ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.

№ 12/81-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого:

Удовиченка О.С.

суддів:

Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

розглянувши  касаційну скаргу

кредиторів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду від 21.06.2007р.

у справі

№ 12/81-06  господарського суду Сумської  області

за заявою

Роменської МДПІ

до

ТОВ “Темп”

про

банкрутство

арбітражний керуючий

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь:

кредитор

Бондаренко В.М

В С Т А Н О В
И В:

Ухвалою господарського суду
Сумської області від 02.04.2007р. (суддя Кіяшко В.І.) залишено без розгляду
заяву кредиторів ОСОБА_2.,  ОСОБА_3
ОСОБА_4,  ОСОБА_5. до боржника
ТОВ “Темп” про визнання кредиторських вимог у загальному розмірі 125658 грн. на
підставі п. 6 ст. 63 ГПК України. Ухвала мотивована тим, що колективна заява
оформлена не у встановленому господарським процесуальним кодексом України
порядку, кожному з кредиторів потрібно
звернутися до господарського суду з окремою заявою про грошові вимоги до
боржника.

Постановою  Харківського апеляційного господарського суду
від 21.06.2007р. апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено
без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від
02.04.2007р. по справі  №12/81-06
залишено без змін, справу №12/81-06
направлено до господарського суду Сумської області для розгляду по суті.

Кредитори ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просять скасувати постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2007р. та ухвалу
господарського суду Сумської області від 02.04.2007р., справу направити на
новий розгляд до господарського суду Сумської області в іншому складі суддів.

Обґрунтовуючи доводи, викладені в
касаційній скарзі, заявники вказували, що судами попередніх інстанцій при
прийнятті оскаржуваних судових рішень порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема: ст. 32, ч.3, ч.5, ч.6 ст.52, ст.14, 31, 33
Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом", ст. п.6 ст.63, 23, 43, 101 ГПК України.

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду
Сумської області від 25.04.2006р. було порушено провадження у справі №12/81-06
про банкрутство ТОВ “Темп”, відповідно до ст. 52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду
Сумської області від 20.07.2006р. у справі №12/81-06 ТОВ “Темп” було визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Призначено  ліквідатором боржника
арбітражного   керуючого   ОСОБА_1 Зобов'язано ліквідатора
опублікувати  відомості про визнання
боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури відповідно до вимог ст.
23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом". Зобов'язано ліквідатора подати до господарського суду
звіт та   ліквідаційний   баланс
банкрута   з   доданими
до   нього   документами, відповідно    до
вимог    ст.    32
Закону    України    "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ліквідатором було здійснено публікацію оголошення в газеті
“Голос України” №43 від 13.02.2007р. про
визнання ТОВ “Темп” банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_1

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону
ліквідатор письмово повідомляє про визнання господарським судом відсутнього
боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які в
місячний строк з дня одержання повідомлення можуть направити ліквідатору заяви
з вимогами до банкрута.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ліквідатором були повідомлені всі відомі йому кредитори.

На виконання приписів ч.5 ст.52
Закону, скаржники зверталися до ліквідатора з заявами про включення їх вимог по
заробітній платі до реєстру вимог кредиторів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що вимоги скаржників при проведенні ліквідаційної процедури
ліквідатором ТОВ “Темп” до уваги не прийняті та до звіту  ліквідатора ТОВ “Темп” не включені.

Виходячи з приписів Закону, зокрема
ст.14,  відомості про вимоги щодо виплати
заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також вимоги щодо
відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами
кредиторів та даними обліку боржника вносяться окремо до реєстру вимог
кредиторів та підлягають задоволенню у порядку визначеному ст.31 Закону.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону у
ліквідаційній процедурі господарський суд: розглядає скарги на дії учасників
ліквідаційної процедури, здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 7 ст.52 Закону передбачено,
що кредитори можуть оскаржити результати розгляду їх вимог ліквідатором до
господарського суду до затвердження господарським судом ліквідаційного балансу.

З матеріалів справи вбачається, що
звіт ліквідатора ТОВ “Темп” було подано до суду першої інстанції 05.04.2007р.,
тобто після винесення ухвали про повернення без розгляду об'єднаної заяви
скаржників про визнання їх вимог.

Відповідно до ст.4-1 Закону
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Законом не передбачено повернення
без розгляду заяв кредиторів про визнання вимог до боржника. Виходячи з
приписів вищезазначеного  Закону,  суд повинен відмовити у визнанні вимог
кредиторів або визнати їх та зобов'язати ліквідатора внести до реєстру вимог
кредиторів.

З матеріалів справи вбачається, що
суд першої інстанції, повертаючи колективну заяву кредиторів про визнання
грошових вимог щодо виплати заробітної плати, посилався і на те, що заявниками,
в порушення приписів ст.63 ГПК України, не були надані докази направлення копії
заяви сторонам у справі. Суд апеляційної інстанції підтримав рішення суду
першої інстанції та зазначив, що копії квитанції поштового зв'язку, які додані
до апеляційної скарги, не можуть вважатися належними доказами.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції та апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 32 ГПК України  доказами у справі є будь-які фактичні дані,
на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до вимог ст. 38 ГПК
України у випадку, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський
суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх
участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, у разі сумнівів у
достовірності доказу, чи дійшовши висновку про недостатність доказу, суд вправі
витребувати додаткові докази, але не має законних підстав для повернення заяви
без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.11110 Господарського
процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення
місцевого чи апеляційного господарського суду є неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене,
колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду
апеляційної інстанції винесені з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу кредиторів:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 21.06.2007р. та ухвалу господарського суду Сумської
області від 02.04.2007р. у справі №12/81-06 скасувати.

Справу передати на розгляд до
господарського суду Сумської області для розгляду заяв кредиторів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Головуючий                                                                       Удовиченко
О.С.

Судді                                                                                         Мамонтова
О.М.

Хандурін М.І.