СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.

Справа № 3/279

за
позовом:  Пиватного підприємця
ОСОБА_1,

-
АДРЕСА_1- АДРЕСА_3

до відповідача:  Приватного підприємця ОСОБА_2  АДРЕСА_2

про стягнення 7090 грн. 70 коп.

Cуддя
Фрич Марія Миколаївна

При
секретарі   Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від позивача:  ОСОБА_3 - представник, (довіреність від
18.08.2005 року)

Від відповідача:  ОСОБА_4. - адвокат, (ордер НОМЕР_1 від
30.10.07р.)

Від відповідача:  ОСОБА_2- підприємець,

СУТЬ
СПОРУ: Приватним підприємцем ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення
заборгованості по оплаті за прийнятий товар в сумі 7090 грн. 70 коп..

В судовому засіданні 30.10.07р.
оголошувалась перерва.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, посилаючись при цьому на:

-        договір купівлі-продажу, укладений між
сторонами;

-       товарні чеки  № 414841 від 15.12.05р., № 413642 від 10.12.05р.,
№ 411899 від 01.12.05р., № 410426 від 24.11.05р., № 404804 від 28.10.05р., №
403109 від 20.10.07р., № 403105 від 20.10.05р., № 400301 від 06.10.05р., згідно
яких покупець отримав товар;

-        Претензію № 12 від 28.07.06р., яка
свідчить про факт пред"явлення відповідачу вимоги;

-
статтю  526  Цивільного кодексу України, відповідно до
якої зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу.

Відповідач в судовому засіданні та у поданому суду відзиві на позов
позовні вимоги заперечив, посилаючись при цьому на:

-         відсутність договору купівлі-продажу
між ним та приватним підприємцем ОСОБА_1;

-         відсутність заборгованості перед
приватним підприємцем, в зв"язку з проплатою товару в повному обсязі, про
що свідчить підпис агента позивача ОСОБА_5 на товарних чеках та накладних, а
також його пояснення від 12.01.07р.;

-         вирок Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 06.07.07р.;

Суд,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши при цьому подані
ними докази в обгрунтування своїх доводів та заперечень, приймаючи до уваги
матеріали справи та враховуючи вимоги діючого законодавства, встановив
наступне.

Позивач, заявляючи вимогу про
стягнення з відповідача спірної суми коштів в розмірі 7090 грн. 70 коп.
посилається на наявність у відповідача зобов"язання перед ним оплатити
придбаний товар. Доказом придбання товару служать товарні чеки. Проти придбання
товару по вказаних позивачем чеках відповідач не заперечує, проте заперечує по
факту заборгованості, вказуючи на те, що за придбаний товар кошти сплачено.

Відповідно до ст. 14 Цивільного
кодексу України, цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного законодавства.

В спірному випадку письмовий договір
сторонами не укладався, товарні чеки не можуть судом розцінюватись як укладення
договору в письмовій формі в порядку ст. 207 Цивільного кодексу України,
оскільки відсутні докази підписання товарного чеку посадовою особою, яка має
право на підписання договорів.

Таким чином, в спірному випадку
можливе невиконання зобов"язання, яке передбачене актом цивільного
законодавства.

В позовній заяві позивач посилається
на ст. 16 Цивільного кодексу України, яка передбачає наявність у кожної особи
права на звернення до суду за захистом свого права та інтересу та способи
захисту таких прав та, на ч. 1, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, яка
називається "Розмір штрафних санкцій", отже не має відношення до
предмету спору.

В судовому засіданні, як на підставу
своїх вимог, позивач посилався ще на ст.ст 509, 527, ч. 1 ст. 530, ст. 692
Цивільного кодексу України та на ст. ст. 174, 193, 198 Господарського кодексу
України.

Названі норми права передбачають
підстави виникнення зобов"язання (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.
174 Господарського кодексу України), обов"язок оплатити придбаний товар
(ст. 692 Цивільного кодексу України), терміни та загальні умови виконання
такого зобов"язання (ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України), виконання зобов"язання належними
сторонами (ст. 527 Цивільного кодексу України), а ст. 198 Господарського
кодексу передбачає порядок виконання грошових зобов"язань.

Аналізуючи наведене законодавство та
фактичні обставини по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідач по справі дійсно отримав
товар, перелічений в товарному чеку, про що не заперечує, внаслідок чого в
нього, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України, виник обов"язок оплатити
цей товар.

Підприємець ОСОБА_2стверджує, що свій
обов"язок по оплаті товару виконала, оскільки вартість товару сплачена
торговому агенту позивача. Даний факт відповідач доводить поясненням самого
торгового агента та вироком Долинського районного суду від 06.07.2007р.
Відповідно до названого вироку суду, ОСОБА_5 яка була торговим агентом
позивача, вчинила шахрайство, тобто заволоділа чужим майном у великих розмірах
шляхом обману, а саме за період з жовтня по грудень 2005 року вона заволоділа
та привласнила кошти по оплачених товарних чеках наряду з іншими покупцями -
підприємця ОСОБА_2на суму 7090 грн. 70 коп. Вирок суду вступив в законну силу

Відповідно до абзацу 3 ст. 35 ГПК
України - вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є
обов"язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали
місце певні дії та ким вони вчинені.

Отже, факт оплати відповідачем
вартості товару, отриманому по товарному чеку є встановленим.

З приводу спору та доводів позивача
про те, що відповідач зобов"язаний був сплатити кошти безпосередньо в касу
позивача, а не торговому агенту - суд виходить із такого.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
передбачає умови виконання зобов"язання, а саме: зобов"язнання має
виконуватися:

- відповідно до умов договору (проте
такий в спірному випадку не укладався);

- відповідно до вимог Цивільного
кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

- за відсутності наведених умов:
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 527 Цивільного кодексу України
передбачає, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, на чому наполягає позивач, але за умови, якщо інше
не встановлено договором або Законом та не випливає із суті зобов"язання
чи звичаїв ділового обороту.

Як випливає із пояснень відповідачів,
торговий агент ОСОБА_5 привозила товар за відсутності будь-якої домовленості
між підприємцями та відсутності письмового договору між відповідачем та
підприємцем ОСОБА_1

Суду подано Договір про повну
індивідуальну матеріальну відповідальність від 14.04.2003р. між підприємцем
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_5 займала посаду агента з продажу
продовольчих і промислових товарів і в її обов"язки та права входило:
продаж, відпускання, перевезення переданих їй матеріальних цінностей (п. 1
Договору).

Крім того, ОСОБА_5
зобов"язувалась в добровільному порядку відшкодувати завдані підприємцю
збитки зі своєї вини.

Таким чином, в об"ємі переданих
матеріальних цінностей ОСОБА_5 взяла на себе повну матеріальну відповідальність
за товар, який їй був вручений позивачем.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_5
вчинила шахрайські дії і привласнила спірну суму грошей, тобто з її вини
підприємцю завдано матеріальних збитків і, відповідно до умов договору - такі
збитки підлягають відшкодуванню саме ОСОБА_5, а не відповідачем по справі.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
з цього приводу передбачає, що одностороння відмова від зобов"язнання або
одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, відповідальність за дії
працівника позивача не може бути перенесена на третіх осіб.

Щодо доводів позивача про те, що
відповідач зобов"язаний був оплатити товар у касі позивача та отримати
відповідний документ - судом до уваги не береться, оскільки:

- частина 2 ст. 1087 Цивільного
кодексу України допускає можливість розрахунків за участю фізичних осіб,
пов"язаних із здійсненням ними підприємницької діяльності готівкою;

- повноваження ОСОБА_5 по договору
визначено не як експедиторські послуги, але вона була прийнята на роботу
агентом з продажу товару, що передбачає не тільки видачу товару, а й отримання
його вартості;

- невидача нею відповідного документу
про отримання коштів не може бути підставою для стягнення таких коштів з
відповідача, коли факт розрахунку є встановленим та не визиває сумніву.

З
огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відсутність
заборгованості відповідача перед позивачем, тим самим, вважаючи вимоги позивача
безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати на правову допомогу,
понесені відповідачем, згідно квитанції № 2946 від 20.11.2007р., відповідно до
ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, ст. ст. 14, 207, 526, 527, 692, 11 Цивільного Кодексу України, ч. 3
ст. 35, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в
позові відмовити.

Ситягнути з Підприємця ОСОБА_1, фактична
адреса:          АДРЕСА_1, область; юридична адреса: АДРЕСА_3
(р/р ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2) на користь Підприємця ОСОБА_2 село Вербівка,
Рожнятівський район, Івано-Франківська область (ідент. код НОМЕР_1) - вартість
послуг на оплату праці адвоката в розмірі 250 грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у
разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Фрич Марія Миколаївна

рішення підписане 28.11.07

Виготовлено
в АС "Діловодство суду"

________________
Бабінець Уляна Василівна