ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 2-16/3172-06
(2-16/15699-05)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

за участю представників:

прокурора

Громадський С.О. -(посв. № 76 від
10.02.2005)

розглянув касаційну скаргу

суб'єкта підприємницької
діяльності
ОСОБА_1

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 21 березня 2006 року

у справі

№ 2-16/3172-2006 господарського
суду АР Крим

за позовом

заступника прокурора АР Крим в
інтересах держави в особі Кримської митниці

до

суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

про

стягнення заборгованості

В
С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду АР Крим
від 20.12.2005 (суддя: В.Омельченко) вжито заходи забезпечення позову шляхом
накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться на рахунках в установах
банків, інших кредитних установах, накладення арешту на майно відповідача.

Ухвала мотивована тими приписами
ст. 66 ГПК України та обставинами, що невжиття відповідних заходів забезпечення
позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.03.2006 (судді: Т.Видашенко, Л.Заплава,
В.Лисенко) зазначена ухвала господарського суду залишена без змін.

Відповідач у касаційній скарзі
просить ухвалу та апеляційну постанову скасувати, оскільки вважає, що судами
порушено норми процесуального права.

Скаржник вказує на те, що за
предметом спору ця справа є справою адміністративної юрисдикції і не може
розглядатися за правилами господарського процесуального кодексу, апеляційною
інстанцією неправильно застосовано ст. 50 КАС України.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги, заслухавши пояснення прокурора, вважає, що скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Господарським судам підвідомчі
справи, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять
господарський характер.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом спору є стягнення з відповідача боргу з податку на додану вартість,
що є за своєю суттю податковим боргом.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 ст.
2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючими органами є,
зокрема, митні органи - стосовно акцизного збору та податку на додану вартість
(з урахуванням випадків, коли законом обов'язок з їх  стягнення або контролю покладається на
податкові органи), ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів
(обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з митної території України.

Відповідно до п.п. 2.3.1 цієї ж
статті органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового
боргу (далі - органи стягнення), є виключно податкові органи, а також державні
виконавці у межах їх компетенції.

За змістом п. 1.15 ст. 1 Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" податковий орган - орган
державної податкової служби України; митний орган - орган Державної митної служби
України.

Таким чином митний органа є
контролюючим органом та органом стягнення стосовно податку на додану вартість,
що є предметом спору даної справи.

Зважаючи на суб'єктний склад, а
саме, що позивачем є суб'єкт владних повноважень, та предмет спору щодо
стягнення податкового боргу відповідний спір є справою адміністративної
юрисдикції і підлягає вирішенню адміністративним судом.

Разом з тим, господарський суд
першої інстанції та апеляційний господарський суд не звернули увагу на те, що
відповідно до п. 7 розділу VII (Прикінцеві та перехідні положення) Кодексу
адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2953-IV від
06.10.2005 (набрав чинності з 01.11.2005р.) після набрання чинності цим
Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових
відносин, позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до
адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання),
заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та
винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання
чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в
порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами частини першої ст.
111-10 ГПК України підставами для скасування
або  зміни  рішення
місцевого  чи апеляційного
господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення
або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Винесені у справі ухвала та
апеляційна постанова підлягають скасуванню, оскільки спір у порушення вимог
статей 1, 12 ГПК України розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій в
порядку господарського судочинства після набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118,
1119, 11111  ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.03.2006 та ухвалу господарського суду
АР Крим від 20.12.2005 у справі № 2-16/3172-2006 господарського суду АР
Крим скасувати.

Справу направити господарському
суду АР Крим для розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий                                                                                                                  В.
Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун