ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"23" жовтня 2007 р.,  11 год. 55 хв., м. Чернігів                       Справа № 6/305

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                         Блохіної Ж.В.

при секретарі                         Рубан Н.О.

за участю представників:

позивача                                 Лебедєва О.Г., довіреність №03-1685/2955 від 13.09.2007р.

відповідача                             Сітало Т.В., довіреність № б/н від 28.09.2007р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

позов                                        Відділення Фонду соціального захисту   інвалідів у

Чернігівській області, м. Чернігів, вул. Комінтерну, 14

до                                              Відкритого акціонерного товариства „Ічнянський молочно-

консервний комбінат”, вул. Вишнева, 4, м. Ічня

про                                            стягнення  1648,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відділенням Фонду соціального захисту   інвалідів у  Чернігівській області подано позов до Відкритого акціонерного товариства „Ічнянський молочно- консервний комбінат” про стягнення 1648,48 грн., в тому числі 1592,31 грн. адміністративно-господарських санкцій та 56,17 грн. пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем невиконаний норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим порушено вимоги Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а тому, на підставі ст. 20 вищевказаного Закону з відповідача підлягають стягненню адміністративно-господарські санкції та пеня. При цьому представник позивача зазначив, що керувався саме уточнюючим „Звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів” за 2006 рік.

Представник відповідача стосовно позовних вимог заперечує та вважає їх безпідставними, виходячи з того, що за період з 01.01.2006р. по 24.10.2006р. ВАТ „Ічнянський завод продтоварів” не здійснював своєї господарської діяльності; середньооблікова чисельність штатних працівників становила 7 осіб, тому створення робочих місць для інвалідів не було передбачено.

Вислухавши пояснення повноважних представників, розглянувши матеріали справи, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991р. № 875-ХІІ (надалі –Закон № 875), визначено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

У відповідності зі ст. 18 Закону № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч. 10 Закону № 875 керівники підприємств,  установ,  організацій,  у тому  числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 875 встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 Закону № 875 Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,  організації  громадських   організацій   інвалідів, фізичні особи,  в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб,  реєструються у відповідних  відділеннях  Фонду  соціального захисту  інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № К-55/06-1 від 24.10.2006р., а саме акцій ВАТ „Ічнянський завод продтоварів”, та у зв’язку зі зміною власника на підприємстві відбулась реконструкція заводу та будівництво цеху по переробці молочної сировини.

Як вбачається з протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ „Ічнянський завод продтоварів” від 28.12.2006р. було внесено зміни до статуту товариства, зокрема, змінено назву ВАТ „Ічнянський завод продтоварів” на ВАТ „Ічнянський молочно-консервний комбінат”, про що також свідчить довідка управління статистики у Ічнянському районі №495 від 16.01.2007р. та Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи  ВАТ „Ічнянський молочно-консервний комбінат”.

Згідно „Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів”  за 2006 рік, поданого відповідачем 29.01.2007р. середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить у Відповідача 13 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875, становить 0 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) –1.

Згідно уточнюючого „Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів”  за 2006 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить у Відповідача 10 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875, становить 0 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) –0,17.

Як зазначено вище, позивач керувався саме уточнюючим „Звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів” за 2006 рік.

Згідно письмових заперечень відповідача та розрахунків суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за 2006 рік вбачається, що за період з 01.01.2006р. по 24.10.2006р. ВАТ „Ічнянський завод продтоварів” не здійснював своєї господарської діяльності; середньооблікова чисельність штатних працівників коливалась від 6 до 7 осіб.

Згідно письмових заперечень відповідача та Списку працівників прийнятих та звільнених у 2006 році  вбачається, що ВАТ „Ічнянський завод продтоварів” було прийнято 31 особу в листопаді 2006р. та 4 особи в грудні 2006р., з них 1 інвалід, для якого було створено робоче місце. Тобто обов’язок відповідача по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів виник саме з 01.11.2006р., який був виконаний відповідачем у встановленому Законом № 875 порядку.

Отже, позивачем не враховані дані обставини та приписи ч. 1 ст. 19 Закону № 875.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону № 875 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Отже Відповідачем в уточнюючому „Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів”  за 2006 рік правомірно не визначені штрафні санкції за не створені робочі місця для інвалідів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

3. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя                                                                                           Ж.В. Блохіна