ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" листопада 2007 р.                                                            Справа №9/6893-А

за позовом  Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту

інвалідів м. Хмельницький

до    Товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т” м. Хмельницький

про    стягнення 51218,30 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені

Суддя         Олійник Ю.П.          Секретар судового засідання  Журба В.А.

Представники  :

Від позивача -   Мороз Т.М. –за дов. від 12.01.07,

Від відповідача – Колодій О.Ф. за дов. від 01.10.07

У судовому засіданні   оголошено вступну  і   резолютивну частини постанови  згідно ст. 160 КАС України.

Позивач у позовній заяві та представник у судовому засіданні просять стягнути з відповідача 49013,30 грн. адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів  та 2205,00 грн. пені за порушення термінів сплати штрафних санкцій згідно ст.ст.19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”. Звертається увага , що відповідачем не виконано норматив  створення  робочих місць інвалідів. Посилаються також на лист Управління  праці та соціального  захисту населення  щодо того, що відповідач не  повідомляв  про створення (пристосування  ) у   2006 році  робочих місць для працевлаштування інвалідів  і про вільні місця та  вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Відповідач у запереченнях на позов проти позову заперечує , посилається на безпідставність позову, вважає його необгрунтованим, так як кожного місяця 2006 року відповідачем здавався "Звіт про наявність вакансій", де вказувалось про потребу в працівниках інвалідах, що свідчить про належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві відповідача для інвалідів та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для їхнього працевлаштування. Крім того, відповідачем були виконані вимоги Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів з метою виконання 4 % нормативу, шляхом звернення з листами у центр зайнятості з проханням надати інвалідів для працевлаштування та у ЗМІ , де розміщувало оголошення про бажання прийняти на роботу інвалідів. Посилається на те, що всі інваліди на підприємстві були працевлаштовані за їхнім особистим зверненням, крім того на початку 2006 року працювало 4 інваліди, які особисто звернулись на підприємство, з фонду зайнятості інвалідів у 2006 році на підприємство не направлялось.

Розглядом матеріалів справи  встановлено :

До Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідачем поданий звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, в якому відповідачем зазначена середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу - 375 осіб,  з них працюючих інвалідів –5 осіб,  кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях,  створених відповідно до вимог ст.19 Закону –15 осіб, фонд оплати праці штатних працівників –1838,0 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника –4901,33 грн., сума штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів –49013,30 грн.

На підставі даних звіту позивачем підтверджено проведений відповідачем розрахунок  адміністративно-господарських санкцій в сумі середньорічної заробітної плати штатного працівника за не створення 10 робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 49013,30 грн.    За порушення строків сплати штрафних санкцій за період з 17.04.07 по 14.09.07 позивачем нараховано пеню  в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (150 днів прострочення платежу), яка становить 2205,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи  позивачем  в Хмельницький міський  центр зайнятості подані Звіти про наявність вільних робочих місць  за  лютий-грудень 2006р.,  у  яких  відмічена наявність вакантних робочих місць для інвалідів для виконання роботи прибиральниці, вантажника та продавця, а також повідомлення про готовність прийняти на роботу інвалідів

Згідно листа  Управління праці  та соціального захисту населення Хмельницької міської Ради  від 31.05.07  на   адресу позивача відповідачем  не повідомлялось в   2006 році по створення  робочих місць для працевлаштування    інвалідів.

Згідно Постанови  господарського суду Хмельницької області від 7.11.06  по справі № 205332-А за позовом позивача до відповідача про стягнення   8525,56 грн.  санкцій та пені по Звіту  за 2005 рік  у позові  відмовлено.

Досліджуючи надані по справі докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Згідно ч.ч.1,2,3,5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91  із змінами і доповненнями  для   підприємств   (об'єднань),   установ   і організацій незалежно від форми власності і господарювання установлено норматив робочих місць для  працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного  робочого  місця.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць  у  кількості,  визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Як вбачається з наданих в матеріали справи доказів, відповідач вимоги закону не виконав, не працевлаштував на підприємстві  інвалідів відповідно до нормативу. У поданому до позивача звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік зазначив про 5 штатних працівників-інвалідів, тоді як згідно вимог чинного законодавства установлений норматив –15 робочих місць для працевлаштування інвалідів (працевлаштовано 5 інвалідів). При цьому  судом також враховується, що відповідач   самостійно  у поданому до позивача  Звіті  у  коді рядка „06”    нарахував   суму  адміністративно –господарських санкцій  за невиконання нормативу у розмірі   49013,30 грн.

Згідно ч.1 , ч.ч. 3-5  ст.20 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в  якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України .

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням господарського суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

При цьому згідно п.2  Порядку  сплати підприємствами, установами, організаціями та   фізичними особами, що використовують найману працю,  суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України    від 31 січня 2007 р. N 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20  Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" обчислення суми     адміністративно-господарських     санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Враховуючи    вищезазначене, визначено  механізм   сплати   адміністративно –господарських санкцій, тобто здійснено спеціальне врегулювання відносин, на відміну   від загальних норм  Господарського     кодексу України .

Посилання    відповідача   на  норми  ст.ст. 17-18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" як для звільнення від  обов’язків,  визначених ст.ст. 19-20 Закону  безпідставні, оскільки   нормами ст.ст. 17-18 Закону   врегульовані    інші правовідносини, зокрема, щодо прав    самих інвалідів.

Судом також враховується, що нормами   ст.ст. 19 та 20 Закону України  „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні“  не передбачено  випадків  звільнення    підприємств  від  сплати адміністративно-господарських санкцій , а єдиною підставою  їх застосування  зазначається факт  наявності  у підприємства  кількості працюючих інвалідів меншу, ніж установлено нормативом, оскільки  підприємства  самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць , а  виконанням нормативу робочих місць   вважається працевлаштування підприємством,  інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Натомість всупереч ст. 71 КАС України  відповідач підтверджуючих доказів не надав.  При цьому    подання    звітності   відповідачем в    центр    зайнятості  також не є підставою для відмови у  позові.

Згідно листа  Управління праці  та соціального захисту населення Хмельницької міської Ради  від 31.05.07  на   адресу позивача відповідачем  не повідомлялось в   2006 році по створення  робочих місць для працевлаштування    інвалідів. Враховуючи це , а також   не виконання відповідачем  нормативу робочих місць  у  кількості,  визначеній згідно з вищезазначеними нормами чинного   законодавства,  відсутні докази вжиття    всіх можливих заходів для відсутності правопорушення. Тому   посилання   відповідача   на    норми  ст. 218 ГК України безпідставні.

Згідно ч.2 ст.20 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно п.4 Порядку  сплати підприємствами, установами, організаціями та   фізичними особами, що використовують найману працю,  суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України    від 31 січня 2007 р. N 70 „ Про реалізацію статей 19 і 20  Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення строків сплати  суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.   Порядок нарахування пені та встановлення строку її сплати затверджуються Мінпраці.

Згідно п. 3.7 Порядку нарахування пені та її сплати, затв. наказом Мінпраці України від 15.05.2007  № 223, зареєстрованого Міністерством Юстиції України 30.05.2007 за № 552/13819, у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

У зв’язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій  в добровільному порядку у встановлені законодавством терміни позивачем обгрунтовано нараховано пеню  за період з 17.04.07 по 14.09.07 в розмірі   2205,00грн.

Посилання   відповідачем на  постанову господарського суду від 7.11.06 по справі №20/5332-А як на підставу звільнення від доказування  згідно ст. 72 КАС України безпідставне, оскільки   згідно норми ч. 1 ст. 72 КАС України  обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Натомість  по справі №20/5332-А встановлювались   обставини   про зайнятість та працевлаштування інвалідів в 2005 році, які  не входять в предмет доказування по справі №96893-А.  Крім того, судом   враховується, що  по взаємовідносинах сторін   за   2005 рік норми  ст. 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" діяли   у    іншій    редакції , ніж  за    2006рік.

Оскільки відповідачем самостійно обрахована сума адміністративно-господарських санкцій  та  не надані докази, що спростовують допущене порушення норм чинного законодавства, а позивачем доведена обґрунтованість нарахування адміністративно-господарських санкцій та  пені, позовні вимоги визнаються обґрунтованими, відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 14, 69-71, 86,  104,  158-163, 167, 254-255, п.6 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України , СУД

П О СТ А Н О В И В   :

Позов  Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т” м. Хмельницький про стягнення 51218,30 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т” м. Хмельницький /вул. Курчатова, 6, код 32517700/ на користь Хмельницького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів м. Хмельницький вул.Грушевського,87, код 23565058  49013,30  грн. /сорок дев’ять тисяч тринадцять гривень 30 коп./ адміністративно-господарських санкцій та 2205,00 грн. /дві тисячі двісті п’ять гривень/ пені .

Згідно ст.ст. 185-186 КАС УКРАЇНИ  сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до апеляційного  суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС УКРАЇНИ Постанова, якщо інше не встановлено КАС УКРАЇНИ  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      Ю.П. Олійник