КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2007                                                                                           № 6/554-35/357

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Сіденко Л.В. (довір. № 37/102 від 20.12.06)

від відповідача - Мицько Р.М. (довір. № 346/10 від 29.12.06)

третьої особи -            Тютюнник В.Я. (довір. № 14-89 від 06.03.07)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.09.2007

у справі № 6/554-35/357

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"

до                                                   Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа відповідача           Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про                                                  зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2006 року у справі № 6/554 задоволено  позовні вимоги „Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Сумигаз”, зобов’язано Дочірню компанію „Газ України” НАК „Нафтогаз України” підписати негайно з моменту набрання рішенням законної сили акти передачі-приймання природного газу: за квітень 2006 від 30.04.2006; за травень 2006 року від 31.05.2006 та за червень 2006 року від 30.06.2006 за договором                № 06/05-1891 від 19.12.2005 року, стягнуто з Дочірньої компанії „Газ України” НАК „Нафтогаз України” на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Сумигаз” 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 року у справі  № 6/554 рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2007 року № 6/554 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2006,  справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова касаційної інстанції ґрунтується на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій були прийняті рішення без врахування нормативно-правових актів, якими регулювались господарські відносини щодо постачання природного газу населенню. Враховуючи вимоги статті 334 Цивільного кодексу України, акти передачі-приймання природного газу фіксують перехід права власності до покупця за договором. Відповідно до приписів статті 658 даного кодексу питання щодо власника природного газу, що передається, є визначальним, так як один господарюючий суб’єкт не може бути зобов’язаний передати іншому майно, власником якого він не є.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.07 у справі                     № 6/554-35/357 задоволені позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Сумигаз”, зобов’язано Дочірню компанію „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” підписати з моменту набрання рішенням законної сили акти передачі-приймання природного газу: за квітень 2006 від 30.04.06; за травень 2006 року від 31.05.06 та за  червень 2006 року від 30.06.06 за договором               № 06/05-1891 від 19.12.05. Стягнуто з ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” на користь ВАТ „Сумигаз” 203 грн. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом” в редакції, що діяла в період з квітня по червень 2006 року, визначено, що газотранспортні та газодобувні підприємства НАК „Нафтогаз України”, а також суб’єкти господарської діяльності, що мають ліцензію на розподіл природного і нафтового газу, зокрема, відповідно до порядку оформлення актів приймання - передачі газу підписують до 5 числа місяця, що настає за звітним, акти приймання - передачі газу, що пройшов через газорозподільні станції.

Згідно пункту 3.1. Договору № 06/05-1891 відповідач передає позивачу газ (отриманий за зовнішньоекономічними контрактами) в загальному потоці газу на газовимірювальних станціях (ГВС), що знаходиться на кордоні України в пунктах приймання - передачі газу в газотранспортну систему ДК „Укртрансгаз”, або газ (видобутий на території України) в пунктах виміру газу (ПВГ), які знаходяться в місцях приймання - передачі газу з промислу в газотранспортну систему; кількість газу, що передається, визначається по контрольно - вимірювальних приладах, що встановлені на газорозподільчих станціях (ГРС) ДК „Укртраснгаз”.

Таким чином, зобов’язання сторін щодо складання актів передачі-приймання природного газу, що включає в себе також їх підписання, встановлені, як договором № 06/05-1891, укладеним між сторонами, так і актом цивільного законодавства - Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом”.

Відповідно до протокольного рішення № 54 від 14.04.2006 засідання правління Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, починаючи з квітня, обсяги газу для потреб населення Дніпровської, Полтавської та Сумської областей повинні здійснюватися з ресурсів поточного видобутку ВАТ „Укрнафта”. Пунктом 1.3. даного протокольного рішення зобов’язано ВАТ „Укрнафта” протягом 5 днів укласти договори, в тому числі з ВАТ „Сумигаз”, на поставку природного газу для потреб населення починаючи з квітня 2006 року з ресурсів поточного видобутку ВАТ „Укрнафта”, а зазначеним Відкритим акціонерним товариствам забезпечити 100 - відсоткові розрахунки з ВАТ „Укрнафта”, за відпущений газ.

Відповідно до п. 9.2. Договору всі зміни і доповнення до даного Договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками сторін, крім випадків зазначених у пунктах 9.3. даного Договору. Зміни до договору № 06/05-1891 внесені не були.

Пунктами 3.3, 3.4 Договору  встановлено обов’язок сторін щодо складання, в тому числі і підписання відповідачем актів передачі-приймання природного газу.

Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Сумигаз” направлено Дочірній компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” акти передачі - приймання природного газу за квітень 2006 року від 30.04.2006 загальним обсягом 44 037,383 тис. куб. м. вартістю 4 815 992,89 грн., за травень 2006 року від 31.05.2006 р. загальним обсягом 21 655,955 тис. куб. м. вартістю 3 321 328,01 грн., за червень 2006 року від 30.06.2006р. загальним обсягом 11 023,287 тис. куб. м. вартістю 1 200 729,73 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2007 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ВАТ „Сумигаз” відмовити.

В апеляційній скарзі та доповненні до скарги відповідач вказує на те, що господарський суд не дослідив питання власності природного газу у період квітня-червня 2006 року.

Суд не врахував положення статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, яка передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Відповідно до пункту 2 Наказу Міністерства Фінансів України „Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку” від 24.05.1995 № 88, господарська операція це факт підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов’язань і фінансових результатів. Враховуючи той факт, що відповідач оспорює факт поставки газу в період квітень-червень 2006 року, акти приймання-передачі газу, як первинні документи бухгалтерського обліку, що повинні відповідати вимогам закону та фіксувати факт здійснення господарської операції з передачі майна, не можуть бути підписані за відсутності факту передачі газу від продавця (ДК „Газ України”) до покупця (ВАТ „ Сумигаз”). Обов’язок підписувати акти приймання-передачі не існує як самостійне зобов’язання визначене змістом договору, це обов’язок господарюючих суб’єктів визначений законом, який виникає на підставі факту господарської операції – приймання-передачі товару, виконання робіт.

Постачання газу для забезпечення потреб населення з квітня 2006 року здійснювалось ВАТ „Укрнафта”, а НАК „Нафтогаз України” не виділила для ДК „Газ України” ліміти газу для забезпечення потреб населення  ДК „Газ України” не могла і не постачала газ  за договором № 06/05-1891 від 19.12.05 протягом квітня - червня місяців 2006 року, та відповідно, не виникло обов’язку підписання актів приймання - передачі газу за цей період.

Крім того, чинним законодавством, а саме статтею 16 Цивільного кодексу України не передбачено підстав захисту прав та інтересів шляхом зобов’язання сторони за договором поставки оформлення товарно-супровідних документів, зокрема, актів прийому-передачі природного газу.

ДК „Газ України” звернулася до апеляційної інстанції з клопотанням про зупинення апеляційного провадження у справі № 6/554-35/357. Дане клопотання обґрунтовує тим, що ДК „Газ України” звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до НАК „Нафтогаз України” про зобов’язання вчинити дії (документально оформити поставки природного газу, отриманого ДК „Газ України” шляхом підписання актів прийому-передачі природного газу за квітень, травень та червень 2006 року). Предметом розгляду зазначеної господарської справи (№ 6/313) є спонукання НАК „Нафтогаз України” до документального оформлення обсягів природного газу шляхом підписання актів приймання-передачі газу, що був в подальшому переданий за договорами на постачання природного газу, укладених із споживачами за квітень-червень 2006 року, зокрема ВАТ „Сумигаз”, що є предметом розгляду справи № 6/554-35/357.

На думку відповідача, підписання актів приймання-передачі газу ВАТ „Сумигаз” з ДК „Газ України” можливе тільки після підписання актів приймання-передачі між ДК „Газ України” та НАК „Нафтогаз України”, якими буде встановлено факт отримання ДК „Газ України” газу саме з ресурсів НАК „Нафтогаз України”.

Стаття 79 Цивільного кодексу України передбачає, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення клопотання про зупинення провадження у справі № 6/554-35/357, оскільки справа № 6/554-35/357 стосується договірних відносин на постачання ДК „Газ України”  природного газу ВАТ „Сумигаз” і розгляд даної справи можливий без вирішення спору у справі № 6/313 між ДК „Газ України” та НАК „Нафтогаз України”.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Відповідно до укладеного між Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Сумигаз” і Дочірньою компанією „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”  договору на постачання природного газу № 06/05-1891, постачальник зобов’язується передати у власність покупцю в 2006 році природний газ з урахуванням обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків), а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Газ, що передається за даним договором видобутий на території України та отриманий Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України” за зовнішньоекономічними контрактами та переданий постачальнику за договором купівлі-продажу між НАК „Нафтогаз України” і постачальником. Походження газу, що передається коригується постачальником в односторонньому порядку, в залежності від наявності відповідних ресурсів газу. Відповідно до пункту 1.3 договору газ, що  постачається за даним договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Додатковими угодами № 1 від 25.04.06 і № 2 від 31.05.07 до договору № 06/05-1891 від 19.12.05 сторонами змінювалася ціна газу.

Пунктами 3.3., 3.4 договору № 06/05-1891 в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 30.01.06 встановлено, що приймання-передача газу, поставленого відповідачем позивачу у відповідному місяці, оформляються щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається обсяг фактично переданого газу; в акті приймання-передачі газу окремим рядком визначаються обсяги розбалансування (притоків або відтоків газу); не пізніше 8 числа місяця наступного за місяцем поставки газу, позивач зобов’язується надати відповідачу два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема: безпосередньо із закону або іншого нормативно - правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Преамбулою Договору № 06/05-1891   визначено,  що  сторони, укладаючи даний договір, керуються рядом нормативних документів в тому числі постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1729 „Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом” та іншими нормативними документами, які регламентують поставку та розподіл природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України „Про нафту і газ” Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом” в редакції, що діяла в період з квітня по червень 2006 року потреба в природному газі задовольняється для потреб населення - з ресурсів газу, видобутого  підприємствами Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, Відкритим акціонерним товариством „Укрнафта”, іншими господарськими товариствами, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій, а також господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, іншими господарськими товариствами, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, та з інших ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”. Даною постановою визначено, що газотранспортні та газодобувні підприємства НАК „Нафтогаз України”, а також суб’єкти господарської діяльності, що мають ліцензію на розподіл природного і нафтового газу, зокрема, відповідно до порядку оформлення актів приймання - передачі газу підписують до 5 числа місяця, що настає за звітним, акти приймання - передачі газу, що пройшов через газорозподільні станції.

В постанові Вищого господарського суду України від 17.07.07 вказується на те, що відповідно до Положення протокольного рішення засідання правління Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” від 14.04.2006 року № 54 починаючи з квітня обсяги газу для потреб населення Дніпропетровської, Полтавської та Сумської областей будуть здійснюватися з ресурсів поточного видобутку ВАТ „Укрнафта”. Пунктом 1.3 вказаного протокольного рішення зобов’язано ВАТ „Укрнафта” протягом 5 днів укласти договори, в тому числі з ВАТ „Сумигаз”, на поставку природного газу для потреб населення, а зазначеним  ВАТ забезпечити 100-відсоткові розрахунки з ВАТ „Укрнафта” за відпущений газ. Згідно зі статтею 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару належить, зокрема власникові товару, тому питання щодо власника природного газу, що передається, є визначальним, так як один господарюючий суб’єкт не може бути зобов’язаний передати іншому майно, власником якого він не є.

Сторонами не надано доказів підписання договорів на постачання природного газу з ВАТ „Укрнафта”, як і доказів постачання останнім природного газу.

Згідно з пунктом 1.2 договору № 06/05-1891 газ, що передається за даним договором видобутий на території України та отриманий Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України” за зовнішньоекономічними контрактами та переданий постачальнику за договором купівлі-продажу між НАК „Нафтогаз України” і постачальником. Пункт 2.4 даного договору передбачає, що походження газу, що передається коригується постачальником в односторонньому порядку, в залежності від наявності відповідних ресурсів газу. В пункті 3.1  зазначено - постачальник передає покупцю газ (отриманий за зовнішньоекономічними контрактами) в загальному потоці газу на газовимірювальних станціях, що знаходяться на кордоні України в пунктах приймання-передачі газу в газотранспортну систему ДК „Укртрансгаз”, або (газ видобутий на території України) в пунктах виміру газу, які знаходяться в місцях приймання-передачі газу з промислу в газотранспортну систему.

Позивачем направлено відповідачу акти передачі-приймання природного газу за квітень 2006 року від 30.04.2006 загальним обсягом                 44 037,383 тис. куб. м. вартістю 4 815 992,89 грн., за травень 2006 року від 31.05.2006 р. загальним обсягом 21 655,955 тис. куб. м. вартістю 3 321 328,01 грн., за червень 2006 року від 30.06.2006р. загальним обсягом 11 023,287 тис. куб. м. вартістю 1 200 729,73 грн. При розрахунку вартості поставленого природного газу позивачем застосовувалась ціна газу, встановлена: за квітень 2006 року - пунктом 4.1. Договору № 06/05-1891, за травень 2006 року - додатковою угодою № 1 від 25.04.2006 до договору № 06/05-1891, за червень 2006 року - додатковою угодою № 2 від 31.05.2006 до договору                № 06/05-1891.

ВАТ „Сумигаз”  перерахувало на поточний рахунок із спеціальним режимом використання власника газу ДК „Газ України” грошові кошти: в квітні 2006 - 7 247 87413 грн.; в травні 2006 – 5 969 246,34 грн.; в червні – 2 510 125,36 грн.

Крім того, акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків. При цьому, відповідно до пункту 5.1 договору, остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Позивачем у судовому засіданні апеляційної інстанції надано податкові накладні № 10735, № 10736, № 10737, із яких визначаються обсяги  поставки природного газу та оплата, а саме: 44032,383 тис. куб. м. вартістю  4 815 992,89 грн., 21 655,955 тис. куб. м. вартістю 3 321 328,01 грн.,  11 023,287 тис. куб. м. вартістю 1 200 729,73 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. Платник податку зобов’язаний надати покупцю податкову накладну, яка складається  у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках. Датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти – дата їх оприбуткування в касі платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) – дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Крім того, ВАТ „Сумигаз” сплачено за природний газ за квітень, травень, червень 2006 року, в матеріалах справи відсутні докази повернення цих коштів ДК  „Газ України” на підставі пункту 2.35 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та статті 35 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, як помилково зарахованих ДК„Газ України”.

В клопотанні про зупинення апеляційного провадження ДК „Газ України” зазначає, що винесення рішення у справі № 6/313 за позовом ДК „Газ України” до НАК „Нафтогаз України” спростує або підтвердить факт постачання ДК „Газ України” газу  з ресурсів НАК „Нафтогаз України”, що був в подальшому переданий за договорами на постачання природного газу, укладених із споживачами за квітень-червень 2006 року, зокрема ВАТ „Сумигаз”. Пункт 2.4 договору передбачає, що походження газу, що передається (видобутого на території України або отриманого за зовнішньоекономічними контрактами), коригується постачальником в односторонньому порядку, в залежності від наявності відповідних ресурсів газу. ВАТ „Сумигаз” поставлено природний газ та сплачено за нього кошти, а тому зобов’язання щодо підписання актів передачі-приймання природного газу, яке обумовлено договором, не повинно залежати від походження природного газу.

Стаття 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, яка передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Не підписання актів передачі-приймання природного газу унеможливлює відображення у бухгалтерському обліку факту проведеної господарської операції.

В апеляційній скарзі ДК „Газ України” зазначає, що чинним законодавством, не передбачено підстав захисту прав та інтересів шляхом зобов’язання сторони за договором поставки оформлення товарно-супровідних документів, зокрема, актів прийому-передачі природного газу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, до способів захисту віднесено, зокрема, примусове виконання обов’язку, або іншим способом, що встановлений договором або законом, перелік способів захисту не є вичерпним. Обов’язок підписання актів приймання-передачі газу встановлений пунктом 3.3, 3.4 договору № 06/05-1891.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.07 у справі № 6/554-35/357 відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.07 у справі            № 6/554-35/357 залишити без змін, апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” – без задоволення.

2. Матеріали справи № 6/554-35/357 повернути до Господарського суду    міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

07.12.07 (відправлено)