ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  2/433-30/205

25.04.07

За позовом              Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк

України»

До                     Державного акціонерного спеціалізованого імпортно експортного банку України «Укрспецімпексбанк»

За участю Генеральної прокуратури України

Про                   стягнення 36 117 986, 78 грн.

Суддя  Ващенко Т.М.

В засіданнях приймали участь представники:

Від позивача        Требух Ю.М. –представник за довіреністю № 19-09/53 від

29.06.05.;

Торкай Л.М. –представник за довіреністю № 19-09/63 від 28.08.06.;

Бесєдін В.І. –представник за довіреністю № 19-09/25 від 19.03.07.

Від відповідача    Левковський А.П. - ліквідатор

Від прокуратури Савіцька О.С. –прокурор відділу;

Білик Л.С. –прокурор відділу (посвідчення № 279 від 06.09.05.);

Голюга В.В. –посвідчення № 20 від 01.02.06.

Рішення прийнято 25.04.07. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з оголошеними в судових засіданнях перервами з 15.03.07. по 19.04.07., з 19.04.07. по 25.04.07.

Обставини справи:

На новий розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»про стягнення з Державно-акціонерного спеціалізованого імпортно-експортного банку України «Укрспецімпексбанк»заборгованості в сумі 36 117 986 грн. 78 коп. відповідно до умов генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування від 25.10.99.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв’язку з неналежним виконанням боржником - Державно-акціонерним спеціалізованим імпортно-експортним банком України «Укрспецімпексбанк»своїх зобов’язань за генеральною угодою про консорціум не кредитування від 25.10.99., у останнього виникла заоргоаність перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.05. розгляд справи № 2/433-30/205 було призначено на 26.10.05.

В судовому засіданні 26.10.05. представником позивача було подано суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просить суд стягнути з відповідача на свою користь 28 941 402,13 грн. заборгованості (24 707 698,29 грн. –заборгованість по основній сумі кредитів, 4 233 703,84 грн. –заборгованість по відсотках.).

В зв‘язку з неявкою в призначене судове засідання представника відповідача, а також в зв‘язку з тим, що у суду виникла необхідність витребування від  сторін доказів, які потрібні для вирішення спору по суті, розгляд справи було відкладено на 04.11.05 (ухвала Господарського суду міста Києва від 26.10.05 № 2/433-30/205).

В судовому засіданні 04.11.05 судом на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 21.11.05.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.05 розгляд справи             № 2/433-30/205 було призначено на 09.12.05.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.05 розгляд справи було відкладено на 16.12.05., в зв‘язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

В судовому засіданні 16.12.05. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошувалась перерва до 23.12.05.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.05. було продовжено строк вирішення спору по справі № 2/433-30/205, розгляд справи після оголошеної перерви було призначено до розгляду на 26.01.06.

26.01.06. представником позивача через канцелярію Господарського суду міста Києва від 26.01.06. було подано письмові пояснення по справі № 2/433-30/205, відповідно до яких ВАТ «Державний ощадний банк України»зазначає, що та обставина, що ВАТ «Ощадбанк»не був стороною жодного з кредитних договорів, укладених відповідачем з його власниками позичальниками не потребує доведенню, оскільки є фактом, встановленим судом при вирішенні спору у справі № 10/46, а тому у ВАТ «Ощадбанк»відсутні правові підстави для звернення до позичальників ДАСІЕБУ «Укрспецімпексбанк»з відповідними майновими вимогами. За таких обставин, як вважає позивач, він позбавлений можливості не будучи стороною кредитних угод із клієнтом –позичальником, вжити заходів  по поверненню кредитних ресурсів.

В судових засіданнях 26.01.06. та 03.02.06. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошувались перерви.

В судовому засіданні 28.02.06. представником позивача подано було клопотання, відповідно до якого він просить суд перенести розгляд справи у зв‘язку з проведенням переговорів між ВАТ «Ощадбанк»та ДАСІЕБУ «Укрспецімпексбанк»щодо шляхів позасудового врегулювання спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.06., в зв‘язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи після оголошених перерв було призначено до розгляду на 12.04.06.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.06. розгляд справи № 2/433-30/205 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 30.05.06. о 10-00.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.06. розгляд справи № 2/433-30/205 на підставі ст. 77 Господарського суду міста Києва було відкладено на 04.07.06. о 10-00.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.06. розгляд справи № 2/433-30/205 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 26.09.06. о 10-00.

Представник позивача в судовому засіданні 26.09.06. заявив клопотання про відкладення розгляду справи № 2/433-30/205,в зв’язку з тим, що  між сторонами ведуться переговори щодо позасудового врегулювання даного спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.06. розгляд справи № 2/433-30/205 на підставі ст.  77 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 12.12.06. о 10-00.

12.12.06. судове засідання не відбулось, в зв’язку з тим, що у судді Ващенко Т.М. закінчились повноваження судді Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 11.01.07. справу № 2/433-30/205 було передано на розгляд судді Жирнову С.М.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 16.02.07., в зв’язку з заявою судді Жирнова С.М., справу № 2/433-30/205 передали для подальшого розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.07. було призначено розгляд справи № 2/433-30/205 на 15.03.07. о 10-00.

В судовому засіданні 15.03.07. судом на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуально кодексу України було оголошено перерву до 19.04.07. о 10-00.

В призначеному судовому засіданні 19.04.07. представником позивача було підтримано свої позовні вимоги, відповідно до чого позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.04.07. проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні йог позовних вимог повністю, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 19.04.02. по справі № 10/46 було  визнано недійсними на майбутнє додаткові угоди до генеральної угоди від 25.10.99., а також те, що постановою Вищого господарського суду України по справі № 10/46 встановлено, що проведення будь-якої реституції по договорах  з міжбанківського кредитування є неможливим, даний факт є встановленим та не потребує доказування відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір розглядався між тими ж сторонами, а за таких обставин позовні вимоги не можуть бути задоволені.

В судовому засіданні 19.04.07. судом на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 25.04.07. о 14-30 для виготовлення повного тексту рішення по справі № 2/433-30/205.

Розглянувши подані матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.99. між Державно-акціонерним спеціалізованим імпортно-експортним банком України "Укрспецімпексбанк" та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" було укладено генеральну угоду про здійснення консорціумного кредитування, відповідно до умов якої сторони організували консорціум з метою акумуляції кредитних ресурсів в національній валюті для здійснення кредитування програм із значними обсягами, зменшення кредитних ризиків, дотримання нормативного показника максимального розміру ризику на одного позичальника.

Правовою базою для врегулювання вказаних відносин є Положення про порядок здійснення консорціумного кредитування, затверджене постановою Правління Національного банку України від 21.02.96. № 37, в якому зазначено, що банківські консорціуми - це тимчасові об'єднання банків, які створюються для координації дій при проведенні різного роду банківських операцій, або для кредитування однієї, але великої угоди.

У відповідності до п. 6 зазначеного Положення встановлено, що дії учасників консорціуму координує один банк, який представляє інтереси консорціуму, але  діє в межах повноважень, які отримує від інших учасників консорціуму. За організацію консорціуму головний банк отримує спеціальну винагороду, крім відсотків та комісійних, що покривають його безпосередні витрати.

Згідно п. 9 Положення основою правових взаємовідносин членів консорціуму є зобов'язання, що виникають на підставі укладеного консорціумного договору.

У відповідності до  генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування   від 25.10.99. банком - координатором визначено Укрспецімпексбанк, на який було покладено функції по веденню переговорів про умови кредитної угоди як з клієнтами - позичальниками, так і з банками - учасниками, вивченню запропонованого до кредитування проекту та пов'язаних з проведенням цих операцій ризиків, розробленню та узгодженню кредитної угоди з клієнтом-позичальником  та  банками  -  учасниками  консорціуму  і  інш.  (  п.   1.3 генеральної угоди).

Відповідно до п.п. 1.6, 1.11, 1.12, 1.13 генеральної угоди  банки-учасники   консорціуму   мають   право надавати грошові кошти в обсягах, зумовлених в додаткових угодах до цього договору,  банк - учасник уповноважує банк - координатор представляти інтереси консорціуму при кредитуванні позичальників на підставі відповідних рішень спільної комісії та укладати   відповідні   кредитні   угоди   від   імені   банків  -  учасників консорціуму , банк - координатор відкриває позичкові рахунки клієнтам -позичальникам, веде бухгалтерський облік, отримані доходи розподіляються банками - учасниками згідно порядку, викладеному в додаткових угодах. Пунктами 2.8, 5.1 генеральної угоди передбачено, що учасники і консорціуму   разом    приймають   заходи   для    стягнення    простроченої і заборгованості  з  клієнтів - позичальників  з  пропорційним розподілом необхідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою № 40 від 02.08.01. позивач і відповідач внесли зміни до генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування, де зазначили, що кредитування клієнтів - позичальників, встановлення відсоткових ставок, розмірів комісій, винагород, штрафів, розмірів кредитів та строків кредитування клієнтів - позичальників здійснюється на підставі рішень кредитних комітетів, до складу яких входять представники банків-учасників консорціуму.

Згідно з п. 10 вказаної додаткової угоди № 40, кожен банк-учасник самостійно несе та має право контролювати ризики, пов‘язані з наданням кредитних коштів кожному клієнту-позичальнику в межах тієї частки консорціумного кредиту, який надається відповідним банком-учасником.

У відповідності  до п. 11 вказаної додаткової угоди № 40 банки-учасники разом приймають заходи  для стягнення простроченої заборгованості з Клієнтів-позичальників з пропорційним розподілом необхідних витрат та отриманих доходів. Банки-учасники мають право звернутися до Позичальника з вимогою стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором в розмірах, визначених додатковими угодами до Генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, генеральна угода про здійснення консорціумного кредитування від 25.10.99., та додаткова угода № 40 до неї є чинними.

У відповідності до матеріалів справи, рішенням Спільної комісії, яке підписано посадовими особами сторін, було визначено розмір кредитної лінії, що надається Позичальнику, розмір та термін виплати процентів за користування кредитом, термін кредиту, цільове призначення кредиту.

У відповідності до матеріалів справи, на підставі  рішення Спільної комісії було укладено додаткові угоди №№ 1-3, 7-12, 14-18, 20-31, 34-36, 38, 39.

У відповідності до п.п. 13 та 14 додаткових угод №№ 1-3, 7-12, 14-18, 20-31, 34-36, 38, 39  встановлено, що вони є  невід‘ємною частиною генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування від 25.10.99. Умовами цих додаткових угод встановлювалися конкретні позичальники, розмір і строк його кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.02. у справі № 10/46 було визнано недійсними додаткові угоди № 1 від 02.11.99., № 8 від 09.03.2000., № 9 від 29.03.2000., № 11 від 06.04.2000., № 12 від 12.04.2000., № 14 від 20.04.2000., № 17 від 19.04.2000., № 18 від 20.04.2000., № 20 від 18.05.2000., № 24 від 11.07.2000., № 25 від 25.05.2000., № 26 від 25.05.2000., № 27 від 08.06.2000., № 30 від 08.08.2000., № 31 від 18.08.2000., № 34 від 11.09.2000., № 35 від 12.10.2000., № 36 від 30.10.2000., № 38 від 03.1.2000., № 39 від 06.11.2000., № 2 від 02.11.99., № 3 від 01.03.2000., № 21 від 18.05.2000. № 23 від 23.05.2000., № 7 від 09.03.2000., № 10 від 31.03.2000., № 29 від 16.06.2000., № 16 від 13.04.2000., № 24 від 11.07.2000., № 28 від 27.07.2000., № 22 від 22.05.2000., № 15 від 20.04.2000. до генеральної угоди, укладеної між ВАТ "Державний ощадний банк України" та Державно-акціонерним спеціалізованим імпортно - експортним банком України "Укрспецімпексбанк" з припиненням їх дії на майбутнє.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.02. у справі № 10/46 було залишено без змін Київським апеляційним господарським судом і Вищим господарським судом України.

У відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України даний факт не потребує доказування, оскільки факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.09.02. по справі № 10/46 було встановлено, що дія визнаних недійсними додаткових угод, які зазначені вище, припиняється на майбутнє, і оскільки міжбанківське кредитування за своїми ознаками є послугою, реституція по таким цивільно-правовим об'єктам, як послуги, неможлива в силу її правової природи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначених вище додаткових угод позивачем було перераховано відповідачу кошти, що підтверджується довідкою позивача від 08.04.04. за № 16/3-138. В подальшому вказані кошти були надані в кредит позичальникам за вказаними додатковими угодами до генеральної угоди про здійснення консорціумного кредитування від 25.10.99.

Згідно п. 5 додаткових угод передбачено, що відповідач не пізніше наступного робочого дня після повернення позичальником грошових коштів в рахунок повернення кредиту згідно умов кредитного договору зобов'язується перерахувати кошти Ощадбанку України.

За таких обставин, відповідач зобов’язався  перерахувати позивачу  не власні кошти, а  кошти отримані від позичальника.

Згідно з генеральною угодою про здійснення консорціумного кредитування від 25.10.99. сторони вносили спільні кошти для кредитування клієнтів –позичальників.

Як вбачається з матеріалів справи, генеральна угода і додаткові угоди (в тому числі ті, що визнані недійсними на майбутнє) не передбачають повернення одному із учасників консорціуму ( Ощадбанку) власних коштів іншого учасника консорціуму.

Умовами додаткових угод передбачено повернення відповідачем позивачеві лише тих коштів, які перераховані клієнтами-позичальниками, і при наявності таких доказів у позивача.

Але, Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»не надано суду  доказів повернення позичальниками коштів Державно-акціонерному спеціалізованому імпортно-експортному банку України «Укрспецімпексбанк».

А тому, у відповідності до матеріалів справи, ні умовами генеральної угоди від 25.10.99., ні умовами додаткових угод не передбачено стягнення з відповідача - Державно-акціонерного спеціалізованого імпортно-експортного банку України «Укрспецімпексбанк»відсотків за кредитами, наданими учасниками консорціуму клієнтам - позичальникам.

Пункт 2.8 генеральної угоди ( в редакції додаткової угоди № 40 від 02.08.01.) передбачає, що банки - учасники разом приймають заходи для стягнення простроченої заборгованості з клієнтів - позичальників з пропорційним розподілом необхідних витрат та отриманих доходів.

В зв’язку з цим, покладення на відповідача обов'язку відшкодувати видатки позивача по кредитуванню третіх осіб –позичальників є безпідставним.

Отже, відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу УРСР, відповідач згідно умов додаткових угод та генеральної угоди має обов‘язок вживати заходи для повернення позичальникам кредитних коштів та перерахування коштів, повернутих позичальниками, Банку-учаснику (позивачу) відповідно частки наданих позивачем для кредитування коштів.

Дана норма кореспондується з  вимогами ст. ст. 374, 382 Цивільного кодексу УРСР щодо  кредитування організацій та  обов‘язковості повернення  позичальником позиченої речі або коштів.

Генеральна угода про консорціумне кредитування від 25.10.99. і додаткові до неї угоди мають елементи договору доручення.

У відповідності  до вимог ст. 388 Цивільного кодексу УРСР, повірений зобов‘язаний виконати дане йому доручення відповідно до вказівок довірителя.

Як вбачається з  п. 5.1 генеральної угоди, за невиконання або неналежне виконання умов додаткових угод члени консорціуму зобов'язуються відповідати в межах документально підтверджених збитків, заподіяних протилежній стороні та відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до матеріалів справи, відповідач не є позичальником а отже, у нього відсутній обов’язок щодо повернення позичених третіми особами – позичальниками кредитних коштів, а тому у Державно-акціонерного спеціалізованого імпортно-експортного банку України «Укрспецімпексбанк»відсутній обов’язок щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем –Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»не надано суду належних доказів того, що відповідач - Державно-акціонерний спеціалізований імпортно-експортний банк України «Укрспецімпексбанк» не належним чином здійснював кредитування позичальників, а тому суд прийшов до висновку, що дії відповідача не порушують умови додаткових угод та генеральної угоди від 25.10.99., а отже,  не могли спричинити збитки позивачеві.

У відповідності до положень генеральної угоди від 25.10.99. та додаткових угод до неї, перерахування грошових коштів банком-учасником банку-координатору для кредитування клієнтів-позичальників відбувається після укладення банком-координатором з клієнтом-позичальником відповідного кредитно договору.

Під час нового розгляду справи № 2/433-30/205 відповідачем було залучено до матеріалів справи кредитні договори № 39-І.1 від 09.11.01., № 70-І.1 від 20.11.2000., № 24-І.1 від 02.07.01., № 7-І.1 від 17.04.01., № 6-І.1 від 09.04.01., № 37-І.1 від 02.06.2000., № 23-І.1 від 14.04.2000., № 30-І.1 від 18.05.2000., № 26-І.1 від 21.04.2000., № 16-І.1 від 31.03.2000., № 10-І.1 від 10.03.2000., № 34-І.1 від 25.05.2000., № 8-І.1 від 25.02.2000., № 25-І.1 від 19.04.2000., які були укладені між  відповідачем - Державно-акціонерним спеціалізованим імпортно-експортним банком України «Укрспецімпексбанк»та позичальниками.

Як вбачається з умов зазначених вище кредитних договорів, позичальники за користування кредитною лінією щомісячно повинні були сплачувати проценти від суми фактичної заборгованості по кредитній лінії Банкам-учасникам, а саме: Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України»та Державно-акціонерному спеціалізованому імпортно-експортному банку України «Укрспецімпексбанк».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, банк-учасник  - Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»мав можливість вживати заходів до погашення заборгованості позичальниками.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»щодо повернення  відповідачем не перерахованої частини грошових коштів, отриманих позичальниками по кредитах у сумі 24 707 698,29 грн. та про повернення не перерахованих відсотків у сумі 4 233 703,84 грн. не відповідають умовам додаткових угод та генеральної угоди не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 77, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог  Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»відмовити повністю.

Суддя                                                                                                 Т.М. Ващенко