ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19 грудня 2007 р., 10 год. 20 хв.                                               Справа  № 8/242

Суддя    –  В.С. Русняк

Секретар судового засідання - помічник судді   – Н.Ю. Рабцун

За  позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

до відповідача ТОВ „Доміон”, м. Ужгород

про стягнення 2558 грн., в т.ч. 2403 грн. –адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 155 грн. –пені

Представники:

Від позивача – Шибаєв А.М. –представник, довіреність від 10.01.07;

Від відповідача –не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород заявлено позов до ТОВ „Доміон”, м. Ужгород про стягнення 2558 грн., в т.ч. 2403 грн. –адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 155грн. –пені

Позивачем позовні вимоги підтримано, посилаючись на підтвердження підстав позовних вимог доданими до матеріалів справи документальними доказами. Зокрема, стверджує, що відповідно до вимог ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відповідач повинен був працевлаштувати одного інваліда, однак не працевлаштував, що видно із поданого до відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіту (форма 10-ПІ річний звіт „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів” за 2006 рік), а тому повинен відрахувати позивачу адміністративно-господарські санкції. Просить позов задоволити.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду даної справи (ухвала про відкриття провадження у адміністративній справі надіслана сторонам рекомендованим листом з повідомленням, яке вручено відповідачу 29.11.07). Свого уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не направив. Вимоги суду, викладені в ухвалах від 26.11.07 та 10.12.07 по справі №8/242 не виконав. Про причини невиконання вимог ухвали суду та неявки в судове засідання без поважних причин представника відповідача суду не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Частиною першою ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” №875-XII від 21.03.1991року з подальшими змінами та доповненнями (далі Закон) для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Пунктом 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року №314 „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” (далі Положення) встановлено, що підприємства, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середню облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів, інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інваліда.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язки щодо створення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма №10-ПІ), копія якого міститься в матеріалах справи, згідно рядка 03 звіту, середньооблікова кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві становить одна особа, а згідно рядка 02 звіту, на підприємстві протягом 2006 року інваліди не працювали.

Згідно з п. 3 Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. А п. 2 Положення передбачено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування.

Відповідачем не подано суду доказів про створення робочого місця, інформування відповідних органів про його створення та доказів працевлаштування інваліда.

Відповідно до ст. 20 Закону підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів –адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації, громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, в тому числі, підприємстві, організації, громадських організацій інвалідів.

Отже, до 15.04.07 сума яку відповідач добровільно не сплатив, і яка підлягає примусовому стягненню становить 2403 грн.

Крім того, станом на 23.11.07 строк прострочення платежу становить 222 дні, внаслідок чого відповідачу нарахована до стягнення пеня в розмірі 155 грн. (підтверджено розрахунком пені). При оцінці правильності нарахування пені відповідно до ст. 20 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, ст.ст. 238 –250 ГК України, Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” –судом визнано обґрунтованими вимоги в цій частині позову і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити всіх заходів необхідних для належного виконання нею зобов’язань, враховуючи інтереси другої сторони.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 49, п. 4 ст. 94, ст.ст. 160 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Доміон” (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 40, код 32532633) на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14,                                     код 13592841) суму 2558 (дві тисячі п’ятсот п’ятдесят вісім гривень), в т.ч. 2403 грн. –адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 155 грн. –пені.

3.          Повний текст постанови виготовлений і підписаний 21.12.2007 р.

4.          Постанова набирає законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                         В.С. Русняк