ПОСТАНОВА

"16" березня 2007 р.
Справа № 15а/352-4967

14 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Бучинської Г.Б.

при секретарі судового засідання  Лещук Г.В.

Розглянув справу

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Тернопільський комбайновий завод", вул. Лук'яновича, 8, м. Тернопіль

до   Державної виконавчої служби у м. Тернополі № 1, вул. Київська, 3а, м. Тернопіль

про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 995258 від 08.12.2006р.

За участю представників сторін:

позивача: Мірінович У.А. - довіреність № 92/2039 від 06.09.2006р.

відповідача: заступник начальника Харкова Л.О. –довіреність № 2376-15 від 14.02.2007р.

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариство "Тернопільський комбайновий завод", м. Тернопіль звернулося у господарський суд з позовом до Державної виконавчої служби у м. Тернополі № 1, м. Тернопіль про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №995258 від 08.12.2006р.

Як вбачається із позовних матеріалів, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, у зв’язку з чим справа розглядається згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України, що набрав чинності з 01.09.2005р.

Відповідно до змісту пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснюється за відсутності відповідного клопотання сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги повністю, стверджуючи, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 995258 від 08.12.2006р. винесено відповідачем незаконно та безпідставно; остання є неправомірною, так як суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження", у зв’язку з чим просить її скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву № 2376 від 14.02.2007р. просить суд відмовити ВАТ "Тернопільський комбайновий завод" у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у зв’язку з наступним.

Відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 3 ст. 2 КАС України).

Статтю 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позивач є учасником (боржником) зведеного виконавчого провадження, здійснюваного відповідачем по цій справі. Діючим на даний час Цивільним процесуальним кодексом України та Господарським процесуальним кодексом України передбачено право боржника за виконавчим провадженням щодо нього оскаржувати дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби при виконанні рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів.

Умови і порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України „Про виконавче провадження” (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших  органів  (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено у судовому засіданні, постановою від 08.12.2006р. державним виконавцем ДВС у м. Тернополі № 1 –Кошильовською І.М. при примусовому виконанні зведених виконавчих проваджень №23 та №55 про стягнення з ВАТ "Тернопільський комбайновий завод" в користь фізичних та юридичних осіб заборгованості накладено арешт на все майно, що належить ВАТ “Тернопільський комбайновий завод», а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Підставою для винесення зазначеної постанови, як зафіксовано в постанові від 08.12.2006р., була заява ТзОВ «НАК»про накладення арешту на майно товариства –підстанцію трансформаторну 40000/110/10 з метою забезпечення виконання рішень.

Наявними в матеріалах справи документи підтверджено, що на виконанні в Державній виконавчій службі у м. Тернополі № 1 знаходиться зведене виконавче провадження № 23 (згідно постанови про об’єднання у зведене виконавче провадження від 26.09.2001р.) щодо стягнення на підставі рішень судів з ВАТ «Тернопільський комбайновий завод»заборгованості в користь Пенсійного фонду України, держави та юридичних осіб; а також зведене виконавче провадження № 55 від 26.10.2006р. щодо стягнення на підставі рішень судів з ВАТ «Тернопільський комбайновий завод»заборгованості по заробітній платі.

У разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони  об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах  загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження (ст. 49 Закону).

Статтею 50 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Пунктом 5.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Міністерства юстиції України 15 грудня 1999р. № 74/5 (надалі - Інструкції) визначено порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, а саме: звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів ДПІ, банків тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах, та на зберіганні в банках чи інших кредитних установах, на них накладається арешт, про що виноситься постанова (ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", п. 5.6.1. Інструкції).

Частиною п’ятою зазначеної статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладене стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

У відповідності до п. 5.6.6 Інструкції, при проведені виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника ДВС складає акт опису й арешту майна.

Отже, зазначеними нормами встановлено межі повноважень ДВС при вчиненні стягнення на грошові кошти боржника, а саме: виявлення коштів, опис коштів зі складанням акту опису, арешт коштів із винесенням постанови про арешт коштів, та вилучення їх; арешт накладається на грошові кошти, за умови наявності у ДВС даних про те, що на рахунках боржника знаходяться грошові кошти.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Стаття 5 Закону покладає на державного виконавця обов’язок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Для цього державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт: на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством; на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установ, на рахунки цінних паперах (ст. 5 Закону).

Актами державних виконавців державної виконавчої служби від 08.10.2004р. серії АА №004070, від 22.02.2005р. серії АА №012069, від 29.11.2006р. серії АА №404955 був здійснений опис й арешт майна, що належить боржнику, відповідно:

- інженерного корпусу ПКТІ вартістю 1 104 153,00 грн.,

- лабораторно - побутовий корпус ливарного цеху вартістю 1 466 000,00 грн.,

- водозабірної споруди, очисної споруди технічних воріт та лінійної частини технічного водопостачання загальною вартістю 8 млн. грн.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС у м. Тернополі № 1 від 22.09.2006р. АА № 995488 накладено арешт на транспорті засоби товариства на суму 1 654 413,16 грн. та заборонено здійснювати його відчуження.

12.10.2006р. при примусовому виконанні наказів та виконавчих листів, згідно рішень господарського суду Тернопільської області та Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з ВАТ “Тернопільський комбайновий завод»в користь фізичних та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 7 609 039,00 грн., державним виконавцем ДВС у м. Тернополі № 1 винесено постанову, згідно якої накладено арешт на кошти боржника в сумі 7 609 039,00 грн.

Крім того, постановою від 26.10.2006р. (при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 55 від 26.10.2006р. та виконавчих листів, згідно рішень Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з ВАТ “Тернопільський комбайновий завод»в користь фізичних осіб заборгованості по заробітній платі на загальну суму 47 990,52 грн., а також постанов про стягнення з боржника виконавчого збору ДВС у м. Тернополі № 1 на загальну суму 4799,52 грн.) накладено арешт на кошти товариства в сумі 52 790,04 грн.

Позивач стверджує, що з метою добровільного виконання рішень судів про стягнення заборгованості по заробітній платі та повернення державного мита, на підставі яких видано виконавчі документи, 03 листопада 2006 року ВАТ “Тернопільський комбайновий завод»було перераховано на рахунок відповідача 52000 грн. боргу по заробітній платі та 3000 грн. по сплаті державного мита, підтверджуючи платіжними дорученнями, відповідно №2341 та №2340, а відтак вважає, що оскільки боржником повністю сплачено суми, що підлягали до стягнення по об'єднаних в даному провадженні виконавчих документах, у ДВС відсутні підстави для забезпечення виконання зведеного виконавчого провадження № 55.

Водночас, обґрунтовуючи позовні вимог, позивач посилається на те, що зазначеними постановами було накладено арешт на майно та грошові кошти товариства в сумі 19,886 млн. грн., однак, по об'єднаних у зведене виконавче провадження виконавчих документах (зведене виконавче провадження № 23) до стягнення з ВАТ “Тернопільський комбайновий завод»підлягає лише 7,65 млн. грн.

У відповідності до ст. 55 Закону, за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Отже, враховуючи, що загальна залишкова вартість основних засобів ВАТ “Тернопільський комбайновий завод»складає 12,236 млн. грн., що майже в два рази перевищує борг за виконавчими документами по зведеному виконавчому провадженню № 23, накладення арешту на все майно позивача не є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 50 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Статтею 55 вищезазначеного Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, при цьому арешт може бути накладений лише у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов’язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Крім того, ст. 55 Закону визначено виключний перелік підстав, за яких застосовується арешт, а саме: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

З оскаржуваної постанови не вбачається, яким саме рішенням суду передбачено арешт всього майна ВАТ "Тернопільський комбайновий завод", ст. 55 Закону не передбачено накладення арешту з підстав, зазначених ДВС в оскаржуваній постанові, а саме - за заявою стягувача. Жодним судовим органом не приймалось рішення про заборону товариству реалізовувати майно, зокрема й підстанцію трансформаторну 40000/110/10 за заявою стягувача ТзОВ «НАК»з метою забезпечення виконання рішень.

Відповідно до ст. 64 даного Закону у разі накладення арешту на майно підприємств –боржників, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець у трьохденний строк повідомляє Фонд державного майна України про накладення арешту на майно підприємств-боржників, а також дані про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог стягувача.

При умові, отримання повідомлення відповідного органу Управління чи Фонду державного майна України про вчинення цими органами дій щодо порушення справи про банкрутство боржника –юридичної особи, державний виконавець звертається до суду з заявою про відстрочку виконання відповідно до ст. 33 Закону.

Тобто, Закон передбачає особливий порядок накладення арешту на майно підприємств-боржників, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а саме встановлено обов’язкове повідомлення Фонду державного майна України про вчинення зазначених дій.

Згідно Постанови КМУ від 23.12.2004р. №1734 «Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ від 13.04.2005р. №272), ВАТ «Тернопільський комбайновий завод»має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Проте, як стверджує позивач, ДВС у м. Тернополі № 1 у 3-денний строк повідомлення про накладення арешту на майно товариства ні власнику, ні Фонду державного майна України не було надіслано.

У оскаржуваній постанові не зазначено меж суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання; не складено акта опису майна з врахуванням вимог ст. 64 Закону щодо черговості, а накладено арешт на все майно ВАТ "Тернопільський комбайновий завод", вартість якого значно перевищує загальні суми, які підлягають до стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій па виконання.

Водночас, постановою від 08.12.2006р. порушено право ВАТ "Тернопільський комбайновий завод", надане йому ст. 56 Закону (зокрема, не зазначено ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу).

З наведеного вбачається, що відповідачем, в порушення ст.ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5.6.6 «Інструкції про проведення виконавчих дій», накладено арешт на майно ВАТ “Тернопільський комбайновий завод», що значно перевищує суму стягнення за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням витрат, пов’язаних з проведенням виконавчих дій, що позбавило дане товариство гарантованого ст. 44 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України права власника вільно розпоряджатися належним йому майном, а тому постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.12.2006р. суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до ст. ст. 69 - 71 КАС України доказами в адміністративному судочинства є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно п. 1 ст. 94 КАС України, судові витрати, здійснені позивачем, підлягають поверненню з Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 49, 50, 55, 56, 64 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 6, 7, 17, 18, 69, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 181 та п. 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов задоволити.

2. Скасувати постанову Державної виконавчої служби у м. Тернополі № 1 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 995258 від 08.12.2006р.

3. скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 19.12.2006р.

4. Повернути з Державного бюджету України 8 (вісім) грн. 50 коп. сплаченого судового збору на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільській комбайновий завод", вул. Лук'яновича, 8, м. Тернопіль (ідентифікаційний код 05754502).

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    Г.Б. Бучинська