 1749,11 грн. і відсутності авансових звітів і доказів отримання грошових коштів з тих підстав, що саме авансові звіти і докази отримання грошових коштів  були тими первинними документами, наданими позивачем, на підставі яких відповідач здійснив  донарахування податку. Всі ці первинні документи перелічені в додатку №3 акту перевірки (а.с.159-160).

Оскільки донарахування податку в сумі 5 600, 99 грн.  є правомірним, то правомірним є застосування штрафної санкції у сумі  11 201, 98 грн. на підставі пункту 17.1.9. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

По податковому повідомленню-рішенню від 09.12.2005 року

№ .

По вказаному повідомленню рішенню відповідачем визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі  7 945 грн. і застосована штрафна санкція по цьому податку в сумі 4 074, 50 грн.

Оспорюване рішення підлягає скасуванню частково з наступних підстав:

у висновку експерта від 31.01.2007 року  визначена правомірність донарахування податку на додану вартість у сумі  5 887, 82 грн.  Позивач і відповідач в цій частині щодо визначення податку на додану вартість погоджуються з висновком експерта. Виходячи з положень пункту 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України , оскільки сторонами визнаються вказані вище обставини, і  в  суду  не  виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд вважає доказаним факт правомірності визначення податку на додану вартість по оскаржуваному рішенню у сумі 5 887, 82 грн.

Експертом визначено безпідставним донарахування податку на додану вартість в сумі 2 057, 18 грн. Суд частково не погоджується  з висновком експерта в цій частині:

Експертом обґрунтовано збільшено податковий кредит позивача за 2002 рік на 62 грн. по господарській операції  з ТОВ “Мотор”, оскільки операція з придбання товарів(послуг) підтверджена податковою накладною № 168 від 16.07.2002 року, матеріалами зустрічної перевірки, що відповідно 7.4.1. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” є підставою для віднесення суми 62 грн.  до податкового кредиту.

На сторінці 14 акту перевірки(а.с.20-21) відповідачем донараховано податку на додану вартість за 2004 рік у сумі 6 090 грн. Експертом за 2004 рік податок визначений у сумі  5 030, 54 грн. і  визнано право на податковий кредит в сумі 384, 83 грн. Експерт зменшив податкові зобов’язання за 2004 рік на 1 082, 99  грн. по договорам оренди. Суд вважає безпідставним зменшення на вказану суму зобов’язання за 2004 рік з тих підстав, що договори б/н від 01.10.2003 року, б/н від 20.12.2003 року є довгостроковими і при розрахунку податкових зобов’язань за 2005 рік вони взяті експертом до уваги.

По договору б/н від 10.03.2004 року земельної ділянки з підприємцем Зворотнім А.М. оплата визначена за  повний місяць і складає 3 000 грн. за місяць, отже розрахунок її по дням є безпідставним і зменшення зобов’язання за 9 місяців  2004 року на 750, 06 грн. і за березень 2004 року на 217, 76 грн. є неправомірним.

Аналогічно неправомірним є зменшення зобов’язання по договору оренди№47 від 16.08.2004 року на 1, 14 грн., і по договору б/н від 02.11.2004 року на 22, 23 грн.,  а також в сумі  в сумі 212 грн. по договорам оренди за 2005 рік, оскільки орендна плата визначена за рік,  та щомісячно,  а не по дням.

Суд погоджується з висновком експерта щодо збільшення податкового кредиту позивача за 2004 рік на 263, 33 грн. по господарській операції придбання пального від СП “Ексімтрейд”, оскільки постачальником надана податкова накладна №133 від 23.03.2004 року, що відповідно пункту 7.4.1. статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість” є підставою для включення суми 263, 33 грн. до складу податкового кредиту.

Помилковим є визначення експертом податкового кредиту  по несільськогосподарській діяльності у сумі 121,50 грн. по господарським операціям з придбання запчастин у липні, серпні 2005 року(а.с. 124-125), оскільки автопослуги позивачем Суліманову Д. в цей період не надавались.

Отже вказане оспорюване рішення підлягає скасуванню частково, в частині визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі  279 грн. і штрафної санкції в сумі 139, 50 грн.

По рішенню щодо застосування штрафних санкцій від 09.12.2005 року №

По вказаному рішенню відповідач застосував штрафні санкції згідно статті 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”: в акті перевірки від 25.11.2005 року на сторінках 28-29 (а.с.27-28) зазначено, що позивач порушив вимоги пункту 2.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України від 19.02.2001 року , а саме відсутність платіжних  документів (товарних, касових чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру), які б підтверджували витрачання готівкових коштів, виданих під звіт за 2002 –2003 рік.

Господарський суд не погоджується з висновком експерта щодо не підтвердження висновків акту перевірки, а саме про відсутність з боку позивача  порушень вимог 2.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України від 19.02.2001 року  тих підстав, що штрафна санкція застосована за відсутність платіжних  документів (товарних, касових чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру), які б підтверджували витрачання готівкових коштів, виданих під звіт за 2002 –2003 рік. Експерт у своєму висновку не зазначив про наявність вказаних вище документів.

Разом з тим, суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з тих підстав, що застосована відповідачем штрафна санкція не є штрафною санкцією за порушення податкового законодавства, а є адміністративно-господарською санкцією. Припис статті 250 Господарського кодексу України визначає, що  адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Оспорюване рішення прийняте відповідачем 09.12.2005 року, правопорушення вчинене позивачем  в період з листопада 2002 року по  листопад 2003 року, тобто поза межами строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України .

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково: необхідно скасувати  рішення від 09.12.2005р. № /0 в частині визначення основного платежу у сумі 71, 01 грн. та штрафної санкції у сумі 30, 82 грн.; рішення від 09.12.2005р. № /0 в частині визначення основного платежу у сумі 279 грн. та штрафної санкції у сумі 139, 50 грн.; рішення від 09.12.2005р. № /0 у повному обсязі.  В решті позовних вимог  необхідно відмовити.

У відповідності з пунктом 2 частини 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, підпункту “б” пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про мито”  сума судового збору, яку позивач повинен був сплатити при зверненні з адміністративним позовом, складає 3, 40 грн. Фактично по квитанції № ПН 163  від 23.12.2005  року  сплачено 85 грн. Надмірно сплачене державне мито в сумі 81, 60 грн. підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Адміністративним судочинством не передбачено оплату за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в зв’язку з чим необхідно повернути позивачу 118 грн., перерахованих по квитанції № ПН 164  від 23.12.2005  року .

Позивачем оплачена вартість проведення судово-економічної експертизи у сумі 1 332, 60 грн. (а.с.108). Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, відповідно статті  92,94  Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати  позивача в цій частині підлягають у сумі  666, 30 за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати  рішення від 09.12.2005р. № /0 в частині визначення основного платежу у сумі 71, 01 грн. та штрафної санкції у сумі 30, 82 грн.

Скасувати  рішення від 09.12.2005р. № /0 в частині визначення основного платежу у сумі 279 грн. та штрафної санкції у сумі 139, 50 грн.

Скасувати  рішення від 09.12.2005р. № /0 у повному обсязі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Радгоспу “Гвардія Ілліча” /57222, Миколаївська область, Жовтневий район, с. Михайло-Ларине, вул. Леніна, 48, /  судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.), 666,30 грн. ( шістсот шістдесят шість гривні 30 коп.) витрат за проведення судової експертизи.

Повернути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь користь Радгоспу “Гвардія Ілліча” /57222, Миколаївська область, Жовтневий район, с. Михайло-Ларине, вул. Леніна, 48, /   надмірно сплачене державне мито у сумі 81, 60 грн. (вісімдесят одна гривна 60 коп.), перераховане по квитанції № ПН 163  від 23.12.2005  року  .

Повернути з Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” /03057, м. Київ, проспект Перемоги, 44, р/рахунок 0001 у ВАТ «Банк Універсальний»,  м. Львів,  МФО 325707, / на користь Радгоспу “Гвардія Ілліча”/57222, Миколаївська область, Жовтневий район, с. Михайло-Ларине, вул. Леніна, 48, / 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, перерахованих по квитанції № ПН 164  від 23.12.2005  року.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Л.I.Васильєва