ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2007 р.
Справа  № 14-26/101-07-1890

За позовом  Одеської залізниці, м. Одеса

до відповідача: ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту”, в особі Одеської філії, м. Одеса

про стягнення 8847 грн.

Суддя Горячук Н.О.

Представники:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: за дов. Крижановський В.Б.

В засіданні суду по 08.11.07р. була оголошена перерва відповідно до ст. 77 ГПК України.

Суть спору: Одеська залізниця звернулася до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача 8847грн. - заборгованості за транспортні послуги. Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали та заслухавши представників сторін встановлено наступне:

Одеська залізниця з однієї сторони та ВАТ „Одеське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” з другої сторони уклали договір від 18.02.2002р. №4444 (далі договір), відповідно якого та на підставі Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України, Статуту залізниць України, затвердженого наказом міністра транспорту від 09.12.2002р. №873, зареєстрованого в міністерстві юстиції від 29.12.2002р. №1030/7318, позивач зобов'язується надавати послуги по подачі та збиранню вагонів локомотивом залізниці від станції Одеса-Товарна через станцію Одеса-Застава-2 до під'їзних колій відповідача дільниці №3.

Згідно договору сторони погодились проводити взаєморозрахунки за послуги, надані залізницею згідно з Тарифним керівництвом №1 збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом міністра транспорту від 15.11.1999 р. №551.

Позивач стверджує, що надає послуги відповідачу на власних залізничних коліях, які перебувають на його балансі, відстань яких від ст. Одеса-Товарна до колій відповідача дільниці №3 дорівнюється 2619 метрів, тобто 5,25 км у два кінці слідування, плату за надані послуги залізниця нарахувала відповідно таблиці №2 Тарифного керівництва №1, згідно розділу №2 пункту 1.5, яким передбачено: «за подачу й збирання завантажених і порожніх вагонів на перегони (з перегонів), а також на (з) роздільні (их) пункти (ів) (роз'їзди, блокпости, обгінні пункти), які не відкрито для виконання комерційних операцій, справляється збір з використанням ставок, наведених у таблиці №2.

Різниця розрахунків між таблицею №1 та №2 згідно накопичувальних карток:

№ 1509-а, 1509 за період з 01.10.2006 р. по 10.10.2006 р. складає 2 717 грн. 80 коп.;

№ 1572-а, 1572 за період з 10.10.2006 р. по 20.10.2006 р. складає 1 961 грн. 50 коп.;

№ 1624-а, 1624 за період з 21.10.2006 р. по 30.10.2006 р. складає 2 693 грн. 20 коп.

Всього за розрахунком позивача за вказаний період відповідач заборгував позивачу 7372,50 грн., а з ПДВ 8847грн.

Відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 8847грн. за період з 01.10.2006 р. по 30.10.2006 р. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір №4444 від 18.02.2002р. на експлуатацію під'їзної колії, що належить відповідачу, термін дії договору - до 18.01.2007р. Абзацом 2 ч.1 п.16 договору встановлено, що „Власник колії сплачує залізниці, плату за інші збори і плати згідно з Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифного керівництва №1”. За надані послуги позивач самостійно списував з рахунку в ТехПД відповідача плату за таблицею №1 Тарифного керівництва №1. Відповідач зазначив, що впродовж 4-х років дії договору заборгованості у нього перед позивачем не було і судових спорів з цього приводу також не було.

Лише після того, як комерційним главком служби з контрольно-ревізійної роботи було виявлено невірне нарахування позивачем плати за подачу-збирання вагонів, позивач вирішив змінити істотні умови договору, без згоди другої сторони і без підписання змін до нього.

Згідно ст.188 ГК України укладені договори повинні виконуватись на тих умовах, на яких було досягнуто згоди сторін, і не повинні змінюватися. Зміна договорів в односторонньому порядку не допускається.

У тексті договору не зазначено скільки кілометрів залізничних колій перебувають на балансі позивача (відстань для подачі й забирання вагонів), що є визначальним для нарахування плати за таблицею №2 Тарифного керівництва №1.

Відповідач вказує, що для врегулювання питання внесення змін до договору позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про спонукання відповідача до укладання додаткової угоди. Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.11.2006р. справа №22/343-06-8868 відповідача зобов'язали укласти додаткову угоду з правом позивача збирати з відповідача плату за подачу та збирання вагонів на коліях позивача відповідно до Тарифного керівництва №1 за таблицею №2.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Одеська залізниця з однієї сторони та ВАТ „Одеське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” з другої сторони уклали договір від 18.02.2002р. №4444, відповідно якого позивач зобов'язується надавати послуги по подачі та збиранню вагонів локомотивом залізниці від станції Одеса-Товарна через станцію Одеса-Застава-2 до під'їзних колій відповідача дільниці №3. Термін дії договору - 5 років, до 18.01.2007р. включно.

Згідно договору сторони погодились проводити взаєморозрахунки за послуги, надані залізницею згідно з Тарифним керівництвом №1 збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом Україні, затвердженого наказом міністра транспорту від 15.11.1999р. №551.

На виконання умов договору позивач у період з 01.10.2006 р. по 30.10.2006 р. надав відповідачу послуги з подачі та збирання вагонів.

Різниця між збором, що нарахований позивачем на підставі таблиці №2 розділу 2 Тарифного керівництва №1 та збором, який за доводами відповідача необхідно нараховувати на підставі таблиці №1 розділу 2 Тарифного керівництва №1, становить 8847 грн., яку позивач простить стягнути з відповідача, як заборгованість за фактично надані послуги.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.3 ст. 180 ГК України).

Згідно ч.1 ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до умов п.16 договору, відповідач сплачує позивачу плату за користування вагонами, а також інші збори і плати згідно з Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифного керівництва №1.

Положеннями розділу 2 Тарифного керівництва №1 передбачено справляння збору за подачу й збирання вагонів локомотивом залізниці як за ставками таблиці №1, так і за ставками таблиці №2.

Згідно вимог п.1.1 розділу 2 Тарифного керівництва №1 збір за ставками таблиці №1 справляється, якщо під'їзна колія перебуває на балансі власників, що не відносяться до залізниць України, а збір за ставками таблиці №2 справляється, якщо під'їзна колія перебуває на балансі залізниць України.

В договорі №4444 від 18.01.2002р. на експлуатацію залізничної під'їзної колії, що належить відповідачу (ділянка №3) не встановлено за якими саме ставками –таблиця №1 або таблиця №2 розділу 2 Тарифного керівництва №1 відповідач повинен сплачувати позивачу збір за подачу та збирання вагонів локомотивом позивача. Договором також не визначено особи (позивач або відповідач), на балансі якої перебуває під'їзна колія, що є вирішальним при визначені тарифів, по яким справляється збір за подачу та збирання вагонів локомотивом позивача.

Відповідно до ч.2 ст.35 процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.11.2006р. у справі

№22/343-06-8868 було зобов'язано відповідача укласти додаткову угоду "Про визначення тарифів" до договору №4444 з Одеською залізницею, з правом Одеської залізниці збирати плату за подачу та збирання вагонів на коліях залізниці відповідно Тарифного керівництва №1 за таблицею №2. Зазначене рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 05.12.2006р.

Відповідно до ч.5 ст.188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З огляду на зазначене у жовтні 2006 року між сторонами не було врегульовано питання щодо сплати відповідачем збору за подачу й збирання вагонів за ставками, передбаченими у таблиці №2.

Враховуючи вищевикладене, позивач в період з 01.10.2006р. по 30.10.2006р. безпідставно донарахував відповідачу збір за подачу й забирання вагонів локомотивом залізниці за ставками, які передбачені у таблиці №2 розділу 2 Тарифного керівництва №1, оскільки нарахування позивачем збору за такими ставками не було погоджено в укладеному між сторонами договорі.

Враховуючи викладене позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Рішення підписано 12.11.2007р.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                       Горячук Н.О.