СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

19 квітня 2007 року

Справа № 2-16/9660-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря
В.І.,

суддів                                                                      Гоголя
Ю.М.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_2 -
довіреність № б/н   від 10.07.2006 -
суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1;

представник відповідача - Тарасюк
Віктор Анатолійович, довіреність № б/н
від 25.05.2006 - товариство з обмеженою відповідальністю
"Транссервіс";

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Омельченко В.А.) від 04.07.2006 у
справі №2-16/9660-2006

за позовом
суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю
"Транссервіс" (вул. Воровського, 24, місто Сімферополь,95000)

про стягнення 100215,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою
до товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс" про
стягнення з останнього 95442,88грн. - заборгованості та 4772,14грн. - неустойки
за договором бартеру.

Позовні вимоги мотивовані
тим, що позивач здійснив постачання матеріалів за договором бартеру в обмін на
рибну продукцію, однак відповідач не виконав умови договору у зв'язку з чим за
ним утворилася заборгованість.

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.07.2006 (суддя Омельченко
В.А.) в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним
судовим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги
вважає, що рішення господарського суду прийнято при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи, а тому воно підлягає скасуванню.

В ході розгляду справи
представником позивача в порядку статті 22 Господарського процесуального
кодексу України було надано клопотання про призначення судової почеркознавчої
експертизи у зв'язку з тим, що позивач стверджує, що її підпис та печатка на
документах відповідно до яких господарським судом було прийнято рішення,
сфальсифіковано. Оскільки підтвердження вказаних фактів потребує спеціальних
знань, судова колегія вказане клопотання задовольнила та призначила у справі
судово-почеркознавчу експертизу дослідження якої було доручено
Науково-дослідницькому експертному криміналістичному центру при ГУМВД України в
Автономній Республіці Крим, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від  05.04.2007 провадження у справі було
поновлено, оскільки  на адресу
апеляційної інстанції надійшов висновок експертів від 22.03.2007 у справі №
2-16/9660-2006, тобто обставини, що зумовили зупинення провадження у справі
відпали, справу було призначено до розгляду.

Відповідно до розпорядження
першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду
від 23.11.2006, суддю Сотула В.В. було замінено на суддю Щепанську О.А.

Відповідно до розпорядження
першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду
від 22.01.2007, суддю Борисову Ю.В. було замінено на суддю Горошко Н.П.

Відповідно до розпорядження
в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.04.2007,
суддів Горошко Н.П. та Щепанську О.А. було замінено на суддів Гоголя Ю.М. та
Плута В.М.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, суд встановив наступне.

2 січня 2003 року між
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та товариством з обмеженою
відповідальністю "Транссервіс" було укладено договір бартеру.

Згідно з умовами вказаного
договору постачальник (позивач) зобов'язувався поставити та передати покупцю
(відповідачу) товар, а саме ЗІП матеріали у відповідності до накладних, які
вважаються невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 2.1
договору від 02.01.2003, покупець зобов'язується виконати оплату товару шляхом
бартеру - рибо продукцією в асортименті.

Як вбачається із матеріалів
справи, суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 поставила
товарно-матеріальні цінності товариству з обмеженою відповідальністю "Транссервіс"
на суму 143588,24грн., а також перерахувала платіжним дорученням НОМЕР_1 від
11.01.2005 - 4100 грн. у якості передоплати за рибо продукцію.

Таким чином, як вказує позивач, він
виконав свої зобов'язання всього на суму 153788,24 грн.

Відповідач платіжними
дорученнями від 14.03.2005 на суму 59489,85грн., від 14.04.2005 на суму
30000грн., від 08.06.2005 на суму 5878,70грн., від 01.07.2005 на суму
11357,68грн. перерахував позивачу всього 106726.30грн. А крім цього 28.02.2005
поставив відповідно до накладної НОМЕР_2 рибу пеленгас на суму 10200,00грн.

Таким чином заборгованість склала (
153788,24 -106726,30 -10200,00 = 36861,94 грн.)

В судовому засіданні в суді першої
інстанції відповідачем була надана довіреність
НОМЕР_3, яка видана суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
отримання від товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс"
цінностей по накладній НОМЕР_4 з вказівкою "Хамса с/м", а також
Розхідна накладна НОМЕР_4 від 05.08.2005 на суму 95442,77грн., яка підписана
позивачем.

При вказаних обставинах судом першої
інстанції було відмовлено в позові на тих підставах, що позивач не довів суду
наявність заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю
"Транссервіс" за договором бартеру від 02.01.2003, оскільки
відповідачем було виконано зобов'язання належним чином, заборгованість погашена
в повному обсязі.

На підставі статті 33 Господарсько
процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

При розгляді апеляційної скарги,
позивачем було заявлено клопотання про призначення та проведення
судово-почеркознавчої експертизи оригіналів довіреності НОМЕР_3 і накладної
НОМЕР_4 на отримання товару.

Судовою колегією була
призначена  судово-почеркознавча
експертиза, дослідження якої було доручено НІЄКУ при ГУ МВД України в
Автономній Республіці Крим.

Згідно висновків  судово-почеркознавчої експертизи було
встановлено, що підписи в Розхідній накладній і довіреності серії НОМЕР_3 від
05 серпня 2005 року виконані не суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, а
іншою особою.

Крім того відтиск печатки
приватний підприємець "ОСОБА_1" в довіреності нанесений не належною
печаткою суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

Таким чином, представлена в
судове засідання відповідачем в якості доказів виконання зобов'язання
довіреність серії НОМЕР_3 від 05 серпня 2005 року, а також Розхідна накладна
НОМЕР_4 від 05.08.2005 відхиляється судовою колегією як доказ про виконання
умов договору бартеру.

Однак, згідно статті 715
Цивільного Кодексу України за договором
міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у
власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору
міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який
він одержує взамін.

Таким чином, договір міни (бартеру) - це
договір, по якому кожна із сторін зобов'язується передати у власність іншій
стороні визначене майно і прийняти від неї інше майно.

Договір міни, як і договір
купівлі-продажу, відноситься до договорів, що опосередковують перехід права
власності. Однак сфера застосування договору міни значно вужче, ніж договору
купівлі-продажу товару, тому що еквівалентом у товарних відносинах є, в
основному, гроші.

На відміну від договору купівлі-продажу,
при бартері як еквівалент звичайно виступають не гроші, а інше рівноцінне
майно.

Таким чином, бартерна
операція припускає обмін визначеної кількості одного чи декількох видів товарів
на еквівалентну по вартості кількість іншого товару чи видів товарів. Відмінною
рисою товарообмінної операції є невикористання грошової форми розрахунків.

Згідно пункту 2.1 договору
від 02.01.2003 "Покупець" зобов'язується провести оплату товару
шляхом бартеру - рибо продукцією в асортименті.

Згідно статті 526
Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, у відповідача
відсутні грошові зобов'язання перед позивачем.

Розрахунки, які мали місце
між сторонами в грошовій формі не можна вважати зміною умов договору порядку
розрахунків, оскільки згідно пункту 4.1 договору від 02.01.2003 всі зміни та
доповнення до дійсного договору повинні бути здійсненні у письмовій формі.

Ніяких змін та доповнень до
договору сторонами до суду не представлено.

Таким чином, позивач вправі
вимагати виконання зобов'язань тільки в натурі згідно умов договору бартеру від
02.01.2003.

У зв'язку з відсутністю у
відповідача грошового зобов'язання, вимоги по стягненню пені також підлягають
відхиленню.

На підставі висловленого,
апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при
правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку
з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 04.07.2006 у справі №2-16/9660-2006 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
В.І. Гонтар

Судді
Ю.М. Гоголь

В.М. Плут