АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2007
№ 13/99

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Ропій
Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2. - представник, дов.
б/н від 14.02.2007;

від відповідача - АрзуманянВ.А. - представник,
дов. б/н від 01.10.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Світова торгівля"

на рішення Господарського суду м.Києва від
09.07.2007

у справі № 13/99 (Євдокимов О.В.)

за первісним позовом                               Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "Світова торгівля"

про
стягнення 31869,11 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світова торгівля"

до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

про стягнення 61 556,61 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК
України у судовому засіданні 16.10.2007 оголошено перерву до 06.11.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
09.07.2007 у справі №13/99 первісний позов задоволено частково, з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню 30 171,76 грн. основного боргу, 393,80
грн. інфляційних збитків, 3% річних в сумі 89,27 грн., пеня у розмірі 656,34
грн., 5 000,00 грн. витрат на послуги адвоката, 313,11 грн. витрат по сплаті
державного мита, 115,93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу; в іншій частині первісного позову відмовлено; в задоволенні
зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що
позивачем за первісним позовом виконано умови укладеного сторонами договору №
50 від 01.12.2006; мав місце понаднормативний простій автомобіля; відповідач
свої зобов'язання щодо оплати виконав частково, тому відповідно до ч. 1 ст. 193
ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України з відповідача підлягає стягненню
заборгованість у розмірі 30 171,76 грн.; враховуючи умови заявки № 1/12 від
01.12.2006 штрафні санкції підлягають нарахуванню з 21.01.2007; суд, керуючись
ст. 55 ГПК України, перевірив правильність нарахування інфляційних збитків,
річних, пені та задовольнив вимоги про їх стягнення за уточненим розрахунком;
позивачем за зустрічним позовом пакет документів, необхідний для митного
оформлення, надано митним органам тільки 28.12.2006, а 29.12.2006 товар був
розмитнений та доставлений позивачу; згідно зі ст. 313 ГК України перевізник
звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо
прострочення сталося не з його вини.

Відповідач за первісним позовом
просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2007 у справі № 13/99
скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та
процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні
первісного позову в повному обсязі та за зустрічним позовом стягнути з
відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 61 556,61 грн.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що судом
порушено норми ст.ст. 4, 4-3, 4-7, 41, ч. 2 ст. 85 ГПК України та норми ст.ст.
191, 196 ГК України, ст.ст. 22, 23, 526 ЦК України, оскільки суд діяв всупереч
та з порушеннями положень чинного матеріального і процесуального законодавства,
не створив належних умов для обґрунтування позиції відповідача, аргументація
сторін не заслуховувалась,  дослідження
доказів не здійснювалось; через недослідження наявності та розміру
заборгованості судом не встановлено, що заборгованість становить меншу суму,
ніж вимагається позивачем; без згоди відповідача оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення; для з'ясування факту наявності упущеної вигоди та
її розміру суд не призначив судову бухгалтерську експертизу; судом не прийнято
до уваги наявність порушень позивачем умов договору, внаслідок яких позивачем
завдано збитків.

Заявник вказує на те, що через
порушення позивачем п. 2.1.4 договору № 50 від 01.12 2006, заявки до договору
та передання відповідачу товару з простроченням на 11 днів відповідачу
спричинені збитки у формі упущеної вигоди, які виявилися у тому, що відповідач
не мав можливості реалізувати товар протягом періоду з 18.12.2006 по
29.12.2006; після завершення новорічних свят обсяги продажу відповідачем товару
значно зменшились і залишились не реалізовані товари.

На думку заявника, оскільки умови
п. 3.1 договору не виконано, а саме: акт виконаних робіт не складався,
рахунок-фактура на оплату належним чином уповноваженим представником
відповідача не отримано, то відсутні підстави для оплати послуг позивача. Також
заявник вважає, що обов'язок відповідача здійснити розрахунок виникає лише за
умови своєчасної передачі йому товару позивачем, тому оскільки строк доставки
товару позивачем порушено, то обов'язок щодо оплати послуг позивача у
відповідача не виник, а тому позивачу має бути відмовлено у задоволенні його
вимог за первісним позовом.

Заявник наполягає на тому, що
оскільки у заявці передбачено обов'язок позивача доставити товар за адресою: м.
Київ, вул. Волинська, 55, то немає підстав надавати значення строку прибуття
автомобіля з товаром на митницю, а позивачеві обґрунтовувати прострочення
доставки товару якимись складнощами при митному оформленні товару.

Заявник вважає, що серед переліку
юридичних послуг, передбачених договором про надання юридичних послуг від
14.02.2007, лише частина є консультаціями, пов'язаними з розглядом справи в
суді; послуги адвоката щодо ознайомлення та правого аналізу документів, відображені
у акті передання-прийняття послуг від 01.03.2007, не стосуються судового
розгляду справи, тому сума 2 000 грн. не входить до складу судових витрат
позивача та не може бути стягнута з відповідача; сума 3 000 грн., відображена в
акті від 14.02.2007, не співрозмірна із стягуваною сумою та не відповідає
вартості таких послуг, яка існує на ринку юридичних послуг.

У письмовому поясненні позивач за
первісним позовом надав пояснення щодо періоду нарахування річних, інфляційних
втрат, пені, обставин, пов'язаних із простроченням доставки вантажу та просить
залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заявником надані письмові пояснення
та клопотання.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи
доводи письмових пояснень, клопотань, колегія суддів встановила наступне.

За первісним позовом позивачем
пред'явлені вимоги до позивача про стягнення 31 869,11 грн. заборгованості з
урахуванням пені, 3% річних, втрат від інфляції, судових витрат, у тому числі 5
000 грн. витрат на оплату послуг адвоката на підставі ст. 307 ГК України,
ст.ст. 625, 526, 527 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами укладено договір № 50 від 01.12.2006 про надання
транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному та регіональному сполученні, відповідно до п. 1.1
якого відповідач за первісним позовом, за договором замовник, довіритель,
доручає, а позивач, за договором експедитор, повірений, здійснює організацію
доставки вантажів автомобільним транспортом, залучаючи для здійснення
перевезення третю сторону - перевізника.

В п. 2.1.1 договору № 50
передбачено, що транспортна заявка є невід'ємною частиною договору.

Відповідачем за первісним позовом
надано, а позивачем прийнято заявку № 1/12 від 01.12.2006 на доставку вантажу
за маршрутом: Королівство Іспанія - Україна, м. Київ.

Замовлене перевезення здійснено за
CMR № 0209907, вантаж одержано відповідачем 29.12.2006, про що свідчить
відповідна відмітка у гр. 24 міжнародної товарно-транспортної накладної.

Згідно з п.п. 2.1.5, 3.4 договору №
50 відповідач за первісним позовом зобов'язаний оплатити послуги позивача;
оплата проводиться протягом трьох банківських днів з моменту надання
документів, якщо у заявці не вказано інше. У заявці № 1/12 погоджено наступну
умову строку оплати: по оригіналах до 10 днів.

Позивачем виставлено відповідачу
рахунок-фактуру № СФ-0000060 від 27.12.2006 на оплату транспортних послуг на
суму 44 635,13 грн., який відповідачем оплачено 29.12.2006 частково, за платіжними
дорученнями №№ 257 та 964 на загальну суму 14 000,00 грн.

У позовній заяві позивачем
зазначено, що оригінали документів були передані кур'єром 09.01.2007 в офіс
підприємства, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50, офіс
310, тому граничний строк оплати суми основного боргу є 19.01.2007.

Позивачем пред'явлено відповідачу
претензію від 24.01.2007 з вимогою перерахувати суму 34 635,13 грн. за надані
транспортні послуги згідно з CMR № 0209907, яка одержана відповідачем
27.01.2007 згідно із поштовим повідомленням та повторно пред'явлено претензію
від 07.03.2007 за № 28, одержану позивачем 12.03.2007.

Пунктом 4.4 договору № 50
передбачена умова про сплату відповідачем пені за прострочку платежу.

В матеріалах справи відсутні докази
здійснення відповідачем розрахунків із позивачем за надані останнім
транспортно-екпедиторські послуги у розмірі та строк, встановлені договором №
50 і заявкою № 1/12.

Таким чином, позовні вимоги за
первісним позовом про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат,
річних є такими, що відповідають вимогам ст.ст. 193, 216 ГК України, ст.ст.
526, 625, 629 ЦК України.

Однак, апеляційна інстанція не
погоджується із розрахунком суду першої інстанції, оскільки сума 4 663,37 грн.
є платою за понаднормативний простій згідно з п. 4.2 договору № 50 та умовами
заявки № 1/12, тобто передбаченим сторонами видом відповідальності за порушення
погоджених строків простоювання автомобіля у зв'язку із проведенням
навантажувальних, розвантажувальних робіт та здійсненням відповідних митних
процедур, отже є самостійним, погодженим сторонами видом господарсько-правової
відповідальності за правопорушення, а не заборгованістю відповідача по оплаті
послуг позивача, у зв'язку з чим немає підстав на суму 4 663,37 грн.
нараховувати пеню, інфляційні втрати, річні.

Умовами заявки № 1/12 передбачена
норма часу на навантаження/вивантаження та митне оформлення 48/48 годин з
моменту подання автомобіля. Із даних відповідних штампів митних органів на
документах вантажно-митної декларації, CMR, відмітки вантажоодержувача на CMR
видно, що понаднормативний простій автомобіля склав 7 діб.

Заявкою № 1/12 встановлено, що при
порушенні норми часу простою автомобіля відповідач сплачує позивачу 100 євро за
кожну добу простою.

Апеляційна інстанція не погоджується
із застосуванням першою інстанцією умови п. 4.2 договору № 50 щодо розміру
плати за понаднормативний простій автомобіля, оскільки у цьому пункті вказано,
що його умови застосовуються, якщо інше не обумовлено у заявці, отже при
наявності різних умов щодо розміру зазначеної плати у договорі та заявці,
належить застосовувати розмір плати, погоджений сторонами у заявці.

Статтею 44 ГПК України передбачено,
що до складу судових витрат належать, зокрема, оплата послуг адвоката.

Оплата позивачем за первісним
позовом послуг адвоката підтверджується копією свідоцтва адвоката, договором
про надання юридичних послуг від 14.02.2007, актами передання-прийняття наданих
послуг від 01 та 26.03.2007, рахунками від 01 та 26.03.2007, платіжними
дорученнями №№ 12, 13 та витягами із особового рахунку позивача про оплату
адвокатських послуг.

Із врахуванням викладеного, за
первісним позовом вимоги про стягнення 25 971,76 грн. основного боргу, 556,44
грн. пені, 217,83 грн. інфляційних втрат, 98,19 грн. 3% річних, 4 663,37 грн.
плати за понаднормативний простій автомобіля та у пропорційному розмірі до
задоволених вимог - вимоги про стягнення судових витрат є такими, що
відповідають законодавству та матеріалам справи.

За зустрічним позовом пред'явлені
позовні вимоги про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 61 556,61
грн. у формі упущеної вигоди у зв'язку з порушенням положень п. 2.1.4 договору
№ 50, заявки щодо строку передання вантажу, на підставі ч. 1 ст. 196 ГК
України, ч. 2 ст. 22, ст. 526 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України
під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК
України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Статтею 623, ч.ч. 2 та 4, ЦК
України встановлено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором; при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З метою встановлення факту та
розміру неодержаного прибутку (втраченої вигоди) позивачем за зустрічним
позовом через одержання ним м'ясних продуктів за CMR № 0209907 - 29.12.2006, а
не 18.12.2006, на підставі ст. 99 ГПК України ухвалою апеляційного
господарського суду від 19.09.2007 були витребувані у позивача докази.

Однак, позивачем за зустрічним
позовом не надано доказів, підтверджуючих спричинення йому зазначених збитків.

Надані позивачем довідки щодо
загальних даних та даних по м'ясопродуктах виробництва Королівства Іспанія
аналітичного обліку та середньостатистичного аналізу руху продукції позивача за
період 18-29.12.2007 за умови відображення у них усіх видів витрат, що
відносяться на собівартість позивача, могли б свідчити лише про суму прибутку
внаслідок реалізації зазначеної у довідках конкретної продукції.

Копії видаткових накладних за
грудень 2006 р. свідчать про здійснення позивачем діяльності по реалізації
продукції, проте наявність та розмір збитків, про які йдеться у зустрічному
позові, не доводять.

Як видно із співставлення
відомостей довідок позивача про вибіркові дані по залишках товарної продукції
за станом на 19.06.2007 (а.с. 49) та за станом на 10.10.2007, товари були
частково реалізовані протягом періоду з 19.06.2007 по 10.10.2007, отже
позивачем було одержано частину прибутку зі складу суми, яку він вимагає
стягнути з відповідача.

Також позивачем відповідно до
ухвали апеляційного господарського суду від 19.09.2007 не надано доказів
неможливості реалізації продукції, одержаної за CMR № 0209907, у подальшому,
отже позивач може одержати відповідний прибуток у майбутньому.

Твердження позивача про наявність
причинно-наслідкового зв'язку між одержанням продукції 29.12.2006 та пониженням
темпу реалізації м'ясопродуктів не є переконливим, адже як від 29.12.2006 до
новорічного свята був час для здійснення передсвяткової торгівлі, також і
безпосередньо після нового року були свята.

Отже позивачем за зустрічним позовом
не доведено матеріалами справи факту спричинення та розміру неодержаного
прибутку (втраченої вигоди), тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги частково
немає підстав визнати такими, що відповідають законодавству та матеріалам
справи, враховуючи викладене та наступні обставини.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже саме позивач за зустрічним
позовом повинен довести всі обставини, на які він посилається у позові про
стягнення збитків у формі упущеної вигоди.

Статтею 41 ГПК України передбачено,
що судову експертизу господарський суд призначає для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань,
проте обставини наявності збитків у формі упущеної вигоди, їх розмір у справі №
13/99 немає підстав вважати таким питаннями, які потребують спеціальних знань.

Відповідно до ст. 41 ГПК України
остаточне коло питань, які мають бути роз'яснені судовим експертом,
встановлюється господарським судом, проте із наданих позивачем за зустрічним
позовом матеріалів не вбачається наявності таких питань, які необхідно було б
поставити для роз'яснення експертом.

Оскільки заявник у платіжних
документах про перерахування позивачеві частково суми боргу вже 29.12.2006
зазначав підставу платежу - рахунок позивача № 60 від 27.12.2006, про що
свідчить, зокрема, витяг із особового рахунку позивача за 29.12.2006, то
відсутні підстави для твердження про неодержання відповідачем рахунку-фактури
позивача. Крім того, у заявці № 1/12 сторонами погоджена сума фрахту, у
претензіях від 24.01.2007, 07.03.2007 позивачем зазначалось про доставку
оригіналів документів відповідачу 09.01.2007. Матеріали справи свідчать про відсутність
перешкод у здійсненні відповідачем оплати наданих послуг у погоджений сторонами
строк, що підтверджується і частковим здійсненням платежу.

Твердження заявника про те, що
обов'язок здійснити розрахунок виникає лише за умови своєчасної передачі товару
позивачем, суперечить нормам законодавства та умовам укладеного сторонами
договору.

Оскільки виконання договору
транспортного експедирування у міжнародному сполученні складається не лише із
безпосереднього міжнародного перевезення вантажу, як руху автомобіля, а також
із здійснення необхідних митних процедур на шляху проходження автомобіля із
вантажем, то немає підстав погодитись із твердженням відповідача про
неврахування часу здійснення митних процедур.

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору
№ 50 відповідач зобов'язався надавати позивачу заявку з інформацією, зокрема,
щодо митного оформлення; забезпечити належне оформлення митних документів,
необхідних для безперешкодного проїзду автомобілів через країни та прикордонні
переходи, по яких здійснюється перевезення.

В заявці № 1/12 відсутні вказівки
відповідача за первісним позовом щодо надання послуг позивачем з митного
оформлення вантажу, отже обов'язок щодо здійснення митних формальностей
залишився за відповідачем, який є вантажоодержувачем.

На вимогу ухвали апеляційного
господарського суду від 19.09.2007 щодо надання письмового пояснення причин
затримки автомобіля на митниці із підтверджуючими документами, відповідачем у
поясненні від 15.10.2007 повідомлено, що митне оформлення товару здійснено у
передбачені законодавством строки.

Однак, твердження відповідача не
відповідає матеріалам справи, оскільки згідно з датами штампів митниці на
документах вантажно-митної декларації, міжнародної товарно-транспортної
накладної автомобіль прибув на Київську регіональну митницю 20.12.2006, а вибув
- 29.12.2006.

Таким чином відповідачем не
доведено відсутність своєї вини у простроченні перебування автомобіля з
вантажем під митним контролем, яке і спричинило прострочення доставки вантажу
вантажоодержувачу на його адресу, зазначену в заявці № 1/12.

Заявником не доведено не
співрозмірності розміру суми оплати послуг адвоката із стягуваною сумою; зі
змісту розділу 1 договору про надання юридичних послуг від 14.02.2007
вбачається, що передбачені договором послуги стосуються саме господарського
спору у справі № 13/99; оскільки послуги адвоката, передбачені у акті
передання-прийняття від 01.03 2007, не виходять за межі предмету договору від
14.02.2007, ознайомлення та правовий аналіз документів безумовно є складовою
частиною виконання договору від 14.02.2007, то немає підстав стверджувати про
те, що сума у розмірі 2 000,00 грн. не входить до складу оплати послуг
адвоката.

Колегією суддів не встановлено
порушень або неправильного застосування норм процесуального права, які призвели
до прийняття неправильного рішення та згідно зі ст. 104 ГПК України є підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладене колегія
суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої
інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
09.07.2007 у справі №13/99 змінити, виклавши резолютивну частину у наступній
редакції:

"Первісний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світова торгівля" (юридична адреса: 03021, м. Київ,
вул. Грушевського, 28/2; фактична адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська,
48/50, оф. 310; ) на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 25 971,76 грн. основного
боргу, 556,44 грн. пені, 217,83 грн. інфляційних втрат, 98,19 грн. 3% річних, 4
663,37 грн. плати за понаднормативний простій, 315,08 грн. державного мита,
116,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 4
943,28 грн. витрат на послуги адвоката.

В решті частини первісного позову
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
відмовити повністю.”

2. Видачу наказу доручити
Господарському суду міста Києва.

3. Справу № 13/99 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.