ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

06.08.07                                                                                           Справа №  17/143-07

За позовом  Дочірнього підприємства “Райське Джерело”

до                  Товариства з обмеженою відповідальністю “Арком”

про                стягнення 645 грн.

Суддя  Суховий В.Г.

Представники:

позивача:         Гузь О.О.;

відповідача:    не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Дочірнє підприємство “Райське Джерело” (далі – Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Арком” (далі –Відповідач)  про стягнення 645 грн. заборгованості.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань по Договору № 5522 від 15.10.2003р. щодо оплати отриманих товарів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2007р. порушено провадження у справі № 17/143-07 та призначено до розгляду на 23.05.2007р.

У зв’язку з неявкою в судові засідання 23.05.2007р. та 18.06.2007р. представника відповідача розгляд справи було відкладено на 06.08.2007р.

Відповідач свого представника в судове засідання 06.08.2007р. втретє не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та інших витребуваних ухвалами суду документів не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалою господарського суду Київської області від 18.06.2007р., що підтверджується повідомленням про вручення № 05830808 від 02.07.2007р.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо  відзив  на  позовну  заяву  і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд в с т а н о в и в:

15 жовтня 2003р. між Дочірнім підприємством “Тівей Україна” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Арком” було укладено договір № 5522. Відповідно до умов Договору (п. 1.1) постачальник (позивач) зобов’язується поставити воду “Eden” (надалі - продукція), а споживач прийняти її і оплатити в зазначений у договорі термін.

Відповідно до п.п. 4.1, 6.1 Договору ціна продукції та орендна плата за користування устаткуванням визначається постачальником у розрахунках-фактурах або накладних. При першій поставці продукція та устаткування передаються лише при оплаті продукції та оренди устаткування. При наступних поставках оплата продукції здійснюється не пізніше        3-х банківських днів з моменту відвантаження, якщо не має інших домовленостей.

Судом встановлено, що на підставі рішення президента –Чарфас Є.М. змінено назву Дочірнього підприємства “Тівей Україна” на  Дочірнє підприємство “Райське Джерело”, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом  Дочірнього підприємства “Райське Джерело” в новій редакції від 15.02.2006р.

Отже зазначений Договір є підставою для виникнення у його сторін зобов’язань.

На підставі Договору № 5522 від 15.10.2003р. позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 645 грн., що підтверджується накладною № 8601 від 22.07.2004р., накладною № 2313 від 04.08.2004р. та накладною № 8166 від 17.09.2004р., які підписані представниками сторін (належним чином завірені копії в матеріалах справи).

Проте, в порушення своїх договірних зобов’язань відповідач за отриманий товар не розрахувався, доказів щодо оплати своєї заборгованості перед позивачем по Договору            № 5522 від 15.10.2003р. суду не надав.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 16-08 від 14.08.2006р., з вимогою негайно погасити заборгованість та перерахувати її на рахунок Дочірнього підприємства “Райське Джерело” (копія в матеріалах справи), яка залишена відповідачем без задоволення.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар згідно з Договором № 5522 від 15.10.2003р. становить –645 грн.

За змістом п.4 Прикінцевих положень ГК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний   кодекс  України  та Господарський кодекс України застосовуються  до  правовідносин, що виникли після набрання ними чинності. Щодо правовідносин,  які виникли  до  набрання  чинності вказаними законами, їх положення застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ними чинності.

Отже, у зв’язку з існуванням обов’язку відповідача сплатити заборгованість перед позивачем на момент прийняття рішення у справі, господарський суд при винесенні даного рішення керується положеннями ГК України від 16.01.2003р. та ЦК України від 16.01.2003р.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

За змістом положень частини першої та частини сьомої статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма записана і в ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача  заборгованості за одержаний товар по договору № 5522 від 15.10.2003р. в сумі 645 грн. є обґрунтованими, документально підтверджуються, тому підлягають задоволенню.

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Арком” (код 31856278) на користь Дочірнього підприємства “Райське Джерело” (код 30858101) 645 грн. заборгованості,  а також судові витрати: держмито у розмірі 102 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Суддя