ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.

№ 14/1115

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б. -головуючого,
Волковицької Н.О.,  Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

ОСОБА_1

відповідача

Костюкович Д.К, дов. від
02.10.2006р., Кривенко О.П., дир.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Житомирського апеляційного
господарського суду від 17.07.2007р.

у справі

№ 14/1115 господарського суду
Хмельницької області

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю будівельно-комерційної фірми "Житлобудінвест"

про

стягнення 184409,00грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Житлобудінвест" (як колишній учасник цього товариства), в якому
просив стягнути на його користь 184409грн. вартості частини майна товариства в
зв'язку з його вибуттям (виключенням) з учасників товариства.

Позовні вимоги вмотивовано
наявністю у позивача корпоративних прав, в тому числі права на одержання ним
при виході товариства його частки в розмірі, пропорційному його частці у
статутному капіталі товариства, на підставі статей 16, 148 Цивільного кодексу
України, статті 54, 55, 64 Закону України "Про господарські
товариства", статті 167 Господарського кодексу України.

Відповідач відхилив позовні вимоги
повністю, пославшись на необхідність проведення розрахунків з позивачем,
виходячи з обсягу майна, що обліковується як активи товариства за звітний 2005
рік, у якому його виключено з товариства; майно, на частку вартості якого
претендує позивач, відновило статус активу товариства з лютого 2007 року.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 14.05.2007р. (судді: Гладюк Ю.В. -головуючий,
Розізнана І.В., Радченя Д.І.) у позові відмовлено повністю, скасовано вжиті
ухвалами суду заходи забезпечення позову.

Судове рішення вмотивовано
встановленими обставинами справи щодо відсутності станом на кінець звітного
2005 року у реальному володінні відповідача будь-якого майна та
відсутності  матеріально-правових підстав
для проведення товариством відповідних розрахунків з позивачем; неправомірно
відчужений позивачем об'єкт незавершеного будівництва до визнання у 2007 році в
судовому порядку правочинів по його відчуженню недійсними вважався власністю
третіх осіб за приписами статті 204 Цивільного кодексу України.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 17.07.2007р. (судді: головуючий Пасічник
С.С., Гулова А.Г., Щепанська Г.А.) рішення місцевого господарського суду
залишено без змін з мотивів його обґрунтованості та законності, доводи апеляційної
скарги відхилено як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та
спростовуються матеріалами справи.

Не погоджуючись з судовими
рішеннями, позивач звернувся з до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції. Касаційну скаргу вмотивовано неправильним
застосуванням норм матеріального права, а саме статей 202 та 210 Цивільного
кодексу України в частині визначення моменту набуття чинності правочином, що
підлягає державній реєстрації, та статей 204, 216, 236 Цивільного кодексу
України щодо наслідків недійсності правочину, статті 190 Цивільного кодексу
України щодо визначення складу майна, з якого виплачується частка учасника.

Відповідач у письмового відзиву на
касаційну скаргу не подав, усно в судовому засіданні заперечив її доводи в
повному обсязі.

Відповідно до Закону України №
483-V від 15.12.2006р. внесено зміни до статті 12 Господарського процесуального
кодексу України та віднесено до компетенції господарських судів України справи,
що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), в тому числі колишнім.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій, 12.03.2003р. Дунаєвецькою
райдержадміністрацією було зареєстровано за № 519 статут ТОВ "БКФ
"Житлобудінвест", за яким учасниками товариства з обмеженою
відповідальністю на момент його створення були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними
частками статутного фонду підприємства -по 50% кожен.

12.05.2003р. зборами учасників ТОВ
"БКФ "Житлобудінвест" прийнято рішення про прийняття до складу
учасників товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та перерозподіл часток в статутному
фонді товариства в рівних частинах по 25% кожному з учасників, про що складено
протокол № 12; відповідно до пункту 4 вказаного протоколу відповідні зміни до
установчих документів були затверджені та підписані учасниками товариства,
а  ОСОБА_1, як директору товариства, було
доручено провести їх державну реєстрацію.

Також судами попередніх інстанцій
було встановлено, що згідно з протоколом № 1/2005 від 16.05.2005р. зборами
учасників ТОВ "БКФ "Житлобудінвест" було прийнято рішення про
виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства та усунення його від
виконання обов'язків директора з підстав невиконання ним обов'язків учасника
товариства, перешкоджання своїми діями досягненню цілей товариства, зловживання
службовим становищем, що полягає в здійсненні незаконного продажу належного
товариства незавершеного будівництвом 30-квартирного житлового будинку на вул.
Пушкінська, 53а в м. Кам'янець-Подільському. Вказаним протоколом було також
затверджено нову редакцію статуту товариства, згідно з якою його учасниками є
ОСОБА_2 -33,4%, ОСОБА_3- 33,3%, ОСОБА_4 -33,3%.

Вказані зміни було зареєстровано
06.07.2006р. державним реєстратором Дунаєвецької райдержадміністрації за
НОМЕР_1

Проаналізувавши майновий стан
підприємства, суди встановили, що згідно фінансового звіту товариства за 2006р.
(а.с.73) 100% майна, належного відповідачу, складав незавершений будівництвом
30-квартирний житловий будинок загальною площею 2360,53в.м., розташований на
вул. Пушкінська, 53а в м. Кам'янець-Подільському; рішенням господарського суду
Хмельницької області від 10.01.2005р. у справі № 11/241 було визнано право
власності відповідача на вказаний об'єкт незавершеного будівництва.

Однак 11.01.2005р. ОСОБА_1, що діяв
як директор  ТОВ "БКФ
"Житлобудінвест", було укладено договір купівлі-продажу вказаного
будинку про відчуження його на користь ОСОБА_5.; рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 05.04.2005р., залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Хмельницької області від 01.07.2005р., вказаний договір було визнано
недійсним.

Натомість ОСОБА_1, діючи як
директор  ТОВ "БКФ
"Житлобудінвест", передав спірний об'єкт у власність ОСОБА_6. на підставі
мирової угоди від 04.07.2005р., затвердженої рішенням третейського суду. В
подальшому об'єкт незавершеного будівництва було відчужено: ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_6 за договором від 07.07.2005р.; ОСОБА_6 його було відчужено на користь
ОСОБА_7 за договором від 31.08.2005р.; ОСОБА_7 вказаний об'єкт передано в
іпотеку ОСОБА_1 як іпотекодержателю за договором від 31.08.2005р.; також
ОСОБА_7 вказаний будинок передано до статутного фонду товариства
"Агропромтехніка-СТОА" за протоколом від 02.10.2005р.; в свою чергу
ТОВ "Агропромтехніка-СТОА" 02.10.2005р. передало спірний об'єкт ТОВ
"Галс-2005" як внесок до статутного фонду цього товариства, статут
ТОВ "Галс-2005" зареєстровано державним реєстратором виконавчого
комітету Кам'янець-Подільської міської ради 04.10.2005р.

Судом першої інстанції вказано, що
зазначені вище обставини встановлено рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 23.11.2006р. у справі              № 2-194 2006р., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05.02.2007р., які є
обов'язковими для застосування господарським судом при вирішенні даного спору в
силу частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 54, 64 Закону
України "Про господарські товариства" та статтею 89 Цивільного
кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про набрання
чинності відповідними змінами до установчих документів ТОВ "БКФ
"Житлобудінвест" для ОСОБА_1, як учасника товариства, з дня ухвалення
відповідного рішення зборами як вищим органом товариства, тобто, з
16.06.2005р., що передбачає виплату йому належної частки у статутному капіталі
товариства станом на кінець звітного 2005 року.

Також місцевим судом, з яким
погодився суд апеляційної інстанції, зазначено, що, в силу відчуження ОСОБА_1
спірного майна за правочинами, які вважались правомірними до визнання їх
недійсними судом з огляду на презумпцію правомірності правочину (стаття 204
Цивільного кодексу України), спірний об'єкт протягом строку, в який належало
здійснити розрахунки з ОСОБА_1, вважався власністю третіх осіб та не належав до
складу активів товариства. Право товариства на вільне розпорядження об'єктом
було відновлено з 05.02.2007р. -з дати набуття чинності рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23.11.2006р. у справі № 2-194
2006р.

Також судами попередніх інстанцій
застосовано статті 64 та 54 Закону України "Про господарські
товариства", відповідно до яких виключення учасника товариства має
наслідком виплату йому вартості частини майна товариства, пропорційної його
частці в статутному фонді, яка провадиться після затвердження звіту за рік, в
якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу, та
визначено, що право на звернення з даним позовом у позивача виникло з
16.06.2006р.

Однак судова колегія вважає
висновки господарських судів передчасними та такими, що не ґрунтуються на
повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності з наступних
підстав.

Порядок визначення належної
колишньому учаснику частки у майні товариства та врахування у його складі
незаконно відчуженого майна має застосування не лише в даному конкретному
випадку, але й у разі виникнення спорів між добросовісним учасником товариства
та товариством.

Перевіряючи доводи касаційної
скарги щодо невірного застосування судами норм матеріального права щодо
визначення складу майна, з вартості якого виплачується частка учаснику, судова
колегія враховує, що відповідно до частини 2 статті 148 Цивільного кодексу
України порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що
пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її
виплати мають бути встановлені статутом і законом.

Таким чином стаття 148 Цивільного
кодексу України містить бланкетну норму до положень статуту чи закону; при
цьому жодна зі статей, застосованих судами попередніх інстанцій, не містить
порядку та способу визначення належної до виплати позивачу частини вартості
майна; стаття 54 Закону України "Про господарські товариства"
визначає саме порядок і строки виплати належної колишньому учаснику частки
майна товариством, а не порядок і спосіб визначення розміру належної йому
частки.

У разі відсутності порядку та
способу визначення частини майна, що підлягає виплаті колишньому учаснику у
статуті відповідача та у нормах чинного законодавства, суди вправі в порядку
аналогії закону (частина 1 статті 8 Цивільного кодексу України) застосувати
положення цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (стаття 149 Цивільного кодексу України, стаття 55 Закону України "Про
господарські товариства" тощо), про що зазначити у судових рішеннях.

Також не на встановлених обставинах
справи, а на припущеннях ґрунтується висновок
судів попередніх інстанцій щодо відсутності у товариства майна,
належного для розрахунків, у час, станом на який, за висновком суду, належало
проводити розрахунки з позивачем (кінець 2005 року). Матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів, що підтверджують вартість та склад
майна відповідно до порядку ведення бухгалтерського обліку у товаристві на
кінець 2005 року.

Також судами не перевірено, чи
вплинуло судове рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від
23.11.2006р. у справі № 2-194 2006р. на зміст даних бухгалтерського обліку
відповідача у період, коли у позивача виникло право на вимогу виплати належної
йому частки.

Водночас у відповідності до
приписів частини 5 статті 89 Цивільного кодексу України зміни до установчих
документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх
державної реєстрації, а у випадках, встановлених законом, - з моменту
повідомлення органу, що здійснює державну реєстрацію, про такі зміни, тому
судами правомірно вказано, що позивач є учасником товариства, щодо якого вищим
органом товариства прийнято рішення, таке рішення вищого органу товариства є
обов'язковим для учасника з моменту його прийняття.

Отже, доводи касаційної скарги в
цій частині не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та фактичних
обставинах справи.

Таким чином, перевіривши у
відповідності до частини 2 статті 111 5
Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення в постанові апеляційного та рішенні
місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що
ними  не в повному обсязі з'ясовано
обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, факти,
які визнані судом встановленими, не ґрунтуються на належних та допустимих у
даній справі доказах.

Усунення вказаних недоліків
виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11
“Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,
коли  суд,  виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі рішення не
відповідають вимогам Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.1976р.
"Про судове рішення" зі змінами та доповненнями та підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського
суду.

Під час розгляду  справи
суду слід взяти до уваги наведене, вжити передбачені законом заходи для
всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи та
вирішити  спір відповідно до вимог
закону.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 17.07.2007року у справі № 14/1115
господарського суду Хмельницької області та рішення господарського суду
Хмельницької області від 14.05.2007р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий
Т.Дроботова

Судді:                                                                                                              Н.Волковицька

Л.Рогач