ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.10.07                                                                                           Справа  № 12/250

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Краєвської М. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу ТзОВ «Нове життя», с. Дерцен Мукачівського району Закарпатської області б/н від 30.07.2007 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 р.

у справі № 12/250

за позовом Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», м. Київ

до відповідача ТзОВ «Нове життя», с. Дерцен Мукачівського району Закарпатської області

про стягнення заборгованості в розмірі 10 141, 52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 р. у склад колегії суддів введено суддю Краєвську М. В. у зв’язку з відпусткою судді Духа Я. В.

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання та не повідомили про причини неявки, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 256837, 256853.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна скарга ТзОВ «Нове життя», с. Дерцен, розгляд справи призначено на 23.10.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 р. у справі № 12/250 за позовом Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна»до відповідача ТзОВ «Нове життя» про стягнення заборгованості в розмірі 10 141, 52 грн. відсотків за користування кредитом за період з січня по травень 2004 року позов задоволено повністю.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст. 161 ЦК УРСР, ст.ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, а також положеннями укладеного між сторонами кредитного договору № 01 від 29.01.2001 р. та мотивував його тим, що відповідач не виконав свої зобов’язання за вищевказаним договором, у зв’язку з чим виникла дана заборгованість.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Закарпатської області, вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та припинити провадження у даній справі, посилаючись на те, що зобов’язання за кредитним договором, на підставі якого нараховано заявлену заборгованість, припинились з укладенням сторонами мирової угоди про зарахування зустрічних  вимог на суму 46 435, 34 грн., затвердженої судом у межах справи № 3/204 (ухвала суду від 14.12.2004 р.) та зарахуванням боргу на суму 52 522, 40 грн. за судовими рішеннями від 11.08.2005 р. у справах №№ 16/155, 16/154.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. від відповідача (скаржника) вимагалося подання доказів того, що в суму затвердженої мирової угоди включені суми по предмету позову. Однак, відповідач зазначених доказів не подав.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 96 ГПК України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що 29.01.2001 р. між АКАП банк «Україна» (позичкодавець) та ТзОВ «Нове життя»(позичальник) укладено кредитний договір № 1, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит на суму 70 000 грн.  строком до 30.10.2001 р. зі сплатою 37 % річних відсотків за користування кредитними коштами.

У зв’язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем у нього виникла заборгованість на суму 69 961, 38 грн., на яку разом з сумами нарахованих відсотків та пені, 27.03.2002 р. вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Рішенням господарського суду у справі №  2/2 від 25.02.2003 р. з відповідача стягнуто суму відсотків та пені, розрахованих до січня 2003 р. включно.

Предметом позову у даній справі є сума нарахованих позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами у сумі 69 961,3 8 грн. за період з січня  по травень 2004 р.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР (чинного станом на час виникнення спірних відносин) та ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За наведених обставин справи, вимоги позивача щодо  стягнення суми нарахованих відсотків за користування відповідачем кредитними коштами у сумі 69 961, 38 грн. за період з січня  по травень 2004 р. підтверджені наявними документами, які містяться у матеріалах справи, а отже, правомірно задоволені господарським судом першої інстанції на підставі  вищенаведених положень цивільного законодавства.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого щодо того, що заперечення відповідача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують доводів позивача, оскільки обставини, на які він посилається, а саме, зарахування зустрічних вимог сторін шляхом укладення мирової угоди у межах справи № 3/204 та зарахування боргу за судовими рішенням у справах №№ 16/154, 16/155, відбулися у період, що настав після спірного періоду.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 р. у справі № 12/250 залишити без змін.

2.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Нове життя»залишити без задоволення.

3.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

4.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                       М. В. Краєвська

Суддя                                                                                                       М. Г. Слука