ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 12/721

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
суддів

Панової І.Ю. Заріцької А.О.  Продаєвич Л.В.

перевіривши матеріали касаційної
скарги

закритого акціонерного товариства
"Дніпровський універмаг"

на рішення

господарського суду м. Києва від
24 січня            2007 року

у справі

№ 12/721 господарського суду м.
Києва

за позовом

Державного підприємства
Виробничого об'єднання "Знамя"

до

закритого акціонерного товариства
"Дніпровський універмаг"

про

стягнення 750,00 грн.

за участю
представників:

відповідача:

ОСОБА_1.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
м. Києва від 24 січня 2007 року у справі № 12/721 (суддя -Прокопенко Л.В.)
задоволено позов Державного підприємства виробниче об'єднання "Знамя"
(далі -позивач) до закритого акціонерного товариства "Дніпровський
універмаг" (далі - відповідач), з відповідача на користь позивача стягнуто
750 грн. боргу, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення
господарського суду м. Києва скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 5 липня  2007
року (колегія суддів у складі: головуючого -Алданової С.О.,               Кошіля В.В., Моторного О.А.)
арбітражному керуючому ОСОБА_1. у прийнятті апеляційної скарги відмовлено.

В обґрунтування ухвали суд
апеляційної інстанції посилався на ч. 2
ст. 93 та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Не погоджуючись з винесеними у
справі рішеннями відповідач подав до Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду м. Києва від 24
січня 2007 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 5 липня 2007 року у
справі № 12/721 скасувати, провадження у справі припинити.

В обґрунтування касаційної скарги
скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Клопотанням від 18 вересня 2007
року № 1040 скаржником уточнено вимоги касаційної скарги, в якому він просить
скасувати рішення господарського суду м. Києва від 24 січня 2007 року.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України заслухавши пояснення представника відповідача та
правову оцінку встановлених обставин, дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Господарським судом м. Києва
встановлено, що 16 листопада
2004 року № 285/12-2004 між позивачем та відповідачем було укладено
договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти та оплатити продукцію. Від імені позивача даний договір підписаний
генеральним директором Солошенко Ю.Д., що підтверджується печаткою ДПВО
"Знамя", а від імені відповідача -                        гр. ОСОБА_3., підпис
якої засвідчено печаткою ЗАТ "Дніпровський універмаг".

В своєму рішенні суд зазначив, що
позивачем за накладною відвантаження № 000814 було поставлено відповідачу
продукцію на суму 900,00 грн. (а.с.8), яка була передана за довіреністю
виданою                           ЗАТ
"Дніпровський універмаг" ОСОБА_2 Г.К., засвідченою печаткою відповідача
(зворот довіреності - а.с.9), а в подальшому ЗАТ "Дніпровський
універмаг" було повернуто ДПВО "Знамя" товар на суму 150,00
грн., за накладною № 34, що також засвідчена печаткою відповідача (а.с.10).

В касаційній скарзі скаржник
зазначає, що позивачем до позовної заяви додані фальшиві документи, суду не
надано оригіналів таких документів, а відтак вимоги позивача про стягнення
заборгованості в сумі 750,00 грн. є необґрунтованими. До того ж, на думку
скаржника рішення прийнято з порушенням норм процесуального права оскільки за
наведених обставин прийнято за відсутності представника позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду
м. Києва про порушення провадження у справі від 4 грудня 2006 року
позивача було зобов'язано надати оригінали документів, копії яких додані до
позовної заяви, для огляду в судовому засіданні (а.с.1).

Однак, з матеріалів справи
вбачається, що позивач не виконав вимог ухвали суду першої інстанції від 4
грудня 2006 року та не надав суду для огляду оригінали документів, у
підтвердження факту передачі відповідачу товару, а також повернення позивачу
товару на суму 150,00 грн. та інших документів, які позивача було зобов'язано
надати.

Судом першої інстанції на підставі
копій накладної відвантаження, копій довіреностей на отримання та передачу
товару та за відсутності позивача у судовому засіданні було встановлено
наявність заборгованості відповідача в розмірі 750,00 грн., що ставить під
сумнів обгрунтованість винесеного рішення.

Згідно із ст. 36 ГПК України
письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що
мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в
оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має
значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають
бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу
господарського суду.

Згідно із статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що суд першої інстанції в обгрунтування
свого рішення правомірно посилався на ст. 92 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України
у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі
обмеження.

З рішення господарського суду
першої інстанції вбачається, що відповідачем не доведено того факту, що позивач
при укладенні договору            16
листопада 2004 року знав про обмеження повноважень гр. ОСОБА_3 щодо представництва
юридичної особи -ЗАТ "Дніпровського універмагу".

Відповідно до статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають
для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною
фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Доводи касаційної скарги
відповідача про те, що спір повинен був бути вирішений судом першої інстанції
за нормами Кодексу адміністративного судочинства, оскільки, на його думку, ДПВО
"Знамя" є суб'єктом владних повноважень, не ґрунтуються на законі.

Пункт 4 статті 17 КАС України
визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за
зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних
повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт
при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих повноважень.

Державне підприємство виробниче
об'єднання "Знамя" не є суб'єктом владних повноважень, оскільки в
своїй діяльності не здійснює владних управлінських функцій, в тому числі не
виконує делеговані повноваження.

Враховуючи зазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції не
у повному обсязі з'ясовані всі обставини справи, не оглянуто оригіналів
документів, копії яких додані до позовної заяви у підтвердження передачі та
приймання товару сторонами договору, а отже наявності заборгованості в сумі 750
грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
постанові № 11  від 29 грудня 1976
року “Про судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

За викладених вище обставин
висновки суду першої інстанції не можна вважати достатньо обґрунтованими.

Таким чином, касаційна скарга ЗАТ
"Дніпровський універмаг" підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи
господарському суду м. Києва слід врахувати зазначене, дослідити всі обставини
справи та докази на підтвердження передачі товару позивачем та його приймання
відповідачем, перевірити достовірність копій документів доданих до позовної
заяви їх оригіналам та вирішити спір відповідно до вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого
акціонерного товариства "Дніпровський універмаг" на рішення
господарського суду м. Києва від 24 січня 2007 року у справі № 12/721  задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.
Києва від 24 січня 2007 року у справі № 12/721
скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду м. Києва.

Головуючий
І. Панова

Судді
А.
Заріцька

Л. Продаєвич