ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

18.12.07                                                                                                             Справа № 33/76

Господарський суд Львівської області розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи :

за позовом :
Підприємства, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест”  (м. Луцьк)

до відповідача :
Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів)

третя особа 1:
Львівське комунальне підприємство “Шляхо-ремонтне підприємство Франківського району” (м. Львів)

третя особа 2:
Львівське комунальне підприємство “Шляхо-ремонтне підприємство Шевченківського району” (м. Львів)

третя особа 3:
Львівське комунальне підприємство “Шляхо-ремонтне підприємство Залізничного району” (м. Львів)

третя особа 4:
Дочірнє підприємство “Благоустрій-Сихів” (м. Львів)

третя особа 5:
Львівське комунальне підприємство “Шляхо-ремонтне підприємство Личаківського району” (м. Львів)

третя особа 6:
Львівське комунальне підприємство “Шляхо-ремонтне підприємство Галицького району” (м. Львів)

про :
стягнення заборгованості в сумі 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп.

Суддя :                               Цікало А.І.
При секретарі :                Герасименко В.С.

Представники:

Позивача:
Козак А.Ю. –представник (довіреність б/н від 01.11.2007р.)

Відповідача:
не з’явився

Третя особа 1:
не з’явився

Третя особа 2:
не з’явився

Третя особа 3:
не з’явився

Третя особа 4:
не з’явився

Третя особа 5:
не з’явився

Третя особа 6:
не з’явився

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Підприємством, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест” (м. Луцьк) подано позов до    Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення заборгованості в сумі 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Львівської області  від 26.10.2007 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 08.11.2007 року.

Розгляд справи відкладався з підстав,  викладених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою господарського суду  Львівської області від 08.11.2007 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Франківського району”, ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Шевченківського району”, ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Залізничного району”, Дочірнє підприємство “Благоустрій-Сихів”, ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Личаківського району”,  ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Галицького району”.

Позивач вимоги ухвал суду про порушення провадження у справі від 26.10.2007 р.  та про відкладення розгляду справи від 08.11.2007р., від 22.11.2007р.  виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив задоволити позовні вимоги з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги ухвал суду про порушення провадження у справі від 26.10.2007 р. та про відкладення розгляду справи від 08.11.2007р., від 22.11.2007р. не виконав, відзив на позов не представив, проти позову, у встановленому чинним законодавством України порядку, не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.

Представник відповідача, будучи присутнім в судових засіданнях 08.11.2007 р. та 06.12.2007 р., проти позову не заперечив.

Представники третіх осіб - ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Франківського району”,   ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Шевченківського району”, ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Залізничного району”, ДП “Благоустрій-Сихів”, ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Личаківського району” та ЛКП “Шляхо-ремонтне підприємство Галицького району” вимоги ухвал суду виконали,   явку повноважних представників в судове засідання  не забезпечили.

Представники третіх осіб, будучи присутніми в судових засіданнях 22.11.2007 р. та 06.12.2007 р. проти позову не заперечили, представили суду докази отримання товару, стягнення вартості якого є предметом позову, подальшого його використання та повернення позивачу.

В судовому засіданні 06.12.2007 р. представники позивача та відповідача не заперечили щодо подальшого розгляду справи у відсутності представників третіх осіб, оскільки останніми подано достатню кількість доказів.

Позов розглянуто у відсутності представників відповідача та третіх осіб за наявними в справі  матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення осіб присутніх в судових засіданнях, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

28.03.2007 року між Підприємством, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест”  та Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради було укладено Договір поставки № 118-П/І, відповідно до умов якого постачальник поставляє, на умовах встановлених Договором, холодний асфальтобетон відповідно до Специфікації та рознарядки для передачі підпорядкованим покупцеві Львівським комунальним підприємствам, а покупець зобов‘язується прийняти та оплатити вартість поставленого товару в строки, встановлені цим Договором.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідним Львівським комунальним підприємствам (третім особам) згідно погодженої обома сторонами Специфікації та рознарядки, холодний асфальтобетон в кількості 360 т. на загальну суму 334 800,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними і довіреностями на отримання товару, які долучені до матеріалів справи.

10.08.2007 р. між сторонами було укладено  Додаткову  угоду № 1 до Договору поставки № 118-П/І від 28.03.2007р., відповідно до якої сторони зменшили кількість поставки до 240,5 т. на загальну суму 223 665,00 грн. Вказана домовленість сторін спричинила повернення товару позивачеві в кількості, яка перевищує зазначену у Додатковій угоді № 1 до Договору, що було оформлено відповідними накладними, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач свої зобов‘язання  перед позивачем не виконав, оплати за поставлений товар не здійснив.

07.09.2007 р. позивач направив на адресу відповідача претензію про оплату вартості поставленого товару, яка останнім залишена без відповіді.

На момент звернення позивача з позовом до суду, сума  боргу становить 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп.

Крім стягнення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі 5 000 грн. витрат, пов‘язаних з наданням йому послуг адвокатом.

На час розгляду справи відповідач не представив доказів погашення боргу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦУ України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов’язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України „Про адвокатуру”, оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

15.10.2007 р. між позивачем та адвокатом Козак Андрієм Юрієвичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3434 від 30.08.2007 р., видане Волинською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі рішення № 5/31 від 14.08.2007 р.) укладено договір № 03 про надання правової допомоги.

На виконання п.п. 3.2 п. 3 договору про надання правової допомоги, позивач, платіжним дорученням № 698 від 18.10.2007 р., перерахував на рахунок адвоката гонорар в сумі 5 000 (п’ять тисяч) грн. 00 коп.

На час розгляду справи, відповідач доказів погашення заборгованості не представив, відзив на позов не подав, проти позову, у встановленому чинним законодавством України порядку, не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об’єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позовна заява Підприємства, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест”  (м. Луцьк) до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення заборгованості в сумі 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп. є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Відповідно до п. а) ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (із змінами і доповненнями), ставка державного мита із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлюється в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 102 грн. Сума позову, станом на день звернення до суду, становить 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп., державне мито згідно платіжного доручення № 696 від 18.10.2007 р., позивачем, сплачено в сумі 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн. 65 коп.

В якості доказу сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, позивач подав платіжне доручення № 697 від 18.10.2007 р. на суму 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.

Щодо стягнення з відповідача 5 000, 00 грн. витрат, пов‘язаних з наданням послуг адвокатом, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, оскільки представником позивача представлено докази надання вказаних послуг та оплати їх позивачем.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 205, 206, 509, 510, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 174, 193 ГК України,  ст.ст. 43, 33, 43, 44, 48, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов Підприємства, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест”  (м. Луцьк) до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення заборгованості в сумі 223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п‘ять) грн. 00 коп. – задоволити повністю.

2.          Стягнути з  Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (пл. Ринок, 1,  м. Львів, 79008; ) на користь Підприємства, що повністю належить іноземному інвестору “Гран-Інвест” (вул. Дубнівська, м. Луцьк,66, Волинська область, 43010; ) –223 665 (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п”ять) грн. 00 коп. –боргу, 5 000 (п’ять тисяч) грн. 00 коп. - оплати послуг адвоката, 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн. 65 коп. –державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                                      Цікало А.І.