донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.10.2007 р.                                                                           справа № 23/195

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Вдовенко М.В. (довіреність № 85-161юр від 20.06.07р.),

від відповідача:
Плуталова Н.В. (довіреність № 11/18/20 від 03.01.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" м.Кривий Ріг

на рішення господарського суду

Донецької області

від
10.08.2007 року

по справі
№ 23/195

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий Ріг" м.Кривий Ріг

до
Відкритого акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" м.Авдіївка

про
стягнення 1156 грн. 43 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Відкрите акціонерного товариства «Міттал Стіл Кривий Ріг», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка Донецької  області,  про  стягнення  вартості  вагової  нестачі продукції в розмірі 1 156 грн. 43 коп.

В процесі розгляду справи, на підставі клопотання ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»про процесуальне правонаступництво позивача у справі № 23/195, судом першої інстанції була здійснена заміна позивача по справі на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до вимог ст. 25 ГПК України.

Рішенням від 10.08.07р. у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що приймання продукції та документальне закріплення цих обставин  позивачем проведено з порушенням норм Інструкції № П-6, за цих підстав факт нестачі продукції та спричинення збитків позивачеві саме відповідачем, суд вважає недоведеним.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,  м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його незаконним та прийнятим із суттєвими порушеннями матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 10.08.07р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, якими позивач просить апеляційну інстанцію залучити до матеріалів справи додаткові матеріали.

Судовою колегією не приймаються до розгляду надані позивачем доповнення до апеляційної скарги, оскільки ці матеріали не були предметом розгляду у господарському суді Донецької області, в клопотанні про залучення них до матеріалів справи взагалі не вказано причин неможливості їх подання суду першої інстанції, тому, відповідно до вимог ст.101 ГПК України, тому вони повертаються скаржнику.

В судовому засіданні відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив Донецький апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції  від 10.08.07р. залишити в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне  розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин   справи   достатньо   матеріалів,   що   знаходяться  в  матеріалах  справи № 23/195, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.  Додаткові  докази   приймаються   судом,   якщо   заявник обґрунтував  неможливість  їх  подання  суду  першої  інстанції  з

причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам з урахуванням мотивів, викладених в постанові, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2005р. між Відкритим акціонерним товариством „Криворізький гірничо-металургійний комбінат „Криворіжсталь”,  м.Кривий Ріг Дніпропетровської обл. (правонаступником якого був позивач –ВАТ „Міттал Стіл Кривий Ріг», в подальшому ВАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг”), та відповідачем, Відкритим акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка Донецької області, був укладений договір купівлі-продажу №1185/05Сб/5128.

Відповідно  до  п.1 Договору відповідач зобов'язався продати, а позивач зобов'язався   прийняти   та   оплатити  коксовий  дріб’язок  (0-10мм)  в   кількості  96 000тн. плюс-мінус 5% за опціоном відповідача.

Сума   за   Договором   орієнтовно складала 46 080 000 грн., в т.ч. ПДВ -20 %  (п. 1.3. Договору).

Згідно умов пункту 2.1 Договору, поставка продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах СРТ станція Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці згідно Інкотермс 2000.

Оплата кожної партії продукції здійснюється на вимогах авансового платежу шляхом перерахування грошових коштів позивача на поточний рахунок відповідача після надання відповідачем позивачу рахунку на попередню оплату (п.3.2 Договору).

За накладними №№ 52739444, 52739445, 52739446, 52739447, 52739427, 52739428 відповідач у вагонах №№ 65754616, 68206317, 68615129, 66448531, 67372144, 68500388 відвантажив позивачу 01.05.2006р.  коксовий дріб’язок.

При прийманні позивачем продукції за участю представника громадськості, на думку позивача, в вищезазначених вагонах була виявлена вагова нестача товару в кількості 6,7т.

Умовами п.п. 4.1, 4.2 Договору передбачено порядок приймання продукції у кількості та якості відповідно до вимог Інструкції П-6, П-7, продукція вважається прийнятою позивачем за кількістю відповідно до товаросупроводжуючих документів.

Акт про приймання продукції за кількістю №33 від 01.05.2006р. складений в присутності представника громадськості Долгушиного І.В. В підтвердження повноважень зазначеної особи надано посвідчення № 170 від 28.04.2006р., яке було видано на приймання вантажів в тому числі перевантаження порожніх вагонів з 01.05.06р. початок 19.00год., кінець 7.00год. 02.05.06р.

Позивачем 02.05.2006р. було проведено переваження  ваги  тари  порожніх  вагонів,  результат  якого  зафіксований  актом   № 33/1 від 02.05.06р.

Як зазначив позивач у наданому розрахунку ціни позову, з урахуванням норми нестачі 1% та норми надлишків 0,2%, відповідальна нестача продукції склала 2,471т, вартість якої –1156 грн. 43 коп.

Пред’явлені   відповідачем до сплати платіжні вимоги-доручення   № 761496,  № 761516  від 28.04.06р.  на оплату  продукції  за  договором  № 1185/05Сб/5128, сплачені  позивачем  в  повному розмірі,  що підтверджено платіжним дорученням № 1/06443 від 11.05.2006р.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №851-4/6-1юр/кс від  13.03.2007р.   про  відшкодування  вартості  вагової  нестачі  продукції  на суму 1 156 грн. 43 коп.

Відповіддю на претензію № 11/03/388 від 05.04.2007р. відповідач відмовив у задоволенні претензії.

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача збитки у вигляді вартості вагової нестачі продукції в розмірі 1 156 грн. 43 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Збитки –це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б уразі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст.224 ГК України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка  зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі  належного виконання зобов’язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Позивачу потрібно довести суду протиправну поведінку відповідача факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов’язань саме відповідачем, та причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов’язань та заподіяними збитками. Відповідачу потрібно довести суду відсутність його вини у спричинених позивачеві збитках.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача з огляду на наступне.

На думку позивача, неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачем полягає в тому, що вага фактично поставленої позивачу продукції не відповідає вазі, вказаній в товаросупроводжуючих документах, чим йому нібито завдані збитки в розмірі вартості вагової недостачі.

В акті приймання продукції за кількістю № 33 від 01.05.2006р. зазначено, що зважування продукції проводилось на автоматичних електронно-тензометричних 200-тонних вагах, які знаходяться на під'їзній колії позивача і розташовані до пункту передачі вантажу залізницею. Позивачем не доведено суду належними  засобами доказування факту дотримання ним вимог п.6 Інструкції П-6 в частині належного проведення приймання продукції при отриманні її від органу транспорту. Оскільки фактично переважування продукції позивачем відбувалося до видачі вантажу залізницею, а ним не надано суду першої інстанції належних доказів об’єктивного існування на підприємстві такого технологічного порядку отримання продукції від залізниці, то судова колегія не може вважати доведеним позивачем факти, викладені в акті приймання продукції за кількістю, в цій частині.

Акт приймання має бути складеним у день виявлення нестачі продукції, комісією на момент його складання фактично встановлюється кількість поставленої продукції шляхом відрахування ваги брутто і ваги тари вагону, згідно даних в залізничній накладній.

Пунктом 14 Інструкції П-6 встановлено, що при неможливості переваження продукції без тари, визначення ваги нетто провадиться шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції і ваги тари після звільнення її із-під продукції.

Результати перевірки оформлюються актами. В актах про результати перевірки ваги тари вказуються також вага нетто продукції, визначеної шляхом вирахування із ваги брутто ваги тари.

В акті № 33 зазначено про комісійне зважування ваги брутто. Однак в цьому ж акті має місце і колонка „нетто вага за переваженням”, хоча фактично відповідно до п. 14 Інструкції № П-6 позивач вагу нетто не переважував. Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що акт № 33 містить відомості, що не відповідають дійсності.

Переваження тари порожніх вагонів позивач здійснив 02.05.06р. без будь-якої відмітки про пояснення причин цього.

Пунктом 24 Інструкції № П-6 передбачено, що приймання продукції, як правило, повинно вестись без перерви. Про перерву в прийманні продукції, його причини та умови зберігання продукції під час перерви робиться запис в акті, якій повинен бути складений відповідно до п.25 Інструкції.  Позивачем не обґрунтовано, чому приймання продукції фактично провадилось 2 дні –1 та 2 травня 2006р. В акті про приймання продукції за кількістю від 01.05.06р. відсутні будь-які такі відмітки. Крім того, в акті про переважування тари та приймання продукції за кількістю не зазначено про те, що цей випадок є таким, коли перевіряється вага тари одночасно з перевіркою ваги нетто, або була здійснена перевірка ваги нетто після її звільнення для визначення ваги нетто шляхом вирахування з ваги брутто ваги тари.

Акт про зважування тари №33/1 був складений через добу і більше після приймання продукції і не містить даних про час і день вивантаження продукції. Також в акті не зазначено, яким саме шляхом провадилось перевантаження вагонів.

Отже, вищевказаний акт, в якому зафіксовані дані переваження порожніх вагонів, не був оформлений згідно вимог Інструкції П-6, що є порушенням даної Інструкції.

Крім того, абз.1 Інструкції П-6, передбачає, що перевірка ваги нетто здійснюється у порядку, встановленому стандартами, технічними умовами та іншими, обов’язковими для сторін правилами. В даному випадку, обов’язковими для сторін правилами є положення п.22 Правил видачі вантажів, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.00р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України зі змінами і доповненнями, та положення ДСТУ 322-12-2-94 (в Договорі зазначені інші ТУ). В вищевказаних актах не зазначено про переваження тари, яким чином, способом та порядком, відповідно до якого пункту Правил.

Крім того, в основному акті про приймання продукції за кількістю №33 відсутня відмітка про те, яку ж вагу тари було зазначено в графі «вага з переваження». Судова колегія вбачає з акту № 33 від 01.05.06р., що вказана вага тари в графі «вага з переваження»є фактичною вагою тари, з брусу, зазначеною в документах відповідача, а саме в залізничних накладних.

Як вбачається з наданого позивачем посвідчення на ім’я Боричевої М.В., що була видана для участі в прийманні вантажів та для перевантаження порожніх вагонів, воно стосується права на участь в прийманні продукції та перевантаженні вагонів, які прибули на підприємство 02.05.06р., що є порушенням вимог п.21 Інструкції П-6. Тоді як, спірні вагони прибули до позивача 01.05.06р., що є порушенням вимог  п.21  Інструкції П-6. Видане посвідчення має креслення, що недопустимо. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи в підтвердження повноважень комерційного директора В.Т.Садовник підписувати посвідчення представників громадськості та затверджувати акти приймання продукції за кількістю.

Крім того, сторонами без заперечень та зауважень укладено Договір, в якому пунктом 3.2 Договору передбачено, що оплата кожної партії продукції здійснюється на вимогах авансового платежу шляхом перерахування грошових коштів позивача на поточний рахунок відповідача після надання відповідачем позивачу рахунку на попередню оплату. У разі оплати відповідної партії продукції по факту відвантаження, покупець зобов’язаний перерахувати грошові кошти на рахунок  продавця протягом п’яти днів з дати виставлення платіжної вимоги-доручення. Пунктом 3.6 Договору передбачено, що продавець має право змінити ціну (встановлену в розмірі 400 грн. за одну тонну сухої ваги без ПДВ), узгодивши її з покупцем. Відповідачем  у виконання цього пункту Договору, 28.04.06р. були пред’явлені позивачу до оплати платіжні вимоги-доручення №№ 761496, 761516, проте як стверджує позивач, вони були сплачені платіжним дорученням № 1/06443 лише 11.05.06р., тобто вже після фактичного приймання продукції від відповідача з нестачею.

Матеріалами справи не підтверджуються доводи позивача щодо оплати спірної продукції платіжним дорученням № 1/06443 від 11.05.06р., оскільки в призначенні платежу вказані дати іншого рахунку-фактури від 30.04.06р., тоді як до оплати були виставлені платіжні вимоги-доручення №761496, №761516 від 28.04.06р.

Позивач, як суб’єкт господарювання відповідно до вимог ст.226 ГК України, повинен в кожному випадку прийняти всі необхідні заходи щодо запобігання спричинення йому можливих збитків.

Крім того, позивачем не доведено суду обґрунтованість наданого ним розрахунку відповідальної нестачі продукції. Позивачем не доведені цифри, які ним вказані в наданому розрахунку вартості вагової нестачі, а саме: позивачем зазначено, що в документах постачальника визначена суха вага, тоді як таких документів в матеріалах справи взагалі немає; в розрахунку зазначена вартість 1т. –380 грн. без пояснення, чому змінена в односторонньому порядку ціна за Договором.

З огляду на вищезазначене, матеріалами справи не підтверджено факт спричинення збитків позивачеві у вигляді вартості нестачі отриманої продукції саме з вини відповідача в розмірі 1 156 грн. 43 коп., оскільки надані позивачем акти складені з порушенням Інструкції П-6 і не можуть бути визнані судовою колегією в якості документів, що мають доказову силу при засвідченні кількості продукції в період її приймання від органу транспорту.

Інші доводи апеляційної скарги судовою колегією розглянуті та до уваги не прийняті, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про недоведеність позивачем його позовних вимог про   стягнення    збитків   у  вигляді  вартості вагової нестачі продукції в розмірі 1 156  грн. 43 коп.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте судом першої інстанції за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 10.08.07р. у справі № 23/195 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення господарського суду Донецької області від 10.08.07р. у справі № 23/195 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 10.08.07р. у справі № 23/195 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС