ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.07 р.                                                                             Справа № 34/150а

м. Донецьк, вул.Артема,157,

зал судових засідань (каб.) №212

Господарський суд Донецької області у складі  судді  Кододової О.В.  при секретарі судового засідання Котельніковій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства “Добропіллявугілля” м. Добропілля

до відповідача Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.04.2007року.

За участю:

представників сторін

від позивача –  Кузьменко Ю.Т., Твардовська Л.Г. (за довіреностями)

від  відповідача – Ситнік С.В. (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Державним підприємством “Добропіллявугілля” м. Добропілля   до Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.04.2007року на суму 50% штрафної санкції з податку на додану вартість у розмірі 695003,80грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність податкового  повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що при визначенні строків затримки сплати узгоджених сум податку на додану вартість відповідачем не враховувалось призначення платежу, яке вказувалось позивачем в платіжних дорученнях при сплаті узгоджених сум та податкового боргу з податку на додану вартість, при цьому порушувалося право позивача самостійно визначати ціль використання своїх грошових коштів. У зв’язку  з даним порушенням, на думку позивача, відповідачем завищена кількість днів затримки сплати податкового боргу, а у зв’язку з цим і сума штрафної санкції.

Відповідач у письмових запереченнях від 24.05.2007року (вхід.№02-41/21086) проти позовних вимог заперечує та зазначає, що спочатку повинні погашатися суми раніше створеного податкового боргу, і відповідно, нараховуватися штрафні санкції, а потім зараховуватися сплата поточних нарахувань. У зв’язку з календарною черговістю зарахування  платежів, кошти, спрямовані платником податків на сплату узгоджених сум та податкового боргу, в автоматичному режимі відповідного до вимог чинного законодавства зараховувались на погашення сум податкового боргу.

При розгляді справи  здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача,  дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач є юридичною особою, , знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Відповідачем 16 квітня 2007року була здійснена невиїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов’язань з податку на додану вартість, державним підприємством “Добропіллявугілля” за період з 30.06.2006року по 31.01.2007року, за результатами якої складено акт №239/250/32186934.

З висновку акту перевірки №239/250/32186934 від 16.04.2007року вбачається, що позивачем порушено пп..5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України від 21.12.2000р. №2181-III “Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (із змінами та доповненнями), пп..7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України  від 03.04.1997р. №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (зі змінами та доповненнями), п.3 ч.1 ст.9 закону України  від 25.06.1991р. №1251-XII “Про систему оподаткування” (зі змінами та доповненнями) в частині своєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов’язань з податку на додану вартість  всього у сумі 1390007,53грн., в тому числі із затримкою більш 90 днів – 1390007,53грн.

За наслідками перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення від 17.04.2007р. №/0, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 695003,80грн.

Враховуюче те, що сторони не дійшли до згоди стосовно розміру штрафних санкцій за порушення строків сплати угоджених сум податкових зобов’язань, господарський суд ухвалою від 14 червня 2007року призначив проведення по справі судово - економічної експертизи, проведення якої доручено судовому експерту-бухгалтеру Кузнецовій Г.О. Перед експертом поставлені наступні питання : чи мало місце порушення позивачем граничного терміну сплати суми узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість, що стало підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій по спірному податковому повідомленню-рішенню  №000003254/0 від 17.04.2007року та чи відповідає розмір та сума застосованої спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної (фінансової) санкції первинним документам бухгалтерського обліку та даним зворотного боку облікової картки позивача та законодавчим нормативним актам .

До господарського суду Донецької області 14 вересня 2007року надійшов висновок судово-економічної експертизи (вхід.№02-41/35201).

Експерт при проведенні експертизи по першому питанню поставленого судом дійшов до висновку, що  узгоджене податкове зобов’язання з  податку на додану вартість за травень 2006р. по декларації № 8570 від 20.06.2006 р. значиться сплаченим у повному обсязі в межах граничного строку у сумі 5416713,00грн. та не є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій по спірному податковому повідомленню-рішенню                      № 000003254/0 від 17.04.2007 року. Розбіжності даних дослідження з даними ОДПІ виникли у  наслідок  того, що черговість погашення податкового зобов’язання, виходячи з даних облікових карток ОДПІ, значиться здійсненою відповідачем без урахування                        призначення платежу, наведеного в платіжних (розрахункових) документах                                         ДП “Добропіллявугілля”.

По другому питанню експертом встановлено, що в результаті проведеного дослідження експертом встановлено, що розмір та сума застосованої спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної (фінансової) санкції не відповідає первинним документам бухгалтерського обліку  та законодавчим нормативним актам. Розбіжності даних дослідження з даними ОДПІ у бік зменшення на суму ПДВ -695003,80грн. виникли у  наслідок  того, що черговість погашення податкового зобов’язання, виходячи з даних облікових карток ДПІ, значиться здійсненою відповідачем без урахування призначення платежу, наведеного в платіжних (розрахункових) документах ДП „Добропіллявугілля, а також в результаті того, що  узгоджене податкове зобов’язання з  податку на додану вартість за травень 2006р. по декларації № 8570 від 20.06.2006 р. значиться сплаченим у повному обсязі в межах граничного строку у сумі 5416713,00грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та беручи до уваги висновок судово-економічної експертизи, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.04.2007року на суму 50% штрафної санкції з податку на додану вартість у розмірі 695003,80грн. підлягають задоволенню за наступних підстав:

Строки погашення податкових зобов'язань встановлені п. 5.3 ст. 5 Закону 2181. Підпункт 5.3.1 цього пункту встановлює, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”  податковим періодом для позивача визначений календарний місяць.

Відповідно до абз. “а” п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону 2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Отже граничним строком сплати податкових зобов’язань з позивача ПДВ вважається 30-й день після останнього календарного дня звітного (податкового) місяця.

Санкції  за порушення вказаних строків встановлені п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181. А саме, платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, для дослідження питання правомірності застосування штрафних санкцій за вказаною нормою суд за допомогою належних доказів повинен з’ясувати обставини виникнення та погашення кожної частки податкового боргу, який увійшов до складу сум, що зазначені у розрахунку до  спірних податкових повідомлень - рішень.

Законом України № 509-XII від 4 грудня 1990 року "Про державну податкову службу в Україні" та Законом України від 20.12.2000р.  № 2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий орган не наділений повноваженнями змінювати призначення платежів, які зазначені у платіжних дорученнях, або деклараціях платників податків, відповідач не правомірно наполягає на цьому праві.

Суд вважає застосування відповідачем наведених норм неправомірним, а визначення порядку погашення податкових зобов’язань без врахування волевиявлення платника податків таким, що здійснено поза межами компетенції податкового органу виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади.

Отже для того, щоб визначати порядок спрямування сплачених платником податків до бюджету коштів у погашення тих чи інших податкових зобов’язань орган державної влади повинний мати на це відповідне повноваження, яке було б  прямо  передбачене Законом або іншим нормативно-правовим актом. Так, наприклад, відповідно до п.п. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16 Закону 2181 податковий орган має право самостійно здійснювати розподіл сплаченої платником суми у погашення податкового боргу та пені, якщо платник не дотримується певного порядку сплати пені.

Відповідно до п.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини,    які    визнаються   сторонами,   можуть   не доказуватися перед судом,  якщо проти цього не заперечують сторони і  в  суду  не  виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Суд вважає, що у діючому на момент прийняття спірних повідомлень-рішень законодавстві відсутні повноваження податкового органу на визначення податкових зобов’язань (боргу), у погашення яких спрямовуються сплачені платником податків кошти та порушені терміни застосування штрафної санкції.

Наведене узгоджується з приписами ст.  134 Господарського кодексу України, згідно з якими суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном (кошти також вважаються майном відповідно до п. 5 ст. 139 ГК України).

Принцип, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном також встановлений ст. 1  Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 41 Конституції України.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано  в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 березня 2002 року № 270, яка набрала чинність з 2 квітня 2002 року, були внесені зміни в постанову Кабінету Міністрів України № 892 від 5 червня 2000 року „Про заходи щодо стабілізації роботи підприємств вугільної промисловості”. Пунктом 7-1 постанови Кабінету Міністрів України № 892  (в редакції постанови № 270) визначено, що суми податку на додану вартість, отримані від споживачів за поставлену вугільну продукцію, підприємства вугільної промисловості – платники податку, перераховують не пізніше наступного операційного дня на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий у відповідній установі банку, для розрахунків з податку на додану вартість. У міру надходжень коштів на зазначений поточний рахунок платник податку спрямовує їх на сплату податку на додану вартість в державний бюджет і на поточні розрахунки з постачальниками за поставлені в поточному місяці товари (роботи, послуги), необхідні для виробництва вугільної продукції, та з іншими кредиторами, визначеними пропорційно частці сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість, належних до сплати в державний бюджет, та сум податку, належних до сплати постачальникам, за підсумками місяця, що передує місяцю, в якому проводився такий розподіл. Кошти для розрахунків з податку на додану вартість, зараховані на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, використовуються лише в порядку і за напрямками, визначеними постановою № 270. Стягнення коштів із зазначеного рахунка може здійснюватися відповідно до вимог підпункту 3.2.2 пункту 3.2  статті 3 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Відповідальність за цільове використання коштів несе власник зазначеного рахунка відповідно до законодавства.

Враховуючи відсутність у відповідача повноважень перешкоджати праву платника податків самостійно розпоряджатися належними йому коштами при виборі податкових зобов’язань, які погашаються, суд вважає, що  зарахування коштів іншим чином, ніж це зазначене позивачем (окрім випадків з розподілом пені) у відповідних платіжних документах, не відповідає приписам законодавства, тому судом не приймаються до уваги пояснення відповідача від 27 листопада 2007року (вхід.№02-41/43983).

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове  зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів  у  порядку  та у строки,  визначені цим Законом або іншими законами України.

У даному випадку відповідачем не визначалося податкове  зобов'язання, а була застосована штрафна санкція, яка згідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є  - платою у фіксованій сумі або у вигляді  відсотків  від   суми   податкового   зобов'язання   (без урахування пені та штрафних санкцій),  яка справляється з платника податків  у  зв'язку  з  порушенням  ним   правил   оподаткування, визначених відповідними законами.

Згідно до п.2 ст.11 КАСУ суд   розглядає  адміністративні  справи  не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не  може виходити  за межі позовних вимог.  Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі,  якщо це необхідно для повного захисту  прав, свобод  та  інтересів сторін чи третіх осіб,  про захист яких вони просять.

Відповідно до п.4 ст.70 обставини,   які  за  законом  повинні  бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Стаття 86 КАСУ передбачає, що суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Платник податків за вимогами  пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону № 2181  зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого „б” пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону.

За вимогами  п. 3 ч.1 та ч.3  ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування”, пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України №2181 безпосередньо  на платника податків покладений обов’язок по сплаті сум податків,  який припиняється лише із  фактичною сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

Згідно  ст.50  Бюджетного кодексу України від 21.06.01р. № 2542-Ш податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.1 ст.2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункти 1 та 9 абзацу 3 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ст.11 Закону України „Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року 1251-XII відповідальність за  правильність  обчислення,   своєчасність сплати  податків  і  зборів  (обов'язкових  платежів) і додержання законів  про  оподаткування  несуть  платники  податків  і  зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Підпункт  17.1.7  пункту  17.1  статті 17 Закону №2181 (у редакції п.п.17.1.7 пункту 17.1 статті 17 із змінами,  внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-IV) передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у відсотках від  погашеної суми податкового боргу та періоду затримки.

У пункті 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матерілалами справи не доведена правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій  у зв’язку із порушенням граничних строків погашення податкових зобоов’язань. Відтак вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.04.2007року на суму 50% штрафної санкції з податку на додану вартість у розмірі 695003,80грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом  владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, проголошена вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 27 листопада 2007року після закінчення розгляду справи, в присутності представників сторін.

Керуючись Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України “Про податок на додану вартість”, Законом України “Про державну податкову службу в Україні”,  ст.1, 2, 9, 11, 12, 17, 18, 71, 89, 94, 104, 105, 106, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати  недійсним податкове повідомлення – рішення Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції №/0 від 17.04.2007року на суму 695003,80грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь Державного підприємства “Добропіллявугілля”  (85000, Донецька область, м. Добропілля, пр-т Шевченка,2) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн.40коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 30 листопада 2007 року.

Суддя                                                                                              Кододова О.В.