ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.

№ 8/41-07(16/207,8/218-06,18/421)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-кіпрська фірма з іноземними інвестиціями "Байп Ко ЛТД" (далі Товариство)

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
09.07.07

у справі
№ 8/41-07

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інверса" (далі Підприємство)

до
державної виконавчої служби у Жовтневому районі м.Дніпропетровська (далі Виконавча служба),

та за позовом третьої особи на стороні позивача (з самостійними вимогами)

акціонерного товариства закритого типу "Гірський клуб" (далі АТЗТ "Гірський клуб")

до
Виконавчої служби,

третя особа без самостійних вимог:

закрите акціонерне товариство "Комерційний банк "Кредит-Дніпро" (далі ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро"),

про
визнання недійсною постанови та акту опису майна

В засіданні взяли участь представники:

- Підприємства:
не з'явились;

- Виконавчої служби:
не з'явились;

- АТЗТ "Гірський клуб":
не з'явились;

- ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро":
не з'явились;

- Товариства:
не з'явились.

Ухвалою від 12.10.07 колегії суддів Вищого господарського суду України касаційна скарга Товариства № 92 від 03.09.07 була прийнята до провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 22.11.07.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 22.11.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 22.11.07 скаржник та учасники судового процесу не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від скаржника та учасників судового процесу повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 22.11.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється поштою в установленому законом порядку.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, в липні 2005 року Підприємство звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про виключення майна з акту опису та зняття з нього арешту. Вимоги Підприємства обґрунтовані тим, що під час примусового виконання виконавчого напису нота ріуса Виконавчою службою було описано та арештовано май но, на яке не могло бути звернено стягнення.

Справа неодноразово розглядалась господарськими судами різних рівнів.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що під час розгляду справи Підприємство уточнювало та змінювало свої вимоги і в останній редакції позову просило визнати недійсною постанову Виконавчої служби від 26.08.04 про відкриття виконав чого провадження та акт опису та арешту майна від 26.08.04.

Разом з тим, встановлено, що АТЗТ "Гірський клуб" прийняло участь у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, заявивши відповідний позов в якому також просило визнати недійсними постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.08.04 та акт опису та арешту майна від 26.08.04.

Ухвалою від 30.05.07 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Дубінін І.Ю.) провадження у справі припинено на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вказана ухвала місцевого суду мотивована тим, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів" від 15.12.06 № 483-V спори про визнання недійсними актів стали не підвідомчі господарським судам.

Постановою від 09.07.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Логвиненко А.О., суддів –Чус О.В., Павловського П.П.) апеляційну скаргу Підприємства задоволено.

Ухвалу від 30.05.07 господарського суду Дніпропетровської області скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що спір у даній справі належить до адміністративної юрисдикції, а тому з урахуванням вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України місцевий суд мав продовжити розгляд справи за правилами цього Кодексу.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулось Товариство, як особа, яку не було залучено до участі у справі, щодо якої, на її думку, суд прийняв судове рішення, що стосуються її прав і обов'язків.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали від 30.05.07 господарського суду Дніпропетровської області та постанови від 09.07.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду, та передачі справи до суду першої інстанції для розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Так, на думку скаржника, Виконавча служба при винесенні оскаржуваних актів не знаходилась при здійсненні управлінських функцій по відношенню до Підприємства, а тому даний спір відноситься до господарської юрисдикції.

Крім того, скаржник вказує, що рішення, прийняте у даній справі, може вплинути на його права та обов'язки, оскільки 20.11.04 між Товариством та

ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро" було укладено договір уступки права вимоги, відповідно до умов якого до Товариства перейшло право вимоги до

АТЗТ "Гірський клуб" за договором застави від 25.06.01, укладеним між

ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро" та АТЗТ "Гірський клуб". Також, скаржник зазначає, що в подальшому між Товариством та АТЗТ "Гірський клуб" було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого останній здійснив відчуження заставленого майна, в тому числі спірного, на користь Товариства.

У своїх відзивах на касаційну скаргу АТЗТ "Гірський клуб" та Підприємство щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення –без змін.

На день розгляду справи у судовому засіданні 22.11.07 письмові відзиви на касаційну скаргу від Виконавчої служби та ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро" не надійшли.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що за змістом п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 04.11.1950; ратифікована Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР), Закону України "Про державну виконавчу службу", Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про нотаріат" № 3425-ХІІ від 02.09.93 стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Так, за змістом п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.99 (далі Закон № 606-ХІV) відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконання, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 4 Закону № 606-ХІV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника є заходом примусового виконання рішень, який згідно ст. 50 названого Закону полягає в арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації майна.

Таким чином, арешт (опис) майна –це сукупність дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення. Отже, акт опису (арешту) майна –це службовий документ, який містить в собі письмовий опис заходу примусового виконання рішення та майна, на яке може бути звернено стягнення, тобто події.

Згідно ст. 13 Закону України "Про державну виконавчу службу"

№ 202/98-ВР від 22.12.06 дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 85 Закону № 606-ХІV у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Скарги по виконанню інших рішень подаються до суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби.

В силу приписів ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу суб'єкт владних повноважень –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З урахуванням наведених правових норм колегія суддів Вищого господарського суду України вважає підставним висновок суду апеляційної інстанції про те, що дана справа належить до адміністративної юрисдикції.

Щодо посилання скаржника на те, що рішення, прийняте у даній справі, може вплинути на його права та обов'язки, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

За змістом ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, зокрема, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у даному випадку скаржником оскаржено судові рішення, що є проміжними процесуальними актами та не вирішують спір по суті, а отже не можуть нести для Товариства правових наслідків.

Разом з тим, вважаючи, що рішення по справі може вплинути на його права, свободи, інтереси або обов'язки, Товариство не позбавлено права в порядку ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України вступити у справу в якості третьої особи на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-кіпрська фірма з іноземними інвестиціями "Байп Ко ЛТД" № 92 від 03.09.07 залишити без задоволення.

Постанову від 09.07.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 8/41-07 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Справу направити до господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду справи за приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська