ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.11.2007
Справа № 2-440/07

Дніпропетровський  апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого  Прокопенко А.Є. -доповідач,

суддів:
Крутовських В.І.,  Дмитренко А.К.

При секретарі  судового засідання  Савін В.Ю.

За участю
представники сторін:

від позивача:  ОСОБА_1. представник, посвідчення №161/н  від 29.06.05;

відповідач-2:  ОСОБА_2. представник, довіреність №2992  від 26.07.06;

від третьої особи:  Назаренко Н.М. голова Фонду комунального
майна міської ради, посвідчення №1  від
26.06.07.

Представник відповідача - 1 у судове
засідання не з"явився, про час та місце судового засдання повідомлений
належним чином.

розглянувши апеляційну  скаргу ОСОБА_3,
м.Олександрія на  ухвалу Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградській області №2-4425-06 від  16.11.06р.  у справі
№  2/440-07

за позовом   Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4,
м.Олександрія

до
відповідача-1: Фонду комунального майна Олександрійської міської ради м.
Олександрія

до відповідача-2: ОСОБА_3,
м. Олександрія

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору: Олександрійська міська Рада

про
визнання договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу недійсним,
повернення об”єкта приватизації у комунальну власність.

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.11.2006 року у справі
№2-440/07 (суддя Куковенкова С.В.) накладено арешт на нерухоме майно -нежитлове
приміщення загальною площею 625.6 кв.м.
за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_3.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від
16.11.2006р.суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може вжити
заходів по відчуженню майна, щодо яких виник судовий спір, що може спричинити
тривалий процес відновлення прав позивача.

Не погодившись з ухвалою
міськрайонного суду від 16 .11.06р. ОСОБА_3. звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції у справі №2-440/07, посилаючись на те.
що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відсутні будь-які докази  про
те, що не житлове приміщення може бути відчужене.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників
сторін, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3. на ухвалу від 16.11.2006р
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи,
фізична особа-приватний підприємець ОСОБА_4.
звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору
купівлі-продажу  приміщення шляхом викупу
№ 005 від 1 лютого 2006 року, визнання недійсним Свідоцтва про право  власності на об`єкт нерухомого майна -магазин
непродовольчих товарів після реконструкції не житлових приміщень, видане 15
серпня 2005 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради,
зобов`язання відповідача - ОСОБА_3.
повернути нежитлове приміщення загальною площею 625.6 кв.м. за адресою
м.Олександрія, АДРЕСА_1  у комунальну
власність. Позивач з метою забезпечення позову просив накласти арешт на
нерухоме майно, що є предметом спору.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції безпідставно задовольнив клопотання позивача про забезпечення позову,
оскільки  предметом даного спору є
визнання недійсним договору купівлі-продажу, а такий захід до забезпечення
позову як накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача,
стосується  випадків пред`явлення позовів
майнового характеру(стягнення коштів чи витребування майна на користь позивача
у відповідача).

Відповідно до вимог ст.66 ГПК
України обов`язковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є
встановлення судом  обставин, які
вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення господарського суду. В своєму клопотанні
позивач не довів, а суд не встановив наявність обставин, які можуть утруднити
чи зробити неможливим виконання рішення
суду по суті спору. Враховуючи те, що встановлення існування саме таких
обставин є підставою для застосування заходів забезпечення позову, суд першої
інстанції безпідставно виніс оскаржувану ухвалу.  Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі
визнання оспорюваного договору недійсним сторони повертаються в первісний стан,
який існував до укладення договору, шляхом обов`язкового повернення кожною із
сторін всього одержаного за угодою. З огляду на те, що згідно з ч.1 ст. 236 ЦК
України договір, який визнано судом недійсним, є недійсним з моменту його
укладення, в даному випадку не існує загрози неможливості чи утруднення
виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки будь-які результати
виконання сторонами умов оспорюваного договору не будуть породжувати жодних
юридичних наслідків для сторін договору. При прийнятті оскаржуваної ухвали
судом не було враховано положення п.п.2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України  від 28.04.1978р. № 3 „Про судову
практику у справах про визнання угод недійсними”, згідно яких при задоволенні
позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про
застосування передбачених законом наслідків та визнаючи угоду недійсною, суд ,
якщо інше не передбачено законом, своїм рішенням зобов`язує кожну із сторін
повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі ( у разі втрати, псування, значного зносу  майна, істотної його зміни та ін.)- повернути
його вартість у грошах.

Зважаючи на викладене колегія
суддів дійшла висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм
процесуального права та обумовлену цим наявність підстав для  задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3. та
скасування оскаржуваної ухвали від 16.11.2006р. про забезпечення позову.

Позивач у наданому до справи
06.11.07р. листі посилається на те, що відповідно копії повідомлення  Олександрійського комунального міжміського
бюро технічної інвентаризації від 19.10.07р. №179 станом на цю дату право власності
на не житлове приміщення в будинку №67 по пр.Леніна в м.Олександрії
зареєстровано за громадянкою ОСОБА_5. Даний факт на думку позивача свідчить про
незаконність дій відповідача не зважаючи на арешт та заборону відчуження
зазначеного не житлового приміщення, що повинно оцінюватись судом під час
перегляду справи №2-440/07. Суд вважає
таке посилання безпідставним, оскільки оцінка дій суду першої інстанції
по забезпеченню позову проводиться  апеляційним
господарським судом на час винесення ухвали про забезпечення позову, тобто на
16.11.06р., коли зазначені обставини ще не мали місця.

Приймаючи до уваги викладене,

Керуючись ст.ст. 101, 103-106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.11.06р.
№2-4425-06 у справі  №2-440/07 задовольнити.

Ухвалу Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.11.06р. №2-4425-06 у справі
№ 2-440/07  скасувати.

Відмовити в задоволенні  заяви
Фізичної особи приватного підприємця
ОСОБА_4. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме
майно -не житлове приміщення загальною площею 625,6 кв.м. за адресою
Кіровоградська область, м.Олександрія, АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3. і
заборони його відчуження та проведення будь-яких дій.

Головуючий
А.Є.Прокопенко

Суддя
В.І.Крутовських

Суддя
А.К.Дмитренко

З оригіналом згідно

Помічник судді
А.В.Тальян