ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.07
Справа №АС2/587-07.

За позовом: Приватного підприємства «Битхімторг», м. Суми

до відповідача:    Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі

м. Суми

про визнання рішення недійсним

Суддя Соп’яненко О.Ю.

При секретарі судового засідання Петен Я.Л.

За участю представників сторін:

від позивача – Чернишенко В.Д., Варенко О.В., Антонюк В.О.

Від відповідача – Супрунов І.Ю.

Суть спору: Позивач просив визнати недійсним рішення начальника Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми № 705 від 22.10.2007р. про застосування фінансових санкцій до Приватного підприємства «Битхімторг», м. Суми.

Позивач подав уточнення позовних вимог, в якому просить скасувати рішення начальника Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми № 705 від 22.10.2007р. про застосування фінансових санкцій до Приватного підприємства «Битхімторг», м. Суми, і суд приймає це уточнення до розгляду.

Відповідач подав заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує і просить у позові відмовити, посилаючись на те, що в ході документальної перевірки позивача виявлено факти заниження суми виплат, на які нараховуються страхові внески, а саме: за січень 2004р. на суму 300 грн. та за червень 2005р. на суму 365 грн. 75 коп., що відображено в акті перевірки правильності повноти нарахування, своєчасності сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду від 18.10.2007р. № 196/3-26. Ч. 6 ст. 18 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 07.09.2003р., визначає, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив:

З 04.10.2007р. по 18.10.2007р. провідним спеціалістом відділу по контрольно - перевірочній роботі Волчок К.О., на підставі посвідчення, виданого управлінням Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми № 699/3-26 від 02.10.2007р., відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997р., Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., Закону України «Про здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове соціальне страхування»  № 700-ХІV від 21.05.1999р., Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р. проведена планова документальна перевірка Приватного підприємства «Битхімторг» з питань правильності, повноти нарахування, своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду України за період з 01.11.2003р. по 01.10.2007р. За результатами перевірки складено акт відповідної форми.

На підставі акту № 196/3-26 від 18.10.2007р. перевірки правильності повноти нарахування, своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду Приватним підприємством «Битхімторг» 22.10.2007р. відповідач виніс рішення № 705 про застосування фінансових санкцій до позивача в розмірі 665 грн. 75 коп. за приховування (заниження) сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески, відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 07.09.2003р.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що фінансові санкції, передбачені п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р., застосовуються до страхувальників за приховування (заниження) суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові платежі. Тобто, як зазначає позивач, для застосування таких фінансових санкції необхідно довести факт свідомих, навмисних дій страхувальника з метою приховування (заниження) суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові платежі, а це в свою чергу спричиняє заниження сум страхових внесків, які необхідно перерахувати до Пенсійного фонду України. Жодних підтверджень, що страхувальник діяв свідомо ти навмисно відповідачем не наведено.

Позивач у позовних вимогах зазначає, що він, виявивши помилки при розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за січень 2004р. та червень 2005р., самостійно виправив ці помилки вже в лютому 2004р. та липні 2005р. та перерахував всі нараховані суми страхових внесків до Пенсійного фонду України з урахуванням пені, як того передбачає ст. 106 зазначеного Закону.

Таким чином, як вважає позивач, він жодним чином не здійснював дій з метою приховування (заниження) суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові платежі.

Разом з тим суд вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені із наступних підстав:

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р., визначає принципи та структуру системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими   внесками.   Зміна   умов   і   норм щодо загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до вказаного Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 зазначеного Закону, позивач є страхувальником і зареєстрований як платник страхових внесків в управлінні Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми.

Ч. 2 ст. 17 вказаного вище Закону, встановлені обов'язки страхувальників, серед яких нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески: подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Ч. 6 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р., визначає, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Нарахування страхових внесків здійснюється у відповідності до ст. 19 вказаного Закону, за якою об'єктом нарахування внесків до Пенсійного фонду для позивача є суми фактичних витрат на оплату праці працівників.

Стаття 106. зазначеного закону, визначає, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

В судовому засіданні встановлено, що під час документальної перевірки позивача відповідачем виявлено факти заниження суми виплат, на які нараховуються страхові внески, а саме: за січень 2004р. на суму 300 грн. та за червень 2005р. на суму 365 грн. 75 коп., що відображено в акті перевірки правильності повноти нарахування, своєчасності сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду № 196/3-26 від 18.10.2007р., копія якого приєднана до матеріалів справи, а оригінал досліджено судом у судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р. та пп. 9.3.3 п. 9.3 розділу 9 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2001р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, із змінами та доповненнями за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої") заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу). При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 15 цієї Інструкції.

Підставою для прийняття такого рішення є акт документальної перевірки або акт звірки з органами податкової служби.

Крім того, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003р. не передбачено звільнення від фінансової відповідальності за умови виправлення помилки чи усунення порушення. Також жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов'язок доказування управлінням факту свідомих, навмисних дій страхувальника з метою приховування (заниження) сум заробітної плати, як це зазначає позивач у адміністративному позові. Підставою щодо застосування фінансової санкції є сам факт, який встановлюється перевіркою.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дійшов висновку, що рішення відповідача № 705 від 22.10.2007р. про застосування фінансових санкцій прийняте Управлінням Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми в межах його компетенції та відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги вищенаведене суд дійшов висновку, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України і матеріалам справи, і суд у позові відмовляє.

Тому, керуючись ст. ст. 158, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

2. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

3. Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                  СОП‘ЯНЕНКО О. Ю.