ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.2007
Справа  № 12/242

Суддя господарського суду Тисянчин
В. М. розглянувши матеріали

за позовом
державного підприємства „Мукачівське лісове господарство”,                   с. Вільховиця Мукачівського
району

до відповідача приватного
підприємця ОСОБА_1,                   м.
Мукачево

про
стягнення суми 1 815,48 грн. -основного боргу та  655,98 грн. -інфляційних збитків.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача -Густі
М. І., (представник за довіреністю № 6
від 11.01.2007 року)

Від відповідача -
не з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов державним підприємством „Мукачівське лісове господарство”,  с. Вільховиця Мукачівського району до
приватного підприємця ОСОБА_1, м. Мукачево про стягнення суми 1 815,48 грн.
-основного боргу та  655,98 грн.
-інфляційних збитків.

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки визначені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні
вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи

У попередньому судовому засіданні
(15.11.2007 року) відповідач заперечила позов, однак ґрунтовних доказів в
підтвердження наведеного суду не подала.

Розгляд справи відкладався відповідно
до ст. 77 ГПК України.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх,
заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 1 815,48 грн.
-основного боргу щодо оплати за отриману лісопродукцію, підтверджується
матеріалами справи, зокрема:

-
накладними за 2004 року

-
довіреністю ЯИЕ № 683855 від 10.11.2004 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає
стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
271 від 18.07.2004 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав,
чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
отримання лісопродукції (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість отриманої лісопродукції є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення (п.2 ст.
625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в частині стягнення 655,98 грн -збитків
від інфляції правомірні і підлягають задоволенню.

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує
право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши
відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з
огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 82 - 84, 115; 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2.          Стягнути з
приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1
суму  1 815,48 (одну тисячу вісімсот
п'ятнадцять грн. 48 коп.) - основного боргу; 655,98 (шістсот п'ятдесят п'ять
грн. 98 коп.) -інфляційних збитків та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.