ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"17" грудня 2007 р.
Справа № 8/265

10год.25хв.

Господарський суд Чернігівської
області у складі:

судді                                         Оленич
Т.Г.

при секретарі                         Віктор Т.О.

за участю представників

позивача:                                 ОСОБА_1
-підприємця (особисто)

відповідача:                            Керноз
О.І. -провідного спеціаліста, довіреність № 41/1-9769

від 04.10.07р.

розглянувши у судовому засіданні

позов:
Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

до відповідача: Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті, пр.Перемоги, 14, м.Київ
(територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Чернігівській області, вул..Пушкіна, 16, м.Чернігів)

про  визнання недійсними постанов

У судовому засіданні проголошені
вступна та резолютивна частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов про
визнання недійсними постанов №000030 від 25.01.07р. та №000051 від 15.02.07р.
про застосування до нього фінансових санкцій за порушення законодавства про
автомобільний транспорт. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що
30.11.06р.  та 01.02.07р. будь-які
перевірки з питань перевезення пасажирів не проводилися, ніяких повідомлень про
прийняття оспорюваних рішень позивач від відповідача не отримував.

В ході розгляду справи позивач підтримав
позовні вимоги, зазначивши, що 30.11.06р. та 01.02.07р. автомобіль Фольксваген
використовувався ним своїх власних потреб і не здійснював пасажирських
перевезень.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на правомірність застосування до позивача фінансових санкцій у
зв'язку з порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт.

В ході розгляду справи відповідач
підтримав свої заперечення.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, що
мають значення для вирішення спору, вислухавши показання свідків, дослідивши та
оцінивши  інші докази, суд встановив:

Позивач у справі здійснює
господарську підприємницьку діяльність на підставі Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця, про що 06.09.05р. до Державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за №НОМЕР_1.

15 вересня 2005р. позивачу видано
Ліцензію на здійснення господарської діяльності щодо надання послуг з  перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом  загального користування
(крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Строк дії
ліценції встановлений з 15.09.05р. по 14.09.2010р.

Позивачу  у справі на підставі тимчасового
реєстраційного талону №НОМЕР_2 від 18.10.06р. належить автомобіль Volkswagen,
1998р.випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

30 листопада 2006р. посадовими
особами Територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у м.Києві біля станції м.”Лісова” у м.Києві проведено
перевірку транспортного засобу автомобілю Фольксваген, номерний знак
НОМЕР_3,  що належить ОСОБА_1, в ході
якої було виявлено факт відсутності у водія ліцензійної картки, договору з
замовником транспортних послуг, документу, що свідчить про оплату транспортних
послуг, про що було складено Акт №0011731 проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами проведеної
перевірки 25 січня 2007 року начальником Територіального управління
Головавтотрансінспекції у Чернігівській області винесена постанова №000030 про
застосування фінансових санкцій, якою на СПД ОСОБА_1 (позивач по справі)
накладено штраф у розмірі 1700грн. за порушення ст.60 ч.1 абз.3 Закону України
„Про автомобільний транспорт”.

Як вбачається із змісту даної
постанови, порушення, яке є стало підставою для застосування до позивача
фінансових санкцій, полягало у неоформленні СПД ОСОБА_1 ліцензійної картки,
договору із замовником транспортних послуг та відсутності документів, що
засвідчують оплату транспортних послуг.

1 лютого 2007р. посадовими особами
Територіального управління Головавтотранспінспекції у Чернігівській області на
підставі завдання на перевірку №16/07 від 01.02.07р.  біля перукарні “Чарівниця” у м.Чернігові,
проведено перевірку транспортного засобу Фольксваген, номерний знак НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_1, в ході якої виявлено факт відсутності у водія ліцензійної
картки, про що було складено Акт  №006136
проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт
під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки
15.02.07р. т.в.о.начальника
територіального управління Головавтотрансінспекції у Чернігівській
області винесена постанова №000051 про застосування фінансових санкцій, якою на
СПД ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700грн. за порушення ст.60 ч.1 абз.3
Закону України “Про автомобільний транспорт”.

Згідно із даною  постановою порушення, яке є стало підставою
для застосування до позивача фінансових санкцій, полягало у неоформленні СПД
ОСОБА_1 ліцензійної картки на автомобіль.

Основні засади організації та
діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України “Про
автомобільний транспорт”. Відповідно до приписів даного Закону, усі транспортні
засоби українських та іноземних перевізників,
що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на
території України підлягають державному контролю, який здійснюється Головною
державною інспекцією на автомобільному транспорті як  урядовим органом  державного управління  з
питань  контролю  на автомобільному транспорті.

Згідно з п.п.1 п.4  Положення про Головну державну інспекцію на
автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.04р. №1190, Головавтотрансінспекція
здійснює  державний  контроль
за  додержанням  суб'єктами господарювання,  які
провадять  діяльність у сфері
автомобільного транспорту
загального  користування,  вимог
законодавства   про
автомобільний  транспорт,   норм
та  стандартів,  що
регулюють організацію перевезення
пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального користування. Отже, відповідач у
справі є суб'єктом владних повноважень.

В силу п.п.1 п.5 Положення про
територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті,
затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв'язку України від 14.12.05р.
№888, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.05р. за №1573/11853,
територіальні  органи  Головної
державної   інспекції  на
автомобільному транспорті в областях

здійснюють у відповідному регіоні
державний контроль за виконанням суб'єктами господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, правил
перевезень пасажирів і вантажів; дотримання вимог нормативно-правових актів,
стандартів і норм, що регулюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що здійснюючи 30.11.06р. та 01.02.07р. перевірки позивача з питань
дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання
перевезень пасажирів і вантажів, відповідач
діяв в межах наданих йому повноважень.

Загальні положення щодо порядку та
вимог до перевезення пасажирів автомобільним транспортом визначені у гл.7
Закону України “Про автомобільний транспорт” (в редакції, яка діє з
07.04.06р.), зокрема в ст.39 цього Закону наведений перелік документів, при
наявності яких можуть виконуватися нерегулярні пасажирські перевезення: для
автомобільного  перевізника  -
ліцензія,  документ,   що засвідчує   використання
автобуса  на  законних
підставах,  інші документи,
передбачені законодавством України, для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній
лист,  договір  із
замовником   транспортних   послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Тобто,
як вбачається із змісту даної статті, у разі відсутності будь-якого документу,
зазначеного у переліку, нерегулярні перевезення пасажирів не можуть
здійснюватися.

За приписами ст.60 Закону України
„Про автомобільний транспорт” (далі -Закон) за порушення законодавства про
автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезення пасажирів та
вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48
Закону, застосовуються санкції - штраф у розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач  з заявою про видачу ліцензійної
картки на автомобіль Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3, звернувся до
відповідача 12.02.07р. (а.с.23-24). Ліцензійна картка серії НОМЕР_4  на вказаний автотранспортний засіб була
видана 16.02.07р. терміном дії з 16.02.2007р. по 14.09.2010р.

Отже, матеріалами справи
підтверджується, що на момент здійснення перевірок не була оформлена ліцензійна
картка на мікроавтобус Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування  правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що  30.11.06р. та 01.02.07р.
вищевказаним  транспортним засобом
автомобільні перевезення пасажирів не здійснювалися, а мікроавтобус використовувався
ним для власних потреб.

Як пояснив в ході судового розгляду
свідок ОСОБА_2, 30.11.06р. він їздив за дорученням роботодавця фізичної
особи-підприємця  ОСОБА_1 у м.Київ на
авторинок для придбання запасних частин для іншої належної позивачу машини. В
дорожньому листі, який був пред'явлений особам, що здійснювали перевірку, було
зазначено мета поїздки -“за власними потребами”. Будь-які пасажири в цей день
ним не перевозилися.

Допитаний в ході розгляду справи
свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що 01.02.07р. був його перший день роботи у
позивача. Роботодавець доручив йому з'їздити в с.Шестовиця  для вирішення особистих питань підприємця.
Біля перукарні “Чарівниця” у м.Чернігові він чекав іншу машину. На момент
здійснення перевірки інспекторами Головавтотрансінспекції  ніяких пасажирів в салоні автомобіля не
знаходилося.

Допитані в ході розгляду справи
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що під час виконання завдання на
перевірку 01.02.07р. біля перукарні “Чарівниці” вони  побачили автомобіль Фольксваген,
реєстраційний номер НОМЕР_3, на якому знаходився трафарет “на Чернігів”, та із
якого виходили пасажири. Під час перевірки, водієм був пред'явлений дорожній
лист, в якому містилася відмітка “на замовлення”. В дорожньому листі після
складання акту ними зроблена відмітка про виявлені правопорушення.

Виходячи із змісту ст.60 Закону
України “Про автомобільний транспорт”, штрафні санкції на підставі абз.3 ч.1
даної статті можуть бути застосовані при сукупної наявності двох обставин: здійснення
перевізником у момент перевірки перевезення пасажирів або вантажу, а
також  відсутність в момент
перевезення пасажирів  або вантажу
передбачених ст.ст.39,48 Закону документів.

Відсутність ліцензійної картки на
транспортний засіб -мікроавтобус Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3, на
момент проведення перевірок 30.11.06р. та 01.02.07р. підтверджується
матеріалами справи, про що було зазначено вище.

Разом з тим, відповідач не надав
жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували факт перевезення
пасажирів автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3,  30.11.06р. та 01.02.07р. В актах перевірок,
на які посилається відповідач у своїх запереченнях, відображено лише
відсутність у водіїв документів, передбачених ч. 4 ст.39 Закону України “Про
автомобільний транспорт”. Разом з тим в актах відсутня інформація щодо  напрямку, в якому здійснювалося перевезення
пасажирів, не зазначений маршрут, який виконувався, не відображено чи
знаходилися в мікроавтобусі пасажири на момент перевірки. Отже, із матеріалів
перевірки, зокрема з актів,  неможливо
встановити, що позивачем у дні, коли проводилися перевірки, здійснювалося
фактичне перевезення пасажирів вищевказаним автомобілем. Також, поясненнями
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5  теж не
спростовані твердження позивача про використання автомобілю в день перевірки для
його власних потреб, оскільки свідки не назвали жодного документу, в якому
зафіксовано факт здійснення перевезення пасажирів автомобілем Фольксваген,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

Таким чином, враховуючи, що згідно
норм Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення
правомірності своїх рішень покладений саме на суб'єкта владних    повноважень (відповідача у даній справі),
суд приходить до висновку, що відповідачем не доведений факт здійснення позивачем
30 листопада 2006р. та 1 лютого 2007р. перевезень пасажирів, а тому відсутність
однієї із обставин, при яких може бути застосована  відповідальність на підставі ст.60 Закону
України “Про автомобільний транспорт” ,
тягне за собою неможливість застосування до позивача відповідальності, передбаченої
абз.3 ч.1 ст.60 вказаного Закону.

За таких обставин, відповідач не
довів, що постанови про застосування фінансових санкцій від 25.01.07р. №00030
та від 15.02.07р. №000051 прийняті
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для
прийняття постанов, безсторонньо, розсудливо, а тому суд приходить до висновку,
що постанови не відповідають вимогам чинного законодавства і мають бути
скасовані.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги  є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Заперечення відповідача, що
допущені порушення позивачем вимог чинного законодавства про автомобільний
транспорт зафіксовані в актах перевірок, і саме відсутність необхідних
документів є підставою для покладення відповідальності, судом до уваги не
приймається з вищевикладених підстав.

Згідно зі ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст.1,9,39,60
Закону України “Про автомобільний транспорт”, ст.ст.2,71,94,158,160-163,167,186
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною постанову №000030
від 25.01.07р. про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1,  винесену начальником
територіального управління Головавтотрансінспекції у Чернігівській області.

Визнати недійсною постанову № 00051
від 15.02.07р. про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1,  винесену начальником
територіального управління Головавтотрансінспекції у Чернігівській області.

Стягнути з державного бюджету
України (рахунок 0002 в ГУДКУ у Чернігівській області, МФО 853592,
) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_5, р/р НОМЕР_6 в АКБ УСБ м.Чернігова, МФО 353575)
3грн.40коп. судового збору.

Виконавчий лист видати після
набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь
якої ухвалено судове рішення.

Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Господарський
суд Чернігівської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її складання
в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у двадцятиденний строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного
суду.

Суддя                                                  Т.Г.Оленич

Постанова виготовлена та підписана
в повному обсязі 21 грудня 2007 року.

Суддя
Т.Г.Оленич