ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"01" листопада 2007 р.
Справа №  6/286

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Баранця О.М., розглянувши матеріали справи № 6/286

за позовом: Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград

до відповідача: Олександрійського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації, м. Олександрія

про стягнення 25180,46 грн.

Представники:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - Замікула С.О., начальник, наказ № 17-к                           від 16.10.1998 року.

Час прийняття постанови - 16 год. 35 хв.

Подано адміністративний позов про стягнення адміністративно - господарських санкцій в розмірі 24193,10 грн. та пені в сумі 987,36 грн. за невиконання відповідачем нормативу  робочих місць для забезпечення працевлаштування  інвалідів у 2006 році.

Відповідач позов заперечив, посилаючись на те, що ним було виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів". Олександрійське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації  визначено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, повідомлено міськрайонний фонд зайнятості м. Олександрія про можливість працевлаштування інваліда на посаду техніка-інвентаризатора. Направлений Олександрійським міськрайонним центром зайнятості інвалід гр. Петренко Л.В., був прийнятий на роботу. Фактично Олександрійське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації самостійно здійснило пошук і підбір інваліда для працевлаштування та його працевлаштувало. На протязі 2006 року Олександрійський центр зайнятості направляв для працевлаштування інвалідів, але вони, ознайомившись з характером роботи, відмовлялись від працевлаштування.

Позивач просить розглядати справу без участі представника Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Клопотання підлягає задоволенню.

Розглянувши наявні  матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі–Закон)  передбачено, що для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю,  встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб ДУ кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 18 Закону (в редакції Закону № 3483 від 23.06.2006 року) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону (із змінами, внесеними Законом № 3483-4 від 23.02.2006 року) підприємства, установи, організації де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ і організацій, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України , що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного зароком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Відповідач подав суду докази інформування Олександрійського міськрайонного центру зайнятості про можливість працевлаштування інваліда на посаду техніка-інвентаризатора. Направлений Олександрійським міськрайонним центром зайнятості інвалід гр. Петренко Л.В., був прийнятий на роботу. Фактично Олександрійське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації самостійно здійснило пошук і підбір інваліда для працевлаштування та його працевлаштувало.

Олександрійський міськрайонний центр зайнятості повідомив суд, що станом на 13.06.2006 року осіб з фізичними можливостями, які відповідали вимогам вакансії на обліку не перебувало. Крім того, Олександрійський міськрайонний центр зайнятості повідомив позивача про направлення на заявлену вакансію гр. Плужнік С.М. - 27.09.2006 року та гр. Сідоркович А.К. - 01.09.2006 року які відмовились від запропонованої роботи (а.с. 40).

Тому у задоволенні позову має бути відмовлено.

Позивачем не надано доказів відмови відповідачем у працевлаштуванні інвалідам.

Аналізуючи норми чинного законодавства при вирішенні даного спору господарський суд прийшов до висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов'язком підприємства підбирати і працевлаштовувати  інвалідів, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, які зазначені в ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціального захисту  інвалідів в Україні”.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення господарський суд дійшов до  висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 18-20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст. ст. 71, 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  У задоволенні позову відмовити.

2. Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду  першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів  оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в  апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції  через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою,  яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне  оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня  складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання  заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи  апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених  цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.М.Баранець