ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.10.07р.

Справа № 33/197-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія", м. Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Мушкетер", м. Дніпропетровськ

про стягнення 140 216 грн. 39 коп.

Суддя  Рудовська І.А.

Представники:

Від позивача: Прокопенко В.М., довіреність б/н від 27.08.2007 року.  Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія" до товариства з обмеженою відповідальністю " Мушкетер"  про стягнення основної заборгованості у розмірі –123 000 грн., зайве сплачені відсотки банку (збитки) -3716 грн., 70 грн., 8470 грн. -7% річних, 796,44 грн. –3% річних ,  4233,25 грн. -пені  та витрати по справі.

Позивач  08.10.2007 р. уточнив свої позовні вимоги і просить стягнути з відповідача зайве сплачені відсотки банку (збитки): -3716 грн., 70 грн., 8470 грн. -7% річних, 796,44 грн. –3% річних , 4233,25 - пені , 5988, 98 грн. -   інфляційні , 3500 грн. за надання юридичної допомоги та витрати по справі.

Позивач свої позовні вимоги підтримав і просить суд задовольнити в заявленій сумі.

Відповідач у засіданнях і у відзиві на позов позовні вимоги визнає в частині стягнення 3% річних ,  в іншій частині  позовних вимог просить суд відмовити позивачу.

В судовому засіданні  15.10.2007 р. за згодою представника позивача була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Вивчивши матеріали справи,  дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача та відповідача в судових засіданнях, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2007 р. між ТОВ  "Промислова інвестиційна компанія" (постачальник)  і ТОВ "Мушкетер" (покупець)  було укладено договір поставки товару  №15/01/07 (далі- Договір). За умовами якого , постачальник  зобов'язався  поставити і передати  у власність товар  покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та здійснити оплату за товар. Предметом Договору  є  молоко сухе цільне.

Відповідно до п. 7.1 Договору розрахунки за товар повинні здійснюватися шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі п"яти календарних днів з моменту поставки.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач договірні зобов’язання  виконав, поставивши відповідачу товар на загальну  суму 193 000 грн. що підтверджується   видатковою накладною № РН-0000186 від 15. 05.2007 р. і довіреністю  на отримання ІТЦ серії ЯНХ № 527313 від 15.05.2007 р.  (а.с. 9-10).

На момент розгляду справи  відповідачем було сплачено суму заборгованості у розмірі 193 000 грн. що підтверджується платіжними  дорученнями ( № 450  від 10.08.2007 р. , №445 від 09.08.2007 р. № 437 від 08.08.2007 р., № 426 від 06.08.2007 р., № 436 від 07.08.2007 р.,  № 1818 від 10.07.2007 р. , № 229 від 09.07.2007 р. № 158 від 27.06.2007 р.№ 1694 від 25.06.2007 р., № 750 від 30.05.2007 р.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу

- Позивач наполягає на стягнення з відповідача збитків: на суму 3716, 70 грн. у вигляді сплати зайвих відсотків по кредитному договору № 0 від 10.04.2007 р. за користування кредитними коштами  та штрафні санкції у розмірі 8 470 грн.,  у зв’язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за Договором від 15.01.2007 р. щодо оплати поставленого йому товару, позивач  зазнав збитків, що складаються з розміру фактично сплачених санкцій за невиконання зобов’язання перед  треьою особою ТОВ "Молочний Мир-2000".

Відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 вказаного кодексу передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 1 статті 225 цього кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов’язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як - то:

-          протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

-          шкідливий результат такої поведінки (збитки);

-          причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

-          вина правопорушника.

Суд вважає за необхідне  в цій частині вимог відмовити, оскільки позивачем не надано доказів про розмір отриманого ним кредиту від банку, відсутні копії платіжних документів про сплату відсотків за кредит, а також  укладений договір купівлі- продажу № 02/01 від 02.01.2007 р. між позивачем і третьою особою -ТОВ "Молочний Мир-2000" не підтверджений доказами, що  саме цей товар був переданий позивачу для подальшої поставки  відповідачу.

- Позивач просить стягнути з відповідача юридичних послуг у розмірі 3500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи  , суду  надано договір № 17/7-07 від 17.07.2007 р. про надання юридичних послуг, який підписаний між  підприємцем –фізичною особою Прокопенко Володимиром Миколайовичем (на підставі свідоцтва  про реєстрацію  № 00040813 від 09.01.2007 р. і  ТОВ "Промислово-інвестиціна компанія" (а.с. 71-77).

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов’язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Таким чином , норма ст. 44 Господарського процесуального кодексу України  , передбачає відшкодування сум  в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг лише адвоката, а тому в цій частині  позовних вимог необхідно відмовити.

- В частині стягнення з відповідача  пені у розмірі 4233,25 грн.  слід  відмовити виходячи з наступного:

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання (п.3ст.549 Цивільного кодексу України). Неустойка –це є вид забезпечення виконання зобов’язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.547 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Оскільки правочин щодо стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу сторони не зафіксували ані у договорі №15/01/07 від 15.01.07р., ані в іншій письмовій формі, то вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4233,25 грн. є необґрунтованою.

Позивач наполягає на стягненні з відповідача  5 988 грн. 98 коп.  інфляційних за весь період прострочення відповідачем своїх договірних зобов'язань і 796, 44 грн. -3% річні.                           Суд перевіривши   розрахунок інфляційних втрат   і 3%  вважає його обґрунтованим і таким,  що підлягає задоволенню у заявленій сумі.

На підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних і 3% річних , в іншій частині позовних вимог слід відмовити в зв'язку з недоведеністю .

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень.

Цивільні  обов'язки  виконуються  у  межах,   встановлених договором або актом цивільного законодавства (п.1 ст.14 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по справі покласти на  сторін  пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мушкетер" (49100, м. Дніпропетровськ, вул.. Єсеніна, б.24, р/р 1001 в КБ "ПриватБанк", МФО 305299, ) на користь товариства  з обмеженою відповідальністю  "Промислово- інвестиційна компанія"(49027, м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, 1, р/р 1701, МФО 305062, 9) 5988 грн. 98 коп. –інфляційні, 796, 44 грн.-3% річні, 1209,85 грн.  державного мита та  109,15 грн. витрати на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного терміну з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

І.А. Рудовська

Рішення підписано 29.10.07 року