СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

30.08.2007

Справа №2-15/3776-2007

За позовом Відкритого акціонерного
товариства «Крименерго» (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6,
)

До відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; ід. код НОМЕР_1)

Про стягнення 709,39 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача -  Карасьов К.М., довіреність № 166-Д від
01.03.2007 р., у справі

Від відповідача - не з'явився

Обставини справи: Відкрите акціонерне
товариство «Крименерго»  звернулося до Господарського
суду АР Крим із позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1про
стягнення 709,39 грн.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем
послуг,  в результаті чого за
відповідачем склалася заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі
581,61 грн., що і стало приводом для звернення Відкритого акціонерного
товариства «Крименерго» з позовом до суду про стягнення вказаної суми
заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій.

Відповідач явку представника у
судове засідання жодного разу не забезпечив, вимоги суду не виконав, відзиву на
позов не надав, про час та місце слухання справи був сповіщений належним чином
рекомендованою кореспонденцією.

У судовому засіданні 06.08.2007 р.
представником позивача надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті
22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої просить
стягнути з відповідача 754,54 грн., в тому числі 581,61 грн. основного боргу,
35,01 грн. пені, 32,14 річних, 105,78 інфляційних втрат.

Вказана заява прийнята судом до
розгляду.

Суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

04.06.2003 р. між Відкритим
акціонерним товариством «Крименерго» (Енергопостачальна організація) (позивач)
та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
(Споживач) (відповідач) був укладений договір № 209. (а.с.7-9)

Згідно пункту  1.1 Договору його предметом є умови та
порядок постачання електроенергії Енергопостачальною організацією та оплата
спожитої електроенергії Споживачем.

Відповідно до пункту 3.1 Договору
Споживач зобов'язується здійснювати оплату використаної електроенергії згідно
діючих тарифів в наступні розрахункові періоди: 18 числа поточного місяця - за
електроенергію, спожиту в період з 18 числа попереднього місяця по 18 число
поточного місяця.

Споживач зобов'язується для
визначення обсягів спожитої електроенергії знімати та представляти у
встановленій формі в Електропередавальну та Енергопостачальну організації
показники розрахункових приладів обліку.

На виконання умов договору
Енергопостачальною організацією надавалися послуги з постачання електроенергії.

Проте, відповідач не виконав свої
обов'язки за договором щодо повної та своєчасної оплати спожитої
електроенергії, в результаті чого за ним склалася заборгованість  за надані послуги у розмірі 581,61 грн., що і
послужило підставою для звернення Відкритого акціонерного товариства
«Крименерго» із позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості в примусовому
порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У судовому засіданні 06.08.2007 р.
представником позивача надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті
22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої просить
стягнути з відповідача 754,54 грн., в тому числі 581,61 грн. основного боргу,
35,01 грн. пені, 32,14 річних, 105,78 інфляційних втрат.

Суд вважає за можливе вказану заяву
задовольнити, прийняти зміну позовних вимог,
оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси
та не суперечить  частині 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі
до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити
розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Відповідач, в порушення норм чинного
законодавства,  не представив суду
доказів виконання свого зобов'язання
оплати спожитої електричної енергії, в той час як відповідно до статей
33, 34 Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень способом, який
встановлений законом для доведення такого роду фактів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт невиконання
відповідачем зобов'язань за Договором № 209 від 04.06.2003 р., через що  позовні вимоги в частині стягнення з відповідача
заборгованості за період з 01.01.2005 р. по 31.04.2005 р. у розмірі 581,61  грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути
з відповідача суму інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у розмірі 105,78 грн. та 3% річних у розмірі 32,14  грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1інфляційних витрат у
розмірі 105,78  грн. за період з січня
2005 р. по грудень 2006 р. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Так, відповідно статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення
з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_13% річних у розмірі 32,14 грн. за
період з січня 2005 р. по грудень 2006 р. підтверджуються матеріалами справи та
підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у
розмірі 35,01 грн. за період з 24.01.2005 р. по 19.07.2005 р.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР від
22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.9 Договору сторони
передбачили, що за за кожний прострочений день оплати використаної
електроенергії нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від
сумми боргу, що діяла в період існування заборгованості.

Заявлена позивачем сума пені у
розмірі 35,01 грн. за період з 24.01.2005 р. по 19.07.2005 р. судом визнається
обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 33, 34, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України,
суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; ід. код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в
Приватбанку м. Сімферополь, МФО НОМЕР_3) на користь Відкритого акціонерного
товариства «Крименерго» (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6,
, р/р 42 у філії КРУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 324805)  581,61 грн. заборгованості, 35,01 грн. пені,
32,14 грн. річних, 105,78 грн. інфляційних витрат, 102,00 грн. державного мита
та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набуття судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.