СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

13 листопада 2007 року
Справа № 20-5/215

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Латиніна О.А.,

за участю представників сторін:

прокурора: Шаблін Євген Ігорович,  посвідчення № 329 від 21.03.07,  прокурор міста Севастополя,

позивача:  не з'явився,  Севастопольська міська рада,

відповідача:  Колягін Віталій Володимирович, довіреність б/н від 28.08.07, відкрите акціонерне товариство "Побутрадіотехника",

відповідача: не з'явився, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради,

розглянувши апеляційне подання прокурора міста Севастополя на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Євдокімов І.В.) від 10 вересня 2007 року у справі №20-5/215

за позовом           прокурора міста Севастополя (вул. Павліченко, 1,Севастополь,99011)

в інтересах держави в особі Севастопольської міської ради (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

до           Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

відкритого акціонерного товариства "Побутрадіотехника" (вул. Репіна, 19,Севастополь,99053)

про визнання недійсним договору оренди приміщення

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольської міської ради  звернувся до  господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до відповідачів, Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, відкритого акціонерного товариства „Побутрадіотехніка” про визнання недійсним договору оренди.

Рішенням господарського суду  міста Севастополя від 10 вересня 2007 року у справі № 20-5/215 (суддя Євдокимов І.В.)  в задоволенні позову прокурора міста Севастополя відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор міста Севастополя звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційного подання обґрунтовані неповним з’ясуванням господарським судом міста Севастополя обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального  та процесуального права.

Так, прокурор міста Севастополя вважає, що суд  помилково дійшов висновку про те, що предметом оскаржуваного договору оренди є саме нежиле приміщення та  безпідставно послався при цьому на статтю 525 Цивільного кодексу України, відповідно до якої одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, як твердить апелянт, судом не було враховано, що відповідно до відомостей комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації нерухомого майна” Севастопольської міської ради та відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації на момент укладення договору оренди  № 484-99 від 12 жовтня 1999 року будинок № 16 по вул.. Аксютина у місті Севастополі був жилим, переведення квартири № 53 у вказаному будинку ніколи не здійснювалося, у зв’язку з чим воно є жилим на даний час.

Крім того, апелянт стверджує, що судом першої інстанції було допущено порушення вимог процесуального права, що виразилося в необґрунтованому посиланні суду на те, що факт належності спірного нерухомого майна до нежилого фонду підтверджується постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31 січня 2007 року у справі № 20-11/184, у зв’язку з чим не повинен доказуватись знову. Однак, прокурор міста Севастополя вважає, що вказаний висновок суду не є встановленим фактом в розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що Севастопольська міська рада не була стороною у справі  № 20-11/184, у зв’язку з чим не мала можливості оспорювати вказаний факт.

Також, на думку заявника апеляційного подання, поза увагою суду першої  інстанції залишився той факт, що договір оренди № 484-99 від 12 жовтня 1999 року був укладений з порушенням статті 6 Житлового кодексу України, згідно з вимогами якої житлове приміщення не може бути використано для потреб промислового характеру.

У судове засідання, призначене на 13 листопада 2007 року, представники позивача та відповідача, Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 101 Господарського-процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся  представників сторін.

У зв’язку з хворобою судді Котлярової О.Л. та зайнятістю судді Заплави Л.М., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, здійснено заміну суддів Котлярової О.Л. та Заплави Л.М.  на суддів Латиніна О.А. та Лисенко В.А..

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 99 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

12 жовтня 1999 року між відкритим акціонерним товариством „Побутрадіотехніка" (орендар) та Управлінням майном Севастопольської міської державної адміністрації (орендодавець) був укладений договір оренди № 484-99 зі строком дії до 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до умов договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 50,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. Аксютина, 16, приміщення передається для використання під майстерню, про що свідчить акт прийому - передачі від 12 жовтня 1999 року.

Протоколом розбіжностей до договору оренди № 482-99 від 12 жовтня 1999 року, складеним сторонами 05 червня 2003 року, строк дії договору було змінено та встановлено новий строк - до 04 жовтня 2005 року, в якості  предмета оренди зазначалася квартира № 53 будинку  № 16 по вул. Аксютина загальною площею 50,40 кв.м..

У зв’язку з тим, що заяв про припинення або зміну умов договору № 484-99 від 12 жовтня 1999 року після закінчення дії договору від сторін не надходило,  договір був продовженим.

Прокурор  міста Севастополя вважає, що  договір № 482-99 від 12 жовтня 1999 року є недійсним, оскільки, квартира № 16 по вул.. Аксютина у місті Севастополі є жилою, а тому укладення вказаного договору оренди суперечить вимогам чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши  доводи апеляційної скарги, заслухавши  представників сторін, судова колегія не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування рішення виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004. Щодо цивільних  відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини між сторонами виникли до 01 січня 2004 року, не припинені в порядку, встановленому статтями 216-223 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, тому при розгляді справи підлягає застосуванню Цивільний кодекс України в редакції 2003 року.

До того ж, з 01 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України, положення якого також підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 768/97-ВР від 10.04.1992 року

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Згідно зі статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором

Як свідчать матеріали справи, ніяких пропозицій або заперечень щодо зміни або припинення договору оренди сторони одна одній не надсилали.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції був зроблений правильний висновок про те, що дія договору  оренди не припинена на даний час та встановлена до 04 жовтня 2011 року, тобто на 6 років –відповідно до первісного строку дії договору.

Судова колегія також не погоджується з твердженням апелянта  про те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку, що будинок № 15 по вул. Аксютина є нежилим, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що договір оренди нежилого приміщення № 484-99 від 12 жовтня 1999 року є чинним, орендоване спірне приміщення використовується відкритим акціонерним товариством „Побутрадіотехніка" під майстерню, метою діяльності товариства, згідно з пунктом 3.1 його Статуту, є здійснення виробничо-господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку, тобто підприємницька діяльність.

Таким чином, оскільки орендовані позивачем на підставі умов договору оренди № 484-99 від 12 жовтня 1999 року приміщення визначені як нежилі та надані для здійснення підприємницької діяльності, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що переведення їх до статусу жилих можливо лише по закінченню строку орендних відносин між сторонами.

Стосовно тверджень прокурора щодо безпідставності посилання місцевого господарського суду  на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду  від  31 січня 2007 року у справі № 20-11/184,  що набрала чинності, у якій  встановлений статус будинку №  16 по вул.. Аксютина у місті Севастополі як  жилого, суд апеляційної інстанції  вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Твердження апелянта про те, що Севастопольська міська рада не була залучена до участі у справі № 20-11/184 та не мала можливості захистити свої інтереси судова колегія вважає безпідставними, оскільки у відповідності до статті 107 Господарського процесуального кодексу України особи, яких  не  було залучено   до  участі  у  справі,  якщо  суд  прийняв  рішення  чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили. Однак, Севастопольська міська рада не скористалась наданим їй правом та судове рішення не оскаржила.

Судова колегія також вважає безпідставними твердження апелянта про те, що договір оренди № 484-99 від 12 жовтня 1999 року був укладений з порушенням статті 6 Житлового кодексу України, згідно з вимогами якої житлове приміщення не може бути використано для потреб промислового характеру, оскільки вимоги вказаної норми стосуються лише приміщень, які відносяться до житлового фонду, але, як було встановлено, об’єкт оренди за вказаним договором не є жилим приміщенням, та, як слід, не підпадає під дію цієї норми закону.

Крім того, як  вбачається з матеріалів справи, відповідач використовує спірне приміщення з метою надання побутових послуг населенню, а саме –для ремонту телерадіоаппаратури, що не є діяльністю, пов'язаною з промисловим виробництвом.

Перелік викладеного свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, статтею 105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання прокурора міста Севастополя залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду  міста Севастополя від 10 вересня 2007 року у справі № 20-5/215 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  І.В. Антонова

Судді                                                                                В.А. Лисенко

О.А.Латинін