ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

01.08.07
Справа №10/52/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Коробка Н.Д. судді  Коробка Н.Д.    , Колодій Н.А.  , Хуторной В.М.

при секретарі: Акімова Т.М.

За участю:

представника позивача: ОСОБА_1, приватний підприємець,
ОСОБА_2 дов. №1384                від
22.06.07р.

представника відповідача: ОСОБА_3, приватний
підприємець, ОСОБА_4 дов. № 15 від 22.01.07р.

розлянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від
25.05.2007 року у справі №10/52/07

про стягнення суми

встановив,

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2007 року у
справі №10/52/07 (суддя Алейникова Т.Г.)
у задоволенні  позовних вимог
Приватного підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Висновки  суду  першої
інстанції ґрунтуються на  відсутності  документального  підтвердження наявності  в діях
відповідача  цивільного  правопорушення. Судом зроблено висновок, що
ППОСОБА_3 діяв від імені ПП ОСОБА_1 в його інтересах на підставі укладеного між
“Довірителем” ПП ОСОБА_1 та “Повіреним” ПП ОСОБА_3 договором доручення.  Також
судом зазначено, що  подані  позивачем
до  матеріалів  справи
документи  не можуть  розглядатися як  докази
заподіяння відповідачеві моральної шкоди, оскільки, доказів  того, що ці
факти  мають  місце
в результаті  протиправної  поведінки
відповідача  при виконання  ним
прийнятих на себе
зобов'язань  за  договорами
доручення  та знаходяться  в
причинному   зв'язку між  такою
поведінкою  і  збитками
позивачем не надано.

Не
погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач у справі  - ПП ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою.

Оскаржуване рішення вважає таким, що прийняте з неправильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, до того ж висновки
суду вважає невідповідними обставинам справи.

По суті
спору  доводи  заявника
зводяться  до наступного.

1) Суд:

-
безпідставно  не прийняв  до уваги
твердження  позивача про те,
що  подавши від його імені заяви про
анулювання торгового патенту та анулювання ліцензії на торгівлю алкогольними
напоями відповідач діяв в інтересах своєї жінки ОСОБА_5 та порушив вимоги ч. 3
ст. 238 Цивільного кодексу України, згідно якій представник не може вчиняти
правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або інтересах
іншої особи, представником якої він одночасно є. Крім того, позивач наголошує
на тому, що всі його подальші дії свідчать про те, що ним не було схвалено дії
його представника, а сам представник діяв з перевищенням повноважень. Таким
чином, зазначає заявник, у господарського суду були всі підстави для
задоволення позову в частині стягнення збитків.

-
проігнорував доводи позивача про відсутність правових підстав для
стягнення з позивача судових витрат в сумі 1000грн., оскільки суду не надано
доказів надання правової допомоги адвокатом.

За
вказаних обставин, ПП ОСОБА_1 просить рішення господарського суду Запорізької
області від 25.05.2007р. по справі №10/52/07
скасувати та прийняти  нове  рішення, яким стягнути з відповідача завдані
позивачу збитки в сумі 600грн.30коп. та судові витрати.

Апеляційна скарга  ПП ОСОБА_1 була
прийнята до провадження та призначена до розгляду на 01.08.2007 року.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду
№2233 від 30.07.2007року справа №10/52/07 передана для розгляду колегії суддів
у складі: головуючий:   Коробка Н.Д. ,
судді:  Колодій Н.А., Хуторной В.М.

Приватний підприємець ОСОБА_1 та його представник в
судовому засіданні  підтримали  вимоги
з підстав, викладених в апеляційній
скарзі.

Приватний підприємецьОСОБА_3 та
його представник  в судовому
засіданні і у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апеляційної скарги
заперечили, вважають їх суперечливими, посилання на порушення  норм матеріального і процесуального
права   немотивованими  та такими, що не можуть бути підставою для
скасування  законного  рішення.
По  суті  зазначили
наступне. В своїй апеляційній скарзі ПП ОСОБА_1 не навів жодного доводу
з приводу того, у чому саме полягає невідповідність висновків , викладених у
рішенні господарського суду, що оскаржує позивач, обставинам справи. До того ж,
ПП ОСОБА_1. не наведено нормативного обґрунтування, не вказано конкретні норми
матеріального чи процесуального Закону, які були начебто порушені  судом при винесенні оскаржуваного рішення.

По суті
спору пояснили таке.

Відповідно до доручення, наданого ПП ОСОБА_1., ППОСОБА_3
був наділений наступними правами та повноваженнями: отримувати необхідні
документи, довідки, дозволи та будь-які свідоцтва; наділений правом підпису,
подавати заяви у відповідні організації та установи, підписувати від імені ПП
ОСОБА_1. будь-які документи та здійснювати платежі від  його імені, укладати договори, пов'язані з
торгівельною та іншою господарською діяльністю, тощо, а також виконувати всі
інші дії, пов'язані з дорученням.

Таким
чином, вважає відповідач, ППОСОБА_3 не перевищував своїх повноважень,
передбачених договором доручення №1 від 12.07.2004р. та письмовим  дорученням від 12.07.2004р.

Висновок
суду про стягнення з позивача 1000грн. судових витрат також вважає
обґрунтованим та таким, що відповідає нормам діючого законодавства.

За  вказаних
обставин  просить  рішення
господарського суду залишити
без  змін,  а
апеляційну  скаргу позивача  - без
задоволення.

Представники сторін  від
здійснення  фіксації  судового
процесу  технічними  засобами відмовились. За їх згодою судове
засідання  закінчилось оголошенням
вступної та  резолютивної  частин
постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний
господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується
правами наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд
не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду,
вивчивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин
справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні
оскаржуваного рішення, колегія суддів
не  знаходить  підстав
для  скасування  судового
акту,    виходячи з наступного.

Як стверджує позивач та не спростовує і сам відповідач,
сторони по справі знаходились в договірних відносинах по двом договорам:  по договору про спільну торгівельну
діяльність № 1 від 02.01.2003р. та договору
доручення №1 від 12.07.2004р. Матеріалами справи (аркуш справи № 28)
підтверджено, що свою підприємницьку діяльність по роздрібній торгівлі алкогольними
напоями позивач здійснював на підставі ліцензії НОМЕР_1 виданої 06.07.02р. ДААК
ДПА України в Запорізькій області зі строком дії з 11.07.2004р. до 11.07.2005р.

Згідно п.2.1 договору доручення №1 укладеному
12.07.2004р. між ППОСОБА_3 та ОСОБА_1. “Повірений” - відповідач по справі
зобов'язався  здійснювати свою діяльність
згідно переліку, зазначеному в Дорученні, точно керуватись діючим
законодавством, нормативними актами, стандартами, виконувати доручення “Довірителя”
прямо чи непрямо пов'язані з господарською діяльністю останнього. Дорученням
від 12.07.2004р. Довіритель  ОСОБА_1
доручив Повіреному ОСОБА_3 бути його представником в усіх підприємствах,
установах і організаціях незалежно від їх підпорядкування і форми власності, в
тому числі  податковій інспекції,
пенсійному фонді, державній адміністрації Запорізької обласної ради, районних
виконавчих комітетах  з питань
торгівельної і іншої діяльності.

Як зазначає позивач 12.05.05р. договір доручення було
розірвано, а 18.05.05р. йому стало відомо, що відповідач перевищивши свої
повноваження, звернувся до регіонального управління Департаменту з питань
адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів в Запорізькій області з заявою про анулювання ліцензії
НОМЕР_1та до органів Державної податкової інспекції про анулювання
торгівельного патенту, чим спричинив позивачу матеріальні збитки в сумі
5915грн.35 коп. ( з яких 4009 грн.35коп. витрати на лікування, 1906грн.
недоотриманого прибутку) та 1800грн. судових затрат в зв'язку зі  зверненням позивача до суду за захистом свого
порушеного права.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник  господарських
відносин, який  порушив  господарське
зобов'язання  або установлені  вимоги
щодо  здійснення  господарської
діяльності, повинен
відшкодувати  завдані  цим
збитки суб'єкту, права  або  законні
інтереси  якого  порушено. Під
збитками, ч.2 ст.224 ГК України
розуміє  витрати, зроблені  управленою
стороною, втрата або
пошкодження  її  майна, а також  не
одержані  нею доходи, які  управнена
сторона  одержала б  у
разі  належного  виконання
зобов'язання  або  додержання
правил  здійснення  господарської
діяльності   другою  стороною.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової  відповідальності  учасника
господарських  відносин  є вчинене ним правопорушення  у
сфері  господарювання.

Тобто, притягнення до господарсько - правової
відповідальності, можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх
сукупність утворює склад господарського правопорушення, який є підставою
господарсько - правової відповідальності. Склад господарського правопорушення,
визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків,
утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна
сторона. Суб'єктом є боржник, а об'єктом - правовідношення по зобов'язанням, а
суб'єктивну сторону господарського
правопорушення складає вина.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів,
утворюючих склад господарського правопорушення, звільняє боржника від
відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе
зобов'язань, оскільки, в даному випадку, його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

В порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень позивач не надав ні суду
першої, ні апеляційної інстанції належних доказів скоєння правопорушення зі
сторони відповідача при виконання договору доручення.

Листом Регіонального управління Департаменту з питань
адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів  в Запорізькій
області  від 19.05.05р .за №
196/10/21-103 підтверджено звернення ПП ОСОБА_1. від 05.05.05р. з заявою про
анулювання ліцензії НОМЕР_1на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Більш того, звернення до зазначених органів відбулось в період дії договору
доручення №1 від 12.07 2004р.

Так само, листом від 22.09.05р. за № 11616/10/17-11 (а.
с. 26) Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя
підтвердила звернення ПП ОСОБА_1. 11.05.2005р. із заявою № 12688  про анулювання торгівельного патенту ПП ОСОБА_1.
Тобто, звернення з заявою також відбулось в період дії договору доручення, та в
межах повноважень передбачених договором доручення.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

На  думку  колегії
суддів  позивачем не доведена
противоправна поведінка відповідача.

Враховуючи  зазначене  та з огляду на відповідність  висновків, викладених  у рішенні господарського  суду
Запорізької  області,
обставинам  справи та чинному  законодавству, колегія суддів дійшла
висновку  про не обґрунтованість вимог ПП
ОСОБА_1., м. Запоріжжя  щодо скасування
рішення господарського суду.

Разом з
тим, колегія апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої
інстанції про покладення судових затрат в сумі 1000грн. на відповідача,
оскільки суду не надано доказів  надання
їх саме адвокатом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові  витрати по  апеляційній скарзі покладаються  на
заявника.

На
підставі викладеного, керуючись ст.101, п.1ст.103 ГПК України, апеляційний  господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1м. Запоріжжя   задовольнити частково.

Рішення  господарського суду  Запорізької області від  25.05.2007р.
у справі №10/52/07 в частині стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_1
на користь Приватного підприємця ОСОБА_3 м. Запоріжжя  судових витрат в сумі 1000грн. скасувати.

В іншій частині рішення
залишити  без  змін.

Постанова
оформлена відповідно до ст.84
ГПК  України  13.08.2007р.

Головуючий суддя Коробка Н.Д.

судді  Коробка Н.Д.

Колодій Н.А.  Хуторной В.М.