ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ                РІШЕННЯ
"02" жовтня 2007 р.                                                             Справа №  13/4679
Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого -  судді  Скиби Г.М., при секретарі Бордунос Л.І., у відкритому судовому засіданні розглянув  справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування  від нещасних  випадків на виробництві  та професійних  захворювань Черкаській області, м. Черкаси, вул. Вернигори, 4
до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в особі Черкаського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України», м. Черкаси, бул. Шевченка, 320
про  стягнення  1344 грн. 17 коп.
за участю сторін представників сторін:
від позивача: участі не брали.
від відповідача: Пилипенко В.М. –за довіреністю від 30.03.2007 р.,
Тулуман Б.В. –за довіреністю  від 30.03.2007 р.,
Грушевий Ю.В. –за довіреністю від 04.06.2007 р.
Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача,  господарський суд  ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача страхові кошти, які перераховані банком на особовий рахунок №4242 потерпілої Кохан М.Ю.,  в сумі 1330 грн. 86 коп. та 1% за обслуговування банку 13 грн. 31 коп., всього - 1344 грн. 17 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступне:
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України здійснює державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, в тому числі відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим та членам їх сімей.
З 1 квітня 2001 року Фонд продовжив виплату відшкодування втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянці Кохан Марії Юхимівні. Кошти потерпілій зараховувались на особовий рахунок №4242 в відділенні Ощадбанку №3277.
10 вересня 2004 року Кохан М.Ю. померла, свідоцтво про смерть видане 10 вересня 2004 року, а Фонду стало відомо про смерть потерпілої після звірки з Пенсійним Фондом України. Родичі потерпілого не повідомили про її смерть, тому виплати не були припинені.
Так як страхові виплати по потерпілому Кохан М.Ю. було призначено довічно, то щомісячні перерахування проводились автоматично і до дня припинення виплат Фондом було перераховано надлишково 1330,86 грн.
Відділення виконавчої дирекції Фонду в у Шполянському районі звернулося до керуючого Шполянського відділення №3277 ВАТ "Державний ощадний банк України" з проханням повернути надлишково перераховані кошти Кохан М.Ю., на що було отримано відмову, тому Фонд змушений звернутися до суду.
Відповідно до п. 13 Постанови КМУ №1596 від 30.08.1999р. "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734" у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на нарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.
Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного Фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.
Відповідач  з вимогами, викладеними в позовній заяві, не згоден з наступних підстав:
Кошти, що були перераховані Позивачем, згідно платіжних доручень №1498 від 23.11.2004 у сумі 95,62 грн., №1707 від 24.12.2004 у сумі 90,54 грн., №121 від 20.01.2005 у сумі 90,54 грн., №259 від 16.02.2005 у сумі 98,60 грн., №422 від 18.03.2005 у сумі 97,15 грн., №629 від 19.04.2005 у сумі 121,05 грн., №821 від 20.05.2005 у сумі 112,09 грн., №949 від 22.06.2005 у сумі 112,09 грн., №1147 від 19.07.2005 у сумі 112,09 грн., №1278 від 25.08.2005 у сумі 113,55 грн., №1448 від 22.09.2005 у сумі 113,55 грн., №1622 від 24.10.2005 у сумі 113,55 грн., на ім'я Кохан Марії Юхимівни, були зараховані на її поточний рахунок, який є власністю клієнта. Власник рахунку в банку - це особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому, банк не вправі розпоряджатись рахунком клієнта та коштами, що на ньому знаходяться.
Згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" №1105 від 23.09.1999 року зазначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому (а не банківській установі) чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
У Філії - Шполянське відділення №3277 ВАТ "Ощадбанк" на ім'я Кохан М.Ю був відкритий особовий вкладний рахунок №4242.
Відповідно до вимог ст.1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Статтею 1071 Цивільного кодексу України закріплені підстави списання грошових коштів з рахунка, а саме, Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта тільки у трьох випадках: на підставі його розпорядження, без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. В даному випадку Закон має на увазі рішення суду відносно володільця рахунку та коштів на його рахунку. Згідно матеріалів, поданих позивачем - таке рішення по теперішній час відсутнє. Без наявності підстав, передбачених ст. 1071 ЦК України дії по списанню коштів може виконати лише особа, яка є володільцем рахунку, чи його правонаступник  (спадкоємець).
Згідно п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.04 № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8979, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї інструкції. Згідно п. 5.2. вказаної інструкції, примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі на підставі виконавчих документів, виданих судами.
Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"  не передбачає, що у разі смерті потерпілого щомісячні страхові виплати припиняються з дня його смерті.
Згідно угоди № 44 від 13.12.2000 р. "На зарахування на особові рахунки та виплату страхових виплат застрахованим", укладеної між ВАТ "Державний ощадний банк України" та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Клієнт (позивач) доручає, а Банк бере на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в його установах, та виплату страхових виплат застрахованим клієнта (в подальшому громадян) на платній основі через установи Банку. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача, а згідно ст. 30 цього Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача. Крім того Угодою не передбачено повернення сум виплат, що були перераховані Фондом на рахунки клієнтів вже після їх смерті.
З боку Банку відсутнє будь яке порушення прав Позивача, оскільки вимоги стосуються майна (коштів), яке не належить Банку, а лише обліковується на рахунку, що належить Кохан М.Ю. і тому Банк не є належним відповідачем у справі і дані вимоги не підлягають до задоволення.
Безпідставною є вимога Позивача про повернення 1 % за банківське обслуговування в сумі 13 грн. 31 коп., оскільки відповідно до ч. 8 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"  доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, проводяться за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, п.2.1.4. ч. 2 Угоди № 44 „Про зарахування на особові рахунки та виплату страхових виплат застрахованим", укладеної між ВАТ „Державний ощадний банк України" та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, встановлено, що за надання послуг сплачується комісійна винагорода в розмірі 1% від суми перерахування.
Згідно ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд соціального страхування від нещасних випадків це некомерційна    самоврядна    організація,    що    діє    на    підставі    статуту,    який затверджується її правлінням. Крім того, відповідно до ч. 16 ст. 34 вищезазначеного Закону лише виплата пенсії по інвалідності провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення, а Кохан М.Ю. отримувала лише страхове відшкодування часткової втрати працездатності. Відповідач вважає безпідставним посилання Позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на Постанову КМ України № 1596 від 30.08.99 „Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734" якою затверджено „Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах" (далі - Порядок) оскільки цим Порядком регулюються питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення, а Позивач не є таким органом.
При зверненні Позивача з листом № 119 від 05.04.2007 року про повернення коштів, перерахованих на особовий рахунок Кохан Марії Юхимівни філія —Шполянське відділення № 3277 ВАТ "Ощадбанк" не порушила жодної норми матеріального права, вказавши у своєму листі -відповіді, що вказані грошові кошти не можуть бути повернуті  на розрахунковий рахунок відділення Фонду у зв'язку з відсутністю для цього підстав. Лист-вимога відділення фонду не є підставою для стягнення коштів з рахунку клієнта.
Крім листа-вимоги Позивач не надав обов'язкових при виконанні списання коштів з рахунку - документів (виконавчі документи, рішення суду, платіжні документи, підтверджуючі волю власника).
Відповідач  вважає, що він є неналежним відповідачем в даних правовідносинах, оскільки страхові виплати у сумі, що зазначена в позовній заяві, належать власнику рахунку (спадкоємцю Кохан М.Ю.), а банк лише виконав належним чином доручення позивача щодо зарахування спірної суми на рахунок Кохан М.Ю. При здійсненні операцій з зарахування коштів на рахунок банк не здійснив жодних порушень. Тому між Банком і позивачем відсутній предмет спору. Представники відповідача просять в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, Суд дійшов до висновку, що в позові належить відмовити, оскільки позивач не довів порушення своїх прав саме відповідачем і у суду відсутні правові підстави покладення відповідальності на банк як обслуговуючу установу.
Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  позивача та не стягувати.
Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд -
В задоволенні позову  –відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Суддя                                                                                               Г.М. Скиба