ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 45/468-06(29/245-06)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Стратієнко Л.В.

суддів                                                           Грека Б.М.
Козир Т.П.

з участю представників:
позивача:
відповідача:

Залуцька Л.Г., Спіріна О.Ю.
не з’явився

розглянувши  у     відкритому              судовому засіданні  касаційну  скаргу
відкритого акціонерного товариства “Завод “Березівські мінеральні води”

на рішення

та постанову
господарського суду Харківської області від 01 червня 2007 р.
Харківського апеляційного господарського суду від 23 липня 2007 р.

у справі
№ 45/468-06

за позовом
приватного підприємства “ Про-Пре”

до
відкритого акціонерного товариства “Завод “Березівські мінеральні води”

про
стягнення 59 128, 69 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 р. позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену за договором від 02.12.2002 р. №7 пробку у сумі 20 798,6 грн., з яких 18 763 грн. –сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 1600,6 грн. –пеня, 435 грн. –3% річних.

В подальшому неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив стягнути за поставлену 26.09.2003 р. пробку 33 800 грн. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 12 910,88 грн., 3% річних у розмірі 1 014 грн., пеню у розмірі 3 201,38 грн., а також стягнути борг за виданим відповідачем 01.04.2004 р. в рахунок оплати поставки товару 02.04.2004 р. простим векселем № 6199  зі строком платежу до 15.04.2004 р. у сумі 5 500 грн., інфляційні втрати у розмірі 1683 грн., 3% річних у сумі 937,53 грн. та пеню в сумі 81,9 грн., а всього –59 128,69 грн.(а.с.54-58,т.2).

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.06.2007 р. (суддя Калініченко Н.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. (головуючий –Могилєвкін Ю.О., судді –Пушай В.І., Такмаков Ю.В.), позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ “Завод “Березівські мінеральні води” на користь ПП “Про-Пре” 46 710,88 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних у сумі 1014 грн. та судові витрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені судові рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна  скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, між сторонами 02.12.2002 р. було укладено договір поставки №7, згідно умов якого позивач зобов’язувався передати відповідачу, а відповідач прийняти і оплатити пробку кількістю, за цінами і в строки, згідно відвантажувальних накладних. Відповідно до п.3.1 оплата товару здійснюється відповідачем протягом 30 днів з моменту відвантаження, а п.3.2 було передбачено можливість оплати векселем.

Додатком № 1 від 05.01.2004 р. сторони пролонгували договір до 31.12.2004 р.

Згідно видаткової накладної № РН-00000178 від 26.09.2003 р. відповідачу було передано пробку на суму 37 800 грн. (а.с.10, т.1).

За видатковою накладною № РН-0000045 від 02.04.2004 р. відповідач отримав пробку на суму 25 200 грн. (а.с.13,т.1), видавши позивачу 01.04.2004 р. в рахунок  її оплати простий вексель № 6199  зі строком платежу до 15.05.2004 р. (а.с.14,т.1).

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних обставинах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст.526 ЦК України.

Стягуючи з відповідача заборгованість за поставкою від 26.09.2003 р. суд правильно виходив з того,що відповідачем зобов’язання з оплати одержаної пробки виконані частково у сумі 4000 грн., а тому стягненню підлягають 33 800 грн.

При цьому суд дав належну оцінку доводам позивача про те, що вказана поставка була позадоговірною, що платіжні доручення, в яких зазначено призначення платежу як оплату згідно рахунку № СФ –000000097 від 21.05.2003 р., насправді є оплатою за поставку від 26.09.2003 р. та відхилив їх як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами  і спростовуються матеріалами справи, оскільки поставка відбувалась під час дії договору, предметом був той же товар, що і передбачений договором, а рахунок-фактура за № СФ –000000097 від 21.05.2003 р. був виписаний на оплату поставки пробки, отриманої за видатковою накладною № РН –000000088 від 21.05.2003 р. (а с. 136,т.2).

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України суд правильно стягнув суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також обгрунтовано відмовив у стягненні пені, оскільки її стягнення не передбачено договором.

В решті правильність висновків суду ніким не оскаржується.

Враховуючи викладене, підстав для скасування судових рішень не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1115, 1117, 1119 –11111 ГПК  України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу  відкритого акціонерного товариства “Завод “Березівські мінеральні води”  залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 01 червня 2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23 липня 2007 р. у справі за № 45/468-06  - без змін.

Головуючий                                                                              Л.В. Стратієнко

Судді                                                                                          Б.М. Грек

Т.П. Козир