ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"02" жовтня 2007 р.
Справа № 26/212-07-4930

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Кулава Д.Ф. (довіреність б/н від 05.06.2007 року)

від відповідача: Стойкова О.І. –голова ліквідаційної комісії СВК „Імені Димитрова” (паспорт КЕ 481240, дата видачі 13.12.1996 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Імені Димитрова”

на рішення господарського суду Одеської області від „11” липня 2007 року

по справі № 26/212-07-4930

за позовом Фермерського господарства „Стоянов А.А.”, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кирнички

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Імені Димитрова”, Одеська область, Арцизський район, с. Островне

про визнання права власності на майно вартістю 80 304 грн.

В С Т А Н О В И В :

16.06.2007 року Фермерське господарство „Стоянов А.А.” (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Імені Димитрова” (далі по тексту –відповідач) про визнання права власності на основні засоби, отримані позивачем від відповідача загальною вартістю 80 304 грн., а саме:

1. Трактор  МТЗ-80, 1990 року випуску, реєстраційний номер 02467 ВН, балансовою вартістю 4 962 грн.;

2. Трактор  МТЗ-82, 1998 року випуску, реєстраційний номер 02463 ВН, балансовою вартістю 8 852,40 грн.;

3. Трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, реєстраційний номер 02464 ВН, балансовою вартістю 9 502,80 грн.;

4. Трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, реєстраційний номер 02470 ВН, балансовою вартістю 10 006,80 грн.;

5. Трактор Т-40А, 1985 року випуску, реєстраційний номер 02465 ВН, балансовою вартістю 1 602 грн.;

6. Трактор Т-150, 1994 року випуску, реєстраційний номер 02468 ВН, балансовою вартістю 13 147,20 грн.;

7. Трактор Т-150К, 1992 року випуску, реєстраційний номер 02466 ВН, балансовою вартістю 16 485,60 грн.;

8. Трактор ЮМЗ-6, 1980 року випуску, реєстраційний номер 02469 ВН, балансовою вартістю 2 306,40 грн.;

9. ЗАВ-20, 1989 року випуску, балансовою вартістю 6 948 грн.;

10. Сівалки СЗ-3, 6, 1990 року випуску, у кількості 4 шт., балансовою вартістю 726 грн. кожна, на загальну суму 2 904 грн.;

11. Культиватори КПС 4, 2:

- 1990 року випуску балансовою вартістю 494,40 грн.;

- 1992 року випуску балансовою вартістю 495,60 грн.;

- 1992 року випуску балансовою вартістю 542,40 грн.;

- 1998 року випуску балансовою вартістю 2 054,40 грн.

Також позивач просив стягнути на свою користь відповідача витрати по сплаті державного мита в сумі 803,04 грн., витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 2 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір на виконання сільськогосподарських робіт, під час дії якого сільськогосподарські роботи виконані позивачем своєчасно та в повному об'ємі, за що відповідач розрахувався частково на суму 80 304 грн., але основними засобами (вищезазначеними машинами та обладнанням), які передані згідно актів приймання-передачі позивачу у власність. Між тим, на думку позивача, існують перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядженням вказаним майном, що порушує норми чинного законодавства та права і законні інтереси ФГ „Стоянов А.А.”.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.07.2007 року по справі № 26/212-07-4930 (суддя Никифорчук М.І.) позовну заяву Фермерського господарства „Стоянов А.А.” задоволено. Визнано за позивачем право власності на: трактор  МТЗ-80, 1990 року випуску, реєстраційний номер 02467 ВН, балансовою вартістю 4 962 грн.; трактор  МТЗ-82, 1998 року випуску, реєстраційний номер 02463 ВН, балансовою вартістю 8 852,40 грн.; трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, реєстраційний номер 02464 ВН, балансовою вартістю 9 502,80 грн.; трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, реєстраційний номер 02470 ВН, балансовою вартістю 10 006,80 грн.; трактор Т-40А, 1985 року випуску, реєстраційний номер 02465 ВН, балансовою вартістю 1 602 грн.; трактор Т-150, 1994 року випуску, реєстраційний номер 02468 ВН, балансовою вартістю 13 147,20 грн.; трактор Т-150К, 1992 року випуску, реєстраційний номер 02466 ВН, балансовою вартістю 16 485,60 грн.; трактор ЮМЗ-6, 1980 року випуску, реєстраційний номер 02469 ВН, балансовою вартістю 2 306,40 грн.; ЗАВ-20, 1989 року випуску, балансовою вартістю 6 948 грн.; сівалки СЗ-3, 6, 1990 року випуску, у кількості 4 шт., балансовою вартістю 726 грн. кожна, на загальну суму 2 904 грн.; культиватори КПС 4, 2: 1990 року випуску балансовою вартістю 494,40 грн.; 1992 року випуску балансовою вартістю 495,60 грн.; 1992 року випуску балансовою вартістю 542,40 грн.; 1998 року випуску балансовою вартістю 2 054,40 грн. Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Імені Димитрова” на користь позивача витрати по сплаті державного мита у сумі 803,04 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн. На виконання цього рішення господарським судом Одеської області 23.07.2007 року видано відповідний наказ.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, СВК „Імені Димитрова” звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На думку скаржника, місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення неправомірно та безпідставно відхилив факт того, що договір купівлі-продажу від 08.01.2007 року укладений з порушенням норм матеріального права щодо вимог, які ставляться до умов і порядку укладання господарських договорів, оскільки, по-перше, Бузіян І.Д., який підписав такий договір від імені відповідача, ще 04.08.2006 року звільнений з посади голови кооперативу, що підтверджується відповідним протоколом, а, по-друге, ні вказаний договір, ні додатки до нього, ні відповідні накладні не містять відбитків печатки СВК „Імені Димитрова”.

Крім того, за твердженням скаржника, СВК „Імені Димитрова” не був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, чим місцевий господарський суд порушив норми процесуального права, а головне –передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України процесуальні права відповідача.

Позивачем надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити апеляційну скаргу СВК „Імені Димитрова” без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обгрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2006 року між сторонами укладено договір на виконання сільськогосподарських робіт, відповідно до умов якого позивач (Виконавець) зобов’язався виконати послуги по проведенню сільськогосподарських робіт по вбиранню на земельних площах відповідача (Замовника) в розмірі 300 га. соняшника, які виконуються технікою Виконавця, на підставі введення прогресивних енергозберігаючих технологій з використанням високопродуктивної  техніки (а.с.5).

Розрахунок за виконану роботу здійснюється у грошовій або натуральній формі з розрахунку не менш 150 грн. з одного га. Сторони зобов’язалися протягом 7 днів після закінчення робіт оформити та підписати акт, що підтверджує фактичне виконання сторонами своїх зобов’язань, відповідно до яких Замовник зобов’язався після підписання акту здійснити оплату виконаних робіт (пункти 3.1, 3.5, 3.6 Договору від 01.08.2006 року).

12.10.2006 року відповідно до умов Договору від 01.08.2006 року, сторони після виконання позивачем робіт склали та підписали акт виконаних робіт, згідно з яким позивач здійснив збирання соняшника на площі 300 га., робота виконана в  повному обсягу, претензій по якості виконаних робіт немає, у зв’язку з чим Замовник,  зобов’язався оплатити Виконавцю, згідно Договору, 45 000 грн. (а.с6).

01.09.2006 року сторонами укладено наступний договір на виконання сільськогосподарських робіт на тих же умовах, що і попередній –Договір від 01.08.2006 року. Єдина різниця –розрахунок за виконану роботу, відповідно до пункту 3.1 Договору, здійснюється у грошовій або натуральній формі з розрахунку не менш 190 грн. з одного га (а.с.7).

03.11.2006 року відповідно до умов Договору від 01.09.2006 року, сторони після виконання позивачем робіт склали та підписали акт виконаних робіт, згідно з яким позивач здійснив збирання соняшника на площі 300 га., робота виконана в  повному обсягу, претензій по якості виконаних робіт немає, у зв’язку з чим Замовник,  зобов’язався оплатити Виконавцю, згідно Договору, 57 000 грн. (а.с8).

Таким чином, позивач на виконання умов Договору від 01.08.2006 року та Договору від 01.09.2006 року здійснив сільськогосподарські роботи на загальну суму 102 000 грн.

На виконання своїх зобов'язань по вказаним договорам, відповідач частину кредиторської заборгованості в сумі 80 304 грн. вирішив погасити шляхом передачі  остаточної вартості основних засобів.

Так, 08.01.2007 року сторонами укладено договір купівлі-продажу № 01, згідно умов якого відповідач (Продавець) приймає на себе зобов’язання передати у власність позивача (Покупця) основні засоби (машини, обладнання) у рахунок погашення кредиторської заборгованості, а покупець зобов’язався прийняти основні засоби у рахунок погашення кредиторської заборгованості згідно найменуванню, його кількості, ціні за одиницю, зазначені в додатку № 1, що є невід’ємною частиною  цього договору. Загальна вартість таких основних засобів складає 80 304 грн. у т.ч. ПДВ 13 384 грн. Здійснені взаєморозрахунки сторони засвідчують актом приймання-передачі (пункти 1.1-1.3, 3.1 Договору) (а.с.9).

На виконання Договору від 08.01.2007 року, 10.01.2007 року відповідач передав, а позивач прийняв у власність основні засоби, згідно додатку № 1 до цього Договору, що підтверджується відповідними податковими накладними та накладним (а.с.12-14).

Так, згідно Акту № 1 від 10.01.2007 року приймання-передачі основних засобів у рахунок взаєморозрахунків, відповідач передав, а позивач отримав у власність основні засоби на загальну суму 66 865,20 грн., а саме: Трактор МТЗ-80, 1990 року випуску, балансовою вартістю 4 962 грн.; Трактор МТЗ-82, 1998 року випуску, балансовою вартістю 8 852,40 грн.; Трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, балансовою вартістю 9 502,80 грн.; Трактор МТЗ-82, 1996 року випуску, балансовою вартістю 10 006,80 грн.; Трактор Т-40А, 1985 року випуску, балансовою вартістю 1 602 грн.; Трактор Т-150, 1994 року випуску, балансовою вартістю 13 147,20 грн.; Трактор Т-150К, 1992 року випуску, балансовою вартістю 16 485,60 грн.; Трактор ЮМЗ-6, 1980 року випуску, балансовою вартістю 2 306,40 грн. (а.с.10).

Згідно Акту № 2 від 10.01.2007 року приймання-передачі основних засобів у рахунок взаєморозрахунків, відповідач передав, а позивач отримав у власність основні засоби на загальну суму13 438,8 грн., а саме: ЗАВ-20, 1989 року випуску, балансовою вартістю 6 948 грн.; сівалки СЗ-3, 6, 1990 року випуску, у кількості 4 шт., балансовою вартістю 726 грн. кожна, на загальну суму 2 904 грн.; культиватори КПС 4, 2: 1990 року випуску балансовою вартістю 494,40 грн.; 1992 року випуску балансовою вартістю 495,60 грн.; 1992 року випуску балансовою вартістю 542,40 грн.; 1998 року випуску балансовою вартістю 2 054,40 грн. (а.с.11).

Вказані вище трактори 16.01.2007 року пройшли реєстрацію в Ізмаїльському Держтехнагляді та зареєстровані за ФГ „Стоянов А.А.” з присвоєнням реєстраційних номерів: 02467 ВН, 02463 ВН, 02464 ВН, 02470 ВН, 02465 ВН, 02468 ВН, 02466 ВН, 02469 ВН (а.с.15-18).

Судова колегія не погоджується з позовними вимогами ФГ „Стоянов А.А.” та висновками місцевого господарського суду, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга СВК „Імені Димитрова” –задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженнями скаржника в частині порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме не повідомлення належним чином СВК „Імені Димитрова” про час та місце слухання справи, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів про надсилання або отримання відповідачем ухвал суду про призначення та перенесення слухання справи, що є безумовною підставою, згідно з п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції, не зв’язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі (ч.2 ст.99 та ч.2 ст.101 ГПК України).

Так, за змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України,  підприємства,  установи,  організації, інші юридичні особи (у тому  числі  іноземні),  громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької  діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим  Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а  також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Із матеріалів справи вбачається, що ФГ „Стоянов А.А.” просить суд визнати право власності на основні засоби, отримані позивачем від відповідача загальною вартістю 80 304 грн.

Матеріалами справи встановлено та сторонами підтверджено факт передачі відповідачем позивачу за Договором купівлі-продажу № 01 від 08.01.2007 року основних засобів загальною вартістю 80 304 грн., на виконання його якого складені відповідні Акти приймання-передачі основних засобів у рахунок взаєморозрахунків, із чого випливає, що з моментом передачі майна по цьому Договору від відповідача до позивача перейшло і право власності на нього, що передбачено ст.334 ЦК України, відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про факт перешкоджання ким-небудь в користуванні позивачем належним йому майном –основними засобами загальною вартістю 80 304 грн., із чого випливає, що вимоги позивача суперечать ст.392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного, в даній справі відсутній предмет спору, на підставі чого, відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі підлягає припиненню.

ФГ „Стоянов А.А.” ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти позивачем під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи ФГ „Стоянов А.А.”, викладені в позовній заяві та запереченнях на апеляційну скаргу, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про безпідставність, неправомірність та необґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2007 року по справі № 26/212-07-4930 не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підлягає скасуванню, апеляційна скарга –частковому задоволенню, а провадження у справі –припиненню на підставі пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати СВК „Імені Димитрова” по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги поверненню не підлягають, оскільки апеляційна скарга задоволена частково з інших мотивів, ніж нею визначено.

Керуючись пунктом 11 частини першої статті 80 та статтями 99,      101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Імені Димитрова” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2007 року по справі № 26/212-07-4930 скасувати. Провадження у справі № 26/212-07-4930 припинити.

3. Видачу наказів за постановою та в порядку статті 122 Господарського процесуального кодексу України доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов

Суддя                                                                                          Г.П. Разюк

Суддя                                                                                             М.С. Петров