КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2007                                                                                           № 36/310

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ШабашН.М. – представник, дов. №1.11-317 від 02.04.2007,

від відповідача - ПушкінА.С. – представник, дов. №721/17-637-420/4 від 20.04.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерство закордонних справ України

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.11.2007

у справі № 36/310 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-середземноморськіавіалінії"

до                                                   Міністерство закордонних справ України

про                                                  стягнення 253287,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2007 у справі №36/310 позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 250 000,00 грн. основного боргу, 2 500,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення пені в сумі 3 287,67 грн. в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунок № СФ-001162 від 26.06.2007 на суму 250 000,00 грн., який залишився відповідачем не оплаченим; сторонами був підписаний акт виконаних робіт згідно з договором № 32/07-7 на виконання чартерних перевезень на суму 250 000,00 грн., тому доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві на позов, до уваги судом не приймаються, адже із акту вбачається, що відповідач погодився із тим, що позивачем були надані послуги по виконанню рейса Бориспіль-Белград-Пріштіно-Бориспіль на суму 250 000,00 грн., а будь-яких доказів того, що позивачем допущено неналежне забезпечення технічного стану повітряного судна матеріали справи не містять; оскільки договором № 32/07-7 не передбачено стягнення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3 287,67 грн. задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2007 у справі № 36/310 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що листом № 721/17-639-830 від 18.07.2007 відповідач повідомив позивача про те, що до отримання та розгляду запитуваної інформації з метою з’ясування обставин аварійної ситуації на борту літака та прийняття відповідного рішення відповідач відкликає свій підпис на акті виконаних робіт.

Відповідач стверджує, що позивачем не дотримано вимоги законодавства щодо досудового врегулювання спорів.

Заявник зазначає, що за наслідками перевірки, про яку повідомлено відповідача в листі Мінтрансу № 6859/40/10-07 від 04.10.2007, було встановлено допущення позивачем низки суттєвих порушень при організації та виконанні рейсу, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Відповідач посилається на те, що відповідно до п. 5.1 договору № 32/07-7 сторони домовились виконати взяті на себе зобов’язання належним чином, а в п. 5.2 цього договору визначили, що сторони несуть матеріальну відповідальність за неналежне виконання умов договору.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 250 000,00 грн., пені в сумі 3 287,67 грн. та судових витрат.

Згідно з договором на виконання чартерних перевезень № 32/07-7 від 25.06.2007 відповідач, за договором замовник, доручає, а позивач, за договором перевізник, приймає на себе зобов’язання щодо надання транспортних послуг із перевезення пасажирів (чартерний рейс для делегації на чолі з Міністром закордонних справ України) за маршрутом і графіком, погодженим між позивачем і відповідачем (додаток 1).

Пунктами 4.1 – 4.3 договору № 32/07-7 встановлено, що загальна сума договору складає суму в розмірі 250 000,00 грн.; вартість рейсу (додаток 1-А) та калькуляція рейсу (додаток 3), визначені п. 4.1 цього договору, оформлюються окремими додатками до цього договору згідно з наданою замовником попередньою заявкою.

Позивачем та відповідачем були погоджені та підписані 25.06.2007 додатки №№ 1, 1-А, 2, 3, відповідно до яких вартість одного чартерного рейсу на ПС Ту-134, бортовий номер – UR-65076, за маршрутом: Бориспіль-Белград-Приштіна-Бориспіль складає 250 000,00 грн.

Пунктами 4.3 – 4.5 договору № 32/07-7 передбачено, що після підписання договору та виконання рейсу позивач протягом одного календарного дня складає акт виконаних робіт і направляє його відповідачу для проведення розрахунків; відповідач у 2-денний термін після виконання рейсу підписує акт виконаних робіт; розрахунки здійснюються відповідачем в безготівковому порядку на банківський рахунок позивача протягом трьох днів з моменту підписання акту.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, льотного завдання № 1354, звіту про політ та акту виконаних робіт, підписаного представниками позивача і відповідача та скріпленого печатками, згідно з договором № 32/07-7 позивачем були надані послуги по виконанню рейсу UF 4215/4216 з 02.07.2007 по 03.07.2007 за маршрутом: Бориспіль-Белград-Приштіна-Бориспіль на суму 250 000,00 грн.

Позивачем пред’явлена відповідачу претензія від 10.08.2007 № 16-789 з вимогою здійснити розрахунок за виконане чартерне перевезення, яку, як зазначається в апеляційній скарзі відповідача, останнім одержано 01.09.2007.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідачем свої зобов’язання з оплати вартості перевезення не виконані, у зв’язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 250 000,00 грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача 250 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки правочин щодо забезпечення виконання відповідачем зобов'язання з оплати вартості чартерного перевезення у формі неустойки (пені) позивачем та відповідачем не вчинявся, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 3 287,67 грн. відсутні.

Апеляційний господарський суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Ані чинним законодавством України, ані договором № 32/07-7 не передбачено вчинення стороною за договором такої дії, як відкликання підпису на акті виконаних робіт, тому повідомлення відповідачем позивача у листі за № 721/17-639-830 від 18.07.2007 про відкликання свого підпису на акті виконаних робіт не впливає на його чинність.

Крім того, надання послуг по виконанню рейсу UF 4215/4216 за маршрутом: Бориспіль-Белград-Приштіна-Бориспіль, підтверджується звітом про політ, також відповідач у листі № 721/17-639-830 від 18.07.2007 не заперечує факт виконання позивачем зобов’язання щодо надання транспортних послуг із перевезення пасажирів (чартерний рейс для делегації на чолі з Міністром закордонних справ України) за маршрутом відповідно до договору № 32/07-7.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 зі справи N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином правові норми, якими встановлено порядок досудового врегулювання спорів, а також наслідки недотримання вимог зазначених норм не можуть застосовуватися у вирішенні господарських спорів (інформаційний лист Вищого господарського суду України N 01-8/978 від 30.08.2002).

Договір № 32/07-7 не містить умов про залежність розміру плати за чартерне перевезення, факту настання обов’язку відповідача здійснити розрахунки з позивачем від ступеня належного виконання позивачем своїх обов’язків.

У випадку наявності підстав у відповідача для покладення на позивача матеріальної відповідальності на підставі п. 5.2 договору № 32/07-7, відповідач не позбавлений права звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2007 у справі №36/310 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 36/310 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.