СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

08 листопада 2007 року
Справа № 2-23/5570-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Нанікашвілі Ірина Анатоліївна, довіреність №  251-А   від 19.07.07, Ладинська Наталя Олександрівна, довіреність №  251   від 19.07.07;

відповідача: Ященко Ірина Миколаївна, довіреність №  13-14/2026   від 21.03.07;

третьої особи:  Константинова Юліана Геннадіївна, довіреність №  11-10/37   від 05.02.07;

розглянувши апеляційну скаргу  Контрольно-ревізійного управління  в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду АР Крим у справі №2-23/5570-2007А (суддя Іщенко Г.М.)

за позовом  Кримської республіканської установи "Сімферопольський геріатричний пансіонат" (вул. Надінського, 20, Сімферополь, 95000)

до          Контрольно-ревізійного управління  в Автономній Республіці Крим (бул. Леніна, 5/7, Сімферополь, 95000)

третя особа:  Міністерство праці та соціальної політики Автономної Республіки Крим  (вул. Горького, 7, Сімферополь, 95000)

про визнання  нечинним пункту 3 вимоги

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України”, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують  у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

04 квітня 2007 року Кримська республіканська установа “Сімферопольський геріатричний пансіонат” звернулась до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління в АР Крим  про скасування пункту 3 вимоги №04-14/5674 від 22 вересня 2006 року за результатами документальної ревізії фінансово-господарської діяльності Сімферопольського геріатричного будинку-інтернату у частині відшкодування незаконних видатків державних коштів у сумі 111800,00 грн. за період з 01 січня 2004 року по 1 серпня 2006 року (а.с. 3-5, 32-33).

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у запереченнях на позов за №13-14/5086 від 10 липня 2007 року, так як згідно путівок Мінпраці та соціальної політики АР Крим за період з 01 січня 2005 року по 01 липня 2005 року, у пансіонаті утримувалося 17 осіб на 100% компенсаційній основі, яка за утримуючих  не була внесена  (а.с. 47).

Ухвалою від 14 травня 2007 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Міністерство праці та соціальної політики АР Крим (а.с. 43).

Надалі позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати  нечинним пункт 3 вимоги від 22 вересня 2006 року за №04-14/5674 КРУ в АР Крим про результати ревізії в Сімферопольському геріатричному будинку-інтернаті в частині відшкодування витрат на утримання громадян на компенсаційній основі на суму 101,46 тис. грн. (а.с. 65).

Міністерство праці та соціальної політики АР Крим позовні вимоги підтримала, так як компенсація була внесена, однак адміністрацією пансіонату віднесена до бухгалтерського звіту, як благодійна допомога (а.с. 55).

Постановою господарського суду АР Крим від 11 вересня 2007 року позов задоволено. Пункт 3 вимоги КРУ в АРК від 22 вересня 2006 року за №04-14/5674 в частині відшкодування суми незаконних видатків державних коштів у розмірі 101,46 тис. грн. визнано нечинним.

В апеляційній скарзі КРУ в АР Крим просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Розпорядженням керівництва суду від 08 листопада 2007 року суддя Градову О.Г. у зв’язку з відпусткою, замінена на суддю Антонову І.В.

У судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає постанову суду незаконною.

Представники позивача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, відповідно до вимог статті 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 8 Закону України «Про контрольно-ревізійну службу в Україні»до функцій Головного КРУ України, контрольно-ревізійних управлінь в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі віднесено проведення ревізій та перевірок фінансової діяльності, стану збереження коштів і матеріальних цінностей, достовірності обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах та інших органах державної виконавчої влади, в державних фондах, в бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджету та з державних валютних фондів.

За наслідками ревізій та перевірок, відповідно до статті 2 цього Закону складається акт та довідка або доповідна записка.

Згідно пункту 7 статті 10 Закону Украйни «Про Державну контрольно-ревізійну службу в Україні»КРУ надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства питань збереження і використання державної власності та фінансів, які є обов'язковими для виконання.

Для контрольно-ревізійної служби таким доказом є акт ревізій та перевірок фінансової діяльності, стану збереження коштів і матеріальних цінностей, достовірності обліку і звітності у вказаних вище юридичних осіб.

Встановлено, що КРУ в АР Крим проведена документальна ревізія фінансово-господарської діяльності Сімферопольського геріатричного будинку-інтернату за період роботи з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2006 року, за результатами якої 05 вересня 2006 року складено акт за №04-22/69 (а.с. 7).

Акт ревізії від 05 вересня 2006 року за №04-22/69 оскаржений позивачем в адміністративному порядку за підлеглістю, скарга залишена без задоволення, і відповідачем направлені на адресу позивача вимоги від 22 вересня 2006 року за №04-14/5674 про результати ревізії в Сімферопольському геріатричному будинку-інтернаті (а.с. 32), які отримані у вересні 2006 року.

Відповідно до пункту 3 вказаних вимог, відповідач вимагає від позивача відшкодувати суму незаконних видатків на утримання компенсаційній основі 17 осіб.

На підставі цього, Кримська республіканська установа «Сімферопольський геріатричний пансіонат»просила суд визнати нечинним пункт 3 вказаних вимог від 22 вересня 2006 року за №04-14/5674 в частині відшкодування витрат на утримання громадян на компенсаційній основі на суму 10146,00 грн. (а.с. 65).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які були отримані від родичів підопічних були внесені ними, як оплата за договором, а не як благодійні внески, у зв'язку з обмеженим переліком підстав для внесення грошових коштів до спеціального фонду, грошові кошти, що надходили до позивача як компенсація за утримання, були внесені позивачем на рахунок спеціального фонду, як благодійна допомога.

Як вбачається з акту ревізії Кримська республіканська установа «Сімферопольський геріатричний пансіонат" має право приймати на утримання громадян похилого віку і інвалідів, які мають дітей працездатного віку при наявності вільних міст на умовах 100% відшкодування інтернату витрат, на утримання підопічних, прийнятих в будинок-інтернат на компенсаційній основі (а.с. 7-27).

Як вказано в акті перевірки, ревізією встановлено, що за період з 01 січня 2005 року по 01 січня 2006 року позивачем порушено пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року за №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ»і  за рахунок бюджетних коштів призведені витрати на утримання громадян на компенсаційній основі на суму 101,46 тис. грн.

Відповідно до путівок, виданих Міністерством праці та соціальної політики АР Крим в пансіонаті за період з 28 травня 2004 року по 01 червня 2005 року утримувалося сімнадцять громадян (за різними термінами перебування) на компенсаційній основі, компенсація за перебування не вносилася.

Шляхом розрахунку фактичних витрат (загальні та спеціальні фонди бюджету) за перше півріччя вартість одного койко-дня склала 31,86 грн. або 955,00 грн. в місяць.

Таким чином, за рахунок бюджетних коштів за період з 01 січня 2005 року по 01 липня 2005 року призведені витрати на утримання громадян на компенсаційній основі на суму 63,88 тис. грн. або родичами в розмірі 700,00 грн. у місяць за кожну людину, яка перебуває в пансіонаті.

Шляхом розрахунку витрат за друге півріччя вартість одного койко-дня склала 48560,00 грн. або 1456, 00 грн. в місяць, що перевищує компенсаційну оплату на 756,00 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних коштів призведені витрати на утримання громадян на компенсаційній основі на суму 37048  грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року за №659 «Про затвердження переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання»власні надходження бюджетних установ поділяються на дві групи: першу та другу.

Перша група - плата за послуги, що надаються бюджетними установами. Цю групу утворюють надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з законами та нормативно-правовими актами. Друга група - інші джерела власних надходжень бюджетних установ.

Як встановлено господарським судом, КРУ в АР Крим не прийнято до уваги, що згідно договорів на утримання сімнадцяти громадян в інтернаті на компенсаційній основі за період з 28 травня 2004 року по 01 червня 2005 року на суму у розмірі 63098 грн. внесено дітьми та родичами підопічних. Вказані грошові кошти на підставі довідок, затверджених Міністерством праці та соціальної політики АР Крим, внесені на рахунок у Державному казначействі, на якому обліковуються грошові кошти спеціального фонду, що підтверджується наданими Управлінням Державного казначейства виписками з рахунку спеціального фонду.

На період, що перевірявся, встановлений Кабінетом Міністрів України перелік платних послуг не містив надання послуг з використання ліжко-місця у закладах, що надають соціальні послуги, організацію харчування, надання у користування м'якого інвентарю, які є предметом договору, на підставі якого проводилося утримання підопічних на компенсаційній основі.

Таким чином, позивачем правомірно плату за вказаними договорами віднесено до другої групи власних надходжень, яку утворюють кошти, перераховані бюджетним установам для виконання окремих доручень», а також благодійні внески.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що обмежений перелік підстав для внесення грошових коштів до спеціального фонду, грошові кошти, які фактично надійшли, як плата за утримання підопічних, що вказано у призначенні платежу були внесені головним бухгалтером пансіонату на рахунок спеціального фонду як благодійні внески. Однак, зміна цільового призначення грошових коштів при зарахуванні їх отримувачем на власний рахунок не є підставою для зміни їх фактичного цільового призначення, тобто, цілі, на які вони були сплачені платником.

Крім того, суми, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року за №269 «Про затвердження Порядку зарахування та використання коштів, що підлягають перерахуванню Пенсійним фондом або органами праці та соціального захисту населення установам (закладам), де особи перебувають на повному державному утриманні» до калькуляції вартості послуг, які надавались громадянам, які перебувають в інтернаті, прийнятим на компенсаційній основі, не включались, оскільки це особисті кошти пенсіонерів і це не було передбачено договорами. Громадяни приймалися в інтернат за плату, яка оформлювалася як благодійний внесок, і ці кошти йшли на утримання громадян на компенсаційній основі, що знайшло своє підтвердження у бухгалтерських документах, у кошторисах витрат, затверджених Міністерством праці та соціальної політики АР Крим, у договорах на утримання громадян. Оплата розраховувалася відповідно калькуляції, яка на 2005 рік складала 700,00 грн. в місяць, розрахунок проводився відповідно до договорів. Внесені грошові кошти в розмірі 63098,00 грн. у вигляді благодійної допомоги були оплатою за утримання громадян на компенсаційній основі, так як був відсутній нормативний документ, який забороняв здійснювати оплату у вигляді благодійної допомоги.

Крім того, згідно статей 13 та 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року за №3551-Х11, інваліди війни мають 100% знижку плати за користування комунальними послугами, житлом, учасники війни мають право на отримання 50% знижки плати за користування комунальними  послугами, 50% знижки за користування житлом. Надання цих пільг є безумовним та проводиться на підставі медичних документів.

Отже, КРУ в АР Крим розрахунок відшкодування бюджетних витрат в розмірі 37480,00 грн. проводився без урахування пільг, якими користуються учасники бойових дій, інваліди та інші пільгові категорії громадян, а саме: в розрахунок не включені час фактичного перебування в інтернаті конкретного підопічного, який перебуває на компенсаційній основі, а також пільги на комунальні послуги, що призвело до невірного  визначення загальної суми коштів, яка, на думку відповідача, підлягає відшкодуванню.

Наявність порушення позивачем обліку і використання державних коштів на суму 10146,00 грн., які встановлені актом від 05 вересня 2006 року за №04-22/69 документальної ревізії фінансово-господарської діяльності і висновки акту ревізії згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути підтверджені відповідачем відповідними доказами (а.с. 7-27).

У зв'язку з цим, господарський суд вірно дійшов висновку, що акт документальної ревізії фінансово-господарської діяльності від 05 вересня 2006 року за №04-22/69 КРУ в АР Крим не відповідає вказаним вище вимогам.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69, 70, 86 Кодексу  адміністративного судочинства України судовою колегією не приймається акт КРУ в АР Крим від 05 вересня 2006 року за №04-22/69 документальної ревізії фінансово-господарської діяльності, як доказ встановлення факту порушення позивачем пункту 5 Порядку  складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, а саме: за рахунок бюджетних коштів позивачем проведені витрати на громадян, які повинні утримуватися на компенсаційній основі на суму 10146,00 грн. і ще із тих підстав, що висновки, викладені у акті документальної ревізії, не підтверджені відповідними доказами. Такими доказами мають бути порушення витрачання коштів спеціального фонду.

Однак, як вказано  в акті, ревізією не встановлені факти незапланованих витрат коштів загального фонду і будь-яких порушень витрачання коштів спеціального фонду, отже, КРУ в АР Крим фактично визнано правомірним витрачання коштів на утримання підопічних на компенсаційній основі за рахунок спеціального фонду.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд при прийнятті рішення у справі виходив з того, що акт документальної ревізії від 05 вересня 2006 року за №04-22/69 є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту документальної ревізії, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначеного порушення, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами  України.

За таких умов факт вказаного порушення є необґрунтованим та неспроможним, у зв’язку з чим його слід вважати неналежно встановленим, а отже, відшкодування позивачем суми незаконних видатків у розмірі 101,46 тис. грн., передбаченої пунктом 3 вимоги КРУ в АР Крим від 22 вересня 2006 року №04-14/5674 про результати ревізії в Сімферопольському геріатричному будинку-інтернаті, неправомірно.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу  Контрольно-ревізійного управління  в АР Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду АР Крим у справі №2-23/5570-2007А залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                    підпис

Судді                                                  підпис

підпис