ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 13/383

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод” від 06.07.07

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 12.06.07

у справі

на дії

за позовом

до

про

№ 13/383

Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Луганської області

Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовмашсервіс”

Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод”

стягнення 166 236,59 грн.

Касаційна скарга 25.10.07 розглядається  у постійному складі колегії суддів: Добролюбової Т.В.- головуючого,  Гоголь Т.Г., Швеця В.О., утвореній Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 21.06.07 №02-20/26.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

доповідач: Добролюбова Т.В.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Азовмашсервіс" у липні 2006 року звернулося з позовом про стягнення з Державного підприємства "Попаснянський вагоноремонтний завод" інфляційних втрат -  130225,74 грн. та 3% річних - 36010,85грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошував на тривалому терміні виконання наказу господарського суду Луганської області від 09.02.2004 у справі №8/519 про примусове стягнення з підприємства боргу у розмірі 762352,46грн. При цьому, позивач посилався на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, пункту 4 Роз'яснень Вищого господарського суду України від 12.05.1999 №02-5/223.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.10.2006, прийнятим суддею Яресько Б.В. та залишеним без змін постановою  Луганського апеляційного господарського суду від 14.12.06,  позовні вимоги задоволено. Судові рішення вмотивовані обґрунтованістю позовних вимог та приписами статей 610, 625 Цивільного кодексу України, статей 43, 33, 35 Господарського процесуального кодексу України.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Добролюбової Т.В.- головуючого, Рогач Л.І., Продаєвич Л.В., постановою від 29.03.07 переглянуті рішення та постанову у справі  залишив без змін, а касаційну скаргу Державного підприємства "Попаснянський вагоноремонтний завод"  залишив без задоволення.

Державним підприємством “Попаснянський вагоноремонтний завод” заявлена скарга №150-ю на неправомірні дії відділу примусового виконання рішень ДВС Луганської області, в якій останній просив визнати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 2705001 від 06.02.07 недійсною та скасувати її через невідповідність вимогам Закону України “Про  виконавче провадження”. Під час розгляду скарги судом першої інстанції ДП  “Попаснянський вагоноремонтний завод” уточнив позовні вимоги та просив суд визнати неправомірними дії ВПВР ДВС Луганської області з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №2705001,  визнати вказану постанову недійсною та визнати недійсними винесені в період виконання ВПВР ДВС Луганської області процесуальні документи і наслідки проведення виконавчих дій з виконавчого провадження ВП №2705001. Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказував на неправомірне винесення органом виконання судового рішення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження було відкрито незаконно, що підтверджується ухвалою суду від 08.02.07.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.04.07, прийнятою суддею Яресько Б.В., вимоги Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод” задоволенні частково шляхом визнання неправомірними дії ВПВР ДВС Луганської області з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №2705001 та  визнання цієї постанови недійсною. Вмотивовуючи ухвалу суд встановив порушення органом виконання судового рішення при винесенні оскаржуваної постанови Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.05.2004 №38/5 та приписів статті 20 Закону України “Про виконавче провадження”. Суд зазначав про відсутність мотивованої постанови посадової особи щодо передачі виконавчого провадження та акт приймання передачі. При цьому, місцевий суд зазначив, що з моменту набрання чинності Закону України “Про внесення змін до Законів України “Про державну виконавчу службу” та “Про виконавче провадження” щодо реформування органів державної виконавчої служби” від 22.12.06 №521-V, державні виконавчі служби втратили повноваження з примусового виконання рішень суду і, відповідно, їх дії з примусового виконання рішень є незаконними. В решті позову відмовлено через відсутність доказів здійснення інших процесуальних та виконавчих дій, окрім відкриття та закінчення виконавчого провадження.

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Журавльової Л.І., Іноземцевої Л.В., Якушенко Р.Є., постановою від 12.06.07, ухвалу господарського суду першої інстанції скасував частково, відмовивши в частині задоволення вимог Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод”. Апеляційний суд посилаючись на приписи статті 124 Конституції України, статей 3, 5, пункту 10 частини 1 статті 37  Закону України “Про виконавче провадження”, статті 4 Закону України “Про державну виконавчу службу” встановив відсутність порушень з боку державного виконавця ДВС Попаснянського району  вимог Закону України “Про виконавче провадження”. Разом з цим, суд зазначив, що реорганізація в системі органів державної виконавчої служби не впливає на виконавче провадження як завершальну стадію судового процесу.  В решті ухвалу залишив без змін з тих же підстав.

Державне підприємство “Попаснянський вагоноремонтний завод” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову від 12.06.07 скасувати, як прийняту з порушенням норм  матеріального та процесуального права, а ухвалу просить залишити без змін. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник вказує на не з’ясування судом апеляційної інстанції усіх обставин справи, зокрема того, що відділ ПВР ДВС Луганської області у разі відкриття виконавчого провадження з порушенням статей 20, 201 Закону України “Про виконавче провадження” повинен був відповідно до пункту 4 частини 1 статті 26 цього Закону винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.01.07 та повернути стягувачеві наказ господарського суду №13/383.

Від Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Луганської області, Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовмашсервіс” відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий  господарський  суд  України,  заслухавши  доповідь  судді  Добролюбової Т.В., перевіривши  матеріали справи і доводи  касаційної скарги, правильність застосування судом приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної інстанції приписів матеріального і процесуального законодавства.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що предметом скарги є вимога Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод” про визнання неправомірними дії ВПВР ДВС Луганської області з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №2705001;  визнання вказаної постанови недійсною та визнання недійсними винесені в період виконання ВПВР ДВС Луганської області процесуальні документи і наслідки проведення виконавчих дій з виконавчого провадження ВП №2705001. Відповідно  до Закону України “Про внесення змін до Законів України „Про державну виконавчу службу” та “Про виконавче провадження” щодо реформування органів державної виконавчої служби” від 22.12.06 №521-V, постанови Кабінету Міністрів України “Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби” від 16.11.06 №1622, Наказу Департаменту державної  виконавчої служби від 19.01.07 №2 “Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби” Державну виконавчу службу Луганської області ліквідовано. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 25.01.07 №21/5 „Про реформування органів юстиції” утворено Головне управління юстиції у Луганській області, яке є правонаступником Державної виконавчої служби Луганської області. Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV  цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до  статті 4 Закону України “Про державну виконавчу службу” державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Згідно зі статтею 3 Закону України „Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року №606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів,  визначених  цим Законом. Судами установлено, що 24.01.07 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Луганської області за заявою позивача прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №2705001 за наказом суду №13/383 від 04.01.07. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Луганської області 06.02.07 на підставі заяви позивача про передачу виконавчого провадження для подальшого виконання, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №2705001 через  передачу його відповідно до статті 5 Закону України “Про виконавче провадження” до державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника. Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України. Статтею 5 Закону України “Про виконавче провадження” унормовано, що державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 37 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у випадку направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність порушень  з боку  державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Луганської області положень Закону України „Про виконавче провадження” при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.02.07. Визнається вірним і висновок апеляційного суду про те, що  оскаржувані постанови прийняті уповноваженим органом, оскільки реорганізація в системі органів державної виконавчої служби не  впливає на виконавче провадження як завершальну стадію судового процесу. Судами  також установлено, що скаржником не надано, і відповідно матеріали справи не місять, доказів винесення інших процесуальних документів та здійснення виконавчих дій, окрім відкриття та закінчення виконавчого провадження. Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що складовими судового розгляду є забезпечення ефективного і в межах розумного строку виконання ухваленого судом рішення. За таких встановлених обставин, не вбачається правових підстав для скасування  переглянутої постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 12.06.07 у справі №13/383 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод”  від 06.07.07 залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                Т.Добролюбова

Судді                                                                                      Т.Гоголь

В.Швець