ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2007 р.                                                 Справа №  13/228/07

За позовом: Українсько –Молдавського спільного підприємства

товариства з обмеженою відповідальністю “Жемчужина” (54052, м.Миколаїв, пл. Заводська, 1)

до відповідачів: 1. Приватного підприємства “Бриз –Юг” (54001, м. Миколаїв, вул.В.Морська, 82, кв.10)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор'я” (54015, м. Миколаїв, вул. Б. Бульвар, 15-а, кв. 39)

про визнання договору купівлі –продажу нерухомого майна недійсним

Суддя В.Д. Фролов

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Літкова Л.В., дов. № 07 від 26.04.2007 р.

Черевков М.Ю., дов. № 6 від 31.01.2007 р.

Від  1 відповідача:

Від  2 відповідача:

Була оголошена перерва до 10.12.2007 р.

УМСП товариство з обмеженою відповідальністю “Жемчужина”  звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом пред’явлено позов до Приватного підприємства “Бриз –Юг”  та Товариства з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор'я” про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна бази відпочинку “Жемчужина”, укладеного 07.12.2006 року між Приватним підприємством “Бриз-Юг” та  Товариством з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор'я”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір  не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені порядком та правилами укладання цивільно-правових угод, регламентованими нормами ЦК України.

Від 1 відповідача надійшов відзив, у якому він заперечує позовні вимоги, посилаючись на те, що він з 29.11.2006 р. набув всіх повноважень власника майна (бази відпочинку “Жемчужина”, на підставі договору купівлі - продажу від 23.10.2006 р. ), у тому числі право  вільно розпоряджатися ним, тому оспорюванний договір є цілком законним.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд встановив:

07.12.2006 р. між відповідачами був укладений  договір № 1 купівлі-продажу бази відпочинку “Жемчужина”, яка складається з нежитлової будівлі спального корпусу літ. “А”, розташованої в Миколаївській області, Березанському районі, с.Коблево по вул.Морська, 155, нежитлової будівлі спального корпусу літ. “А`”, їдальні літ. “Б”, овочевого сховища-складів за літ. “В”і літ. “Г”, кафе “Ветерок” відеозал літ. “Д”, вбиральні, літ. “Ж”, душових, літ. “Е”, електричного котла, які розташовані в Миколаївській області, Березанському районі, с.Коблево по вул.Морська, 155-а.

Згідно акту прийому - передачі від 07.12.2006 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор'я” прийняло у Приватного підприємства “Бриз –Юг” нерухоме майно бази відпочинку “Жемчужина”.

Між першим та другим відповідачами було домовлено щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу від 07.12.2006 р., згідно п. 2.2 договору відповідач зобов’язався сплатити 4000 грн. протягом 2-х банківських днів з дня підписання договору, що ним виконано, а 606000 грн. –протягом 10 банківських днів з часу виникнення права власності на майно.

Позивач просить визнати недійсним зазначений договір, посилаючись на те, що 1 відповідач не розрахувався з ним по договору купівлі - продажу від 23.10.2006 р., на підставі якого Приватне підприємство “Бриз –Юг” набуло право власності на базу відпочинку „ Жемчужна”. При цьому позивач вважає, що у зв’язку з цим відповідно до ст. 697 ЦК України за ним залишилось право вимагати від 1 відповідача предмет купівлі –продажу.

Стаття  697 ЦК України передбачає, що договором може бути встановлено,  що  право  власності  на переданий  покупцеві  товар  зберігається  за  продавцем до оплати товару або настання інших обставин.  У цьому разі покупець не  має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором,  законом або  не  випливає  із призначення та властивостей товару.

Але, як вбачається з матеріалів справи у договорі купівлі –продажу від 23.10.2006р., укладеного між позивачем та 1 відповідачем не міститься застережень, щодо не переходу права власності до оплати. Навпаки, відповідно до п.2.2 цього договору саме обов’язок по сплаті Приватним підприємством “Бриз –Юг” коштів за придбане майно відстрочено у часі –1 відповідач прийняв на себе зобов’язання розрахуватися за придбану у позивача базу відпочинку протягом десяти банківських днів з моменту виникнення у Приватного підприємства “Бриз –Юг” права власності на предмет купівлі –продажу.

Отже, право власності до 1 відповідача на придбану базу відпочинку перейшло за загальними правилами цивільного законодавства України –ст.ст. 210,334,657 ЦК України з моменту державної реєстрації договору від 23.10.2006 р., яка була здійснена 29.11.2006р.            Таким чином, Приватне підприємство “Бриз –Юг” з 29.11.2006 р. набуло всіх повноважень власника майна, у тому числі право  вільно розпоряджатися ним.

Кім цього, слід зазначити, що господарським судом Миколаївської області від 13.12.2006 р. по справі 5/536/06 договір купівлі-продажу № 1 від 07.12.2006 р. бази відпочинку “Жемчужина”, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор’я” та Приватним підприємством “Бриз-Юг”, що є предметом спору у даній справі  визнаний дійсним. Дане рішення вступило у закону силу.

Також Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 р. по справі 10/50/07 у задоволенні позову Українсько –Молдавського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “Жемчужина”, в частині визнання за ним права власності на цілісний майновий комплекс – базу відпочинку „Жемчужна”, розташований в зоні відпочинку „ Коблево” Бережанського району, Миколаївської області по вул. Морської 155,155-а відмовлено.

Отже, зазначений договір є законним, вільним волевиявленням сторін цього правочину. Він укладений за домовленістю всіх істотних умов між сторонами.  Передача майна з боку 1 відповідача здійснена, як вбачається з договору добровільно та реально, підтверджується актом прийому –передачі, фактичними обставинами та повним розрахунком за придбану базу відпочинку з боку 2 відповідача.

За таких обставин, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                        В.Д.Фролов