ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.11.2007                                                                                    Справа  № 12/260

Суддя господарського суду Тисянчин В. М. розглянувши матеріали

за позовом відкритого акціонерного товариства „Приборжавське заводоуправління будівельних матеріалів”, с. Приборжавське Іршавського району

до відповідача державного підприємства „Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук”, с. В. Бакта Берегівського району

про стягнення заборгованості в сумі 31 309,50 грн.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –Ісак М. П., (представник за довіреністю №319 від 20.09.2007 року)

Від відповідача – не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов відкритого акціонерного товариства „Приборжавське заводоуправління будівельних матеріалів”, с. Приборжавське Іршавського району до державного підприємства „Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук”, с. В. Бакта Берегівського району  про стягнення заборгованості в сумі 31 309,50 грн.

Представнику позивача роз’яснені права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи та повідомила суд про те, що позивач уникає від добровільного погашення залишку боргу, посилаючись на неодноразові звернення до відповідача. Разом з тим, представник позивача наголосила на тому, що підприємство –позивач здійснювало поставку будівельного товару власним транспортом та за власний рахунок.

На вимогу суду відповідач письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та довідку органу держстатистики про включення до ЄДРПОУ не подав, свого уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, а  натомість телеграмою від 27.11.2007 року просить відкласти розгляд справи на інший термін „у зв’язку із перебуванням у відрядженні нашого представника”.

Представник позивача заперечила відкладення розгляду справи на пізніший термін мотивуючи дії відповідача за чергову спробу ухилитись від виконання своїх обов’язків щодо погашення решти боргу, вказуючи на довготривале існування боргу, ненарахування відповідачу до позовних вимог додатково 3% річних та інфляційних збитків, на що підприємство –позивач має право відповідно до ст. 625 ЦК україни, а також, обставини фінансово –економічної скрути, що виникла через несвоєчасну оплату за надані будівельні матеріали багатьох державних установ і організацій області, через що створились обставини, які загрожують невиплаті заробітної плати працівникам підприємства, сплати податків до державних цільових фондів, коштів банківськими установами за надання кредиту.

Беручи до уваги обгрунтування клопотання та заперечення сторін –судом відхиляється клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи на інший термін з огляду на:

-          завчасне отримання ухвали про порушення провадження у справі, де зазначено про час і місце слухання справи (повідомлення № 5352814 про вручення поштового рекомендованого відправлення свідчить про вручення 22.11.2007 року ухвали суду від 16.11.2007 року, де зазначені вимоги до відповідача), тоді як судове засідання призначено на 28.11.2007 року;

-          не подано письмового відзиву на позов, який би висвітлював позицію відповідача до позову (чим проігнорована ухвала суду від 16.11.2007 року);

-   неподання доказів відповідачем про неможливість здійснення заходів щодо представництва інших осіб у судове засідання відповідно до ст. 28 ГПК України;

-  неподання доказів в необхідність задоволення клопотання (телеграми);

-  наявність акту звірки засвідченого між сторонами;

-  визнання явки уповноважених представників сторін у судовому засіданні на розсуд сторін (не обов’язковою);

- достатньою обґрунтованістю позовних вимог з огляду ст. 32-36 ГПК України, що відповідно до ст. 75 ГПК України –не є правовою перешкодою для розгляду справи по суті.

При цьому, суд вважає, що поважні причини, через які сторони не можуть здійснити представництво у судовому засіданні визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані з дійсно істотними труднощами для своєчасного вчинення зобов’язань процесуальних дій.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх,   заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 31 309,50 грн.  –основного боргу щодо оплати за поставлену, згідно договору № 34 від 28.08.2006 року, муку вапнякову в кількості 698,7 тон, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-  накладними за вересень, жовтень та грудень 2006 року;

-  довіреністю ЯМХ № 773454 від 20.12.2006 року;

-  актом звірки станом на 01.01.207 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 153 від 12.06.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є поставка муки вапнякової (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість поставленої муки вапнякової є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися  колом обставин, які зумовлюють застосування  до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Позак, невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити  повністю.

2.          Стягнути з державного підприємства „Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук”  (с. В. Бакта Берегівського району, пл. Свободи) на користь відкритого акціонерного товариства „Приборжавське заводоуправління будівельних матеріалів” (с. Приборжавське Іршавського району; код 117000) суму  31 309,50 (тридцять одну тисячу триста дев’ять грн. 50 коп.) –основного боргу та 313,10 (триста тринадцять грн. 10 коп.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М.