КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2007                                                                                           № 31/324

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха  Б.В.

суддів:            Верховця А.А.

Тищенко  А.І.

За участю представників:

від позивача - Пруднік С.І. – юрист, Петренко О.В. – юрист,

від відповідача – Легостаєва М.І. – юрист, Хватова В.С. – юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Оболонь"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.06.2007

у справі № 31/324 (Качан Н.І.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Оболонь"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Фрейт Карго"

про                                                  стягнення 815227,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі 31/324 від 14.06.2007р. відмовлено у позові Закритому товариству „Оболонь”, позивачу у справі, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дженерал Фрейт Карго”, відповідача у справі, про стягнення збитків у сумі 815227,56грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржує його в апеляційному порядку з мотивів неповного з’ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення місцевого суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема він вказує  що став власником загубленого обладнання і  з вини відповідача йому завдані збитки, які він вимагає відшкодувати за рахунок ТОВ „Дженерал Фрейт Карго”.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши представників сторін, колегія встановила наступне:

01 листопада 2005 року між сторонами було укладено Договір -доручення № ОІ/ВН-2 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполучені (надалі -Договір).

Відповідно до умов укладеного Договору відповідач, як експедитор, діючи за дорученням позивача, як замовника, в межах даного Договору, зобов'язався надати послуги позивачу з організації перевезення найманим вантажним транспортом, довіреним власником якого він є у відповідності до діючого законодавства України, вимог міжнародних Конвенцій та домовленостей в області міжнародних перевезень.

Також, 10.03.2006р. між ЗАТ «Оболонь» та Фірмою «Still GМbН» укладено Контракт №YZ 072.072/06 відповідно до якого Фірма «Still GМbН» взяла на себе зобов'язання по продажу 17 автонавантажувачів на умовах FСА-Гамбург.

У відповідності до міжнародних Правил тлумачення торгових термінів -«Інкотермс» 2000, умови FСА передбачають, що продавець зобов'язується надати товар перевізнику у вказаному покупцем  названому місці (Гамбург).

З моменту поставки товару до покупця мають перейти ризики втрати та пошкодження товару - тобто до позивача.

Згідно ст. 66 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року, втрата чи пошкодження товару після того, як ризик перейшов на покупця, не звільняє його від зобов'язання сплатити ціну.

Згідно підтвердженої заявки № 155 від 22.05.2006 р., відповідач взяв на себе обов'язок здійснити перевезення вантажу: газових вилкових. штабелювальних автонавантажувачів типу К 70-16 О. в кількості 7 шт., загальною вагою 20027 кг.   за   маршрутом:   Німеччина   (Д-2213   Гамбург)  -Україна (Київ).

На завантаження відповідачем було надано автомобіль МАН, державний номер WL 44109. напівпричеп державний номер  WL 1564А.

Згідно заявкина перевезення № 155 від 22.05.2006р. дата розвантаження зазначена - 29.05.2006р.

За твердженням позивача, станом на день розгляду справи вантаж не надійшов на адресу доставки, яка була зазначена в Заявці - м. Київ, вул. Богатирська, 3, ЗАТ «Оболонь».

29 травня 2006 року від Київської філії ТОВ «Дженерал Фрейт Карго» позивач отримав факсове повідомлення, в якому зазначено, що автомобіль МАН, державний номер WL 44109. напівпричеп державний номер  WL 1564А завантажився 26 травня 2006 року і виїхав у направленні кордонперехода Ягодин.

Станом на 29.05.2006р. вказаний автомобіль не пройшов кордонпереход, зв'язок з водієм і з парком відсутній, у зв'язку з чим просив підприємство позивача оголосити вказаний автомобіль в розшук на території Європейського Союзу.

Згідно інформації зазначеної в Заяві ТОВ «Дженерал Фрейт Карго» про порушення кримінальної справи № 118 від 31.05.2006р., по даним перевізника РHU Viola власника автомобіля (водій Симон Грегоровськи), який укладав Договір з Аvis GгоЗ-Тгаns GМbН, вантаж був вивантажений на склад в м. Вроцлаві (Польща).

У зв'язку з даною інформацією 01.06.2006р. на адресу представництва ЗАТ «Оболонь» у Польщі на ім'я Хронюка Ігоря, було направлено листа з проханням посприяти на території Польщі в пошуку втраченого вантажу зробивши заяву у правоохоронні органи Польщі та була надана на його Ім'я довіреність.

30.12.2006 року Районна прокуратура у Вроцлаві надіслала Постанову про припинення кримінальної справи №IDs 1895/06 у зв'язку з крадіжкою автонавантажувачів. Обгрунтування становить брак можливості виявлення винуватця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов контракту YZ 072072/06, укладеного 10.03.2006р. між фірмою «Still GМbН» (продавець) та Позивачем (покупець), на виконання якого здійснювалось перевезення вантажу, та загальна сума якого становить 316500,00 євро, Позивач зобов'язався сплатити 50 % від загальної суми контракту купівлі-продажу в якості попередньої оплати до поставки Позивачу товару за Контрактом, що становить 158250,00 євро. (надалі -«Контракт»).

Умовами Контракту передбачено, що решта від загальної суми контракту сплачується покупцем (Позивачем) після отримання ним товару.

Проте, станом на момент розгляду даної справи господарським судом м. Києва Позивач не надав суду жодних доказів сплати в повному обсязі, або частково визначеної Контрактом купівлі-продажу суми попередньої оплати. Не було подано цих доказів і на час розгляду апеляційної скарги.

Отже, обставини понесення Позивачем реальних витрат є не доведеними. Натомість, як вбачається з поданих Позивачем в ході судового та апеляційного розгляду справи процесуальних документів, Позивач як на факт понесення ним збитків у сумі 815227,56 грн. посилається на втрату Відповідачем вантажу, прийнятого ним від фірми «Still GМbН». Наявність  у   Позивача  як  покупця   обов'язку  сплатити  за  Контрактом   вартість   газових

вилкових, штабелювальних автонавантажувачів у кількості 7 (сім) штук, загальною вартістю 126000,00   євро,   що   еквівалентно   815227,56   грн.,   які   Позивач   не   отримав наслідок

невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором (абз. 4 стор 2).

При цьому, факт передачі вантажу фірмою «Still GМbН» Відповідачу, Позивач обґрунтовує листом №1501/05 від 29.05.2006., надісланим Директором київського філіалу Відповідача на виконання заявки на перевезення №155, від 22.05.2006р., в якому зазначено, що експедитором (Відповідачем) було надано на завантаження  автомобіль МАН, державний номер WL 44109. напівпричеп державний номер  WL 1564А  який завантажився 26.05.2006р., що також підтверджується інвойсом, а також заявою Відповідача про порушення кримінальної справи №118 від 31.05.2006р., в якій зазначено, що за даними перевізника РНU Viola власника автомобіля (водій - Симон Грегоровськи) який уклав Договір з  Avis Gro3 – Тгаns GmbH. Вантаж був вивантажений на склад в м. Вроцлаві (Польша).

Щодо обов'язку сплатити на користь продавця 126000,00 євро, то Позивач його обґрунтовує тим, що: поставка товару за Контрактом здійснюється на умовах РСА - Гамбург, які передбачають, що продавець зобов'язується надати товар перевізнику у вказаному покупцем в названому місці,   після   чого  всі   ризики  втрати  та  пошкодження   товару   переходять  до  покупця (Позивача).

У відповідності до ст. 66 Конвенції Організації об'єднаних націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р. «втрата чи пошкодження товару після того як ризик перейшов на покупця, не звільняє його від зобов'язання сплатити ціну» (надалі - «Конвенція ДКП»).

Таким чином, Позивач вважає, що в порядку Правил ІНКОТЕРМС до нього перейшли всі ризики втрати товару, а в силу положень ст. 66 Конвенції ДКП він зобов'язаний сплатити фірмі «Still GМbН» загальну вартість втраченого вантажу.

Суд вважає таку позицію Позивача необґрунтованою виходячи з наступного:

Позивачем не доведено, що фірма «Still GМbН» передала перевізнику очищений від мита на експорт товар.

Як вбачається з матеріалів справи, втрачений вантаж був предметом Контракту, сторонами в якому були: іноземна юридична особа - фірма «Still GМbН» (продавець) та Позивач (покупець), отже відносини, які виникають на підставі Контракту є приватноправовими відносинами з іноземним елементом (продавець).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 («Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом») та ст. 5 («Автономія волі») Закону України від 23.06.2005р. №2709-IV «Про міжнародне приватне право» (надалі - «Закон про МПП»), у тому випадку, якщо сторонами не визначено матеріальне право, яке підлягає застосуванню до відносин, що випливають із договору, застосуванню підлягає право яке визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України та міжнародних звичаїв, що визнаються в Україні.

У відповідності до ст. 11 Контракту («Інші умови») у всьому, що не передбачено даним Контрактом, сторони керуються чинними Правилами Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в ред. 2000 року (надалі - «Правила ІНКОТЕРМС»), Віденською конвенцією про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р. (надалі - «Конвенція ДКП»).

З урахуванням наведеного, відносини між продавцем та покупцем (Позивачем) регулюються:

1.          Конвенцією ДКП;

2.          Конвенцією про договір міжнародного перевезення  вантажів від  19.05.1956р. (надалі -«Конвенція ДПВ»);

3.          Законом про МПП;

4.          Правилами ІНКОТЕРМС;

Як вбачається зі змісту п. 2.2. ст. 2 Контракту, ціна на товар, що поставляється за Контрактом визначається відповідно до умов FСА - Гамбург та включає вартість маркування, відвантаження, укладення, оформлення митних формальностей, а також інші витрати та території країни продавця (Німеччини).

У відповідності до умов FСА Правил ІНКОТЕРМС (Франко-перевізник), зобов'язання продавця щодо поставки вважається виконаним після передачі товару, очищеного від мита на експорт, під відповідальність перевізника, названого покупцем, у погодженому місці або пункті.

Первинним доказом прийняття вантажу перевізником, відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції ДПВ, с вантажна накладна (СМК), яка відповідно до п. «с» ч.1 ст. 6 Конвенції ДПВ серед іншого повинна містити ім'я та адресу перевізника. Дані вимоги співпадають із стандартною формою вантажної накладної (СМК), яка містить графу 16 для зазначення в ній найменування, адреси та країни перевізника, а також графу 23 для підпису уповноваженої особи та штампу перевізника.

Проте, як вбачається з СМК №2875109 від 23.05.2006р. на підставі якої здійснювалось перевезення втраченого вантажу (надалі - «СМК від 23.05.2006р.») , вона складена з порушенням вимог Конвенції ДПВ та типової форми СМК, оскільки, в графі 16, в якій повинен бути зазначений перевізник надруковане лише слово «вантажоотримувач», тобто Позивач, а в наступній графі 17, в якій повинен бути зазначений наступний перевізник, вписана назва першого перевізника без зазначення адреси та країни походження.

В графі 23 замість штампу перевізника вдруковане прізвища представника першого перевізника.

Згідно з п. «ф» ч.1 ст. 6 Конвенції ДПВ Вантажна накладна також повинна містити інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей. Дана вимога співпадає із стандартною формою СМК, яка містить графу 13 для зазначення в ній митний орган (митниця, митний пост і код митного посту), склад тимчасового зберігання або митний склад, його адреса та номер ліцензії), які с необхідними для здійснення митного оформлення вантажу.

Положення п. 1 ст. 11 Конвенції ДПВ, в свою чергу передбачають, що для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати.

Проте, як вбачається зі змісту вантажної накладної, вона не містить інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей, в матеріалах справи також відсутні документи, які згідно з п. 1 ст. 11 Конвенції ДПВ, відправник додає до вантажної накладної для вчинення митних цілей та інших формальностей.

Відповідно до положень ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, факт здійснення фірмою «Still GМbН» передачі перевізнику очищеного від мита на експорт товару може бути підтверджено виключно належним чином оформленою вантажною накладною (СМК від 23.05.2006р.).

З огляду на наведене та положення FСА Правил ІНКОНЕРМС, суд приходить до висновку про те, що фірма «Still GМbН» не передала перевізнику очищений від мита на експорт товар, відповідно ризики втрати товару не перейшли до Позивача.

До того відповідно до ст. 66 Конвенції ДКП «Втрата чи пошкодження товару після того як ризик перейшов на покупця, не звільняє його від зобов'язання сплатити ціну, якщо тільки втрата чи пошкодження не були викликані діями або недоглядом продавця».

Зі змісту СМК від 23.05.2006р. (графа 13) вбачається , що до покупця (Позивача) не перейшов ризик втрати майна, адже зазначена вантажна накладна не містить обов'язкових положень, які підтверджують факт належної передачі перевізникові товару на умовах FСА - Гамбург, а саме координат митниці (або митного пункту), в якому повинно було здійснюватись оформлення товару для експорту, що є необхідною умовою для здійснення митного оформлення вантажу.

Згідно з п. 2 ст. 17 Конвенції ДПВ перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу стались внаслідок дій або недогляду правомочної за договором особи, внаслідок інструкцій правомочної за договором особи (відправника або одержувача), не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг І наслідки яких він не міг відвернути.

При цьому, перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації (п. 2 ст. 11 Конвенції ДПВ).

З огляду на наведене слід зазначити, що, що відправник при відправленні вантажу допустив недбалість, яка призвела до втрати вантажу.

Позивачем не доведено, що втрачений вантаж є його власністю.

Як вбачається зі змісту ст. 614 ЦК України та 224 ГК України управнена сторона має право на відшкодування збитків у вигляді вартості втраченого товару, навіть якщо вартість товару нею не була сплачена, за умови, що такий товар є власністю управленої сторони.

Позивач не довів, що загублене обладнання є його власністю.

За таких обставин колегія погоджується з висновками місцевого суду. Рішення залишається без змін а апеляційна скарга без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду м. Києва від 14.06.2007р. у справі № 31/324 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Оболонь” – без задоволення.

2.          Матеріали справи № 31/324 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх  Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко  А.І.

26.11.07 (відправлено)