РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2007 р.
Справа № 5/85-1249

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом:  Дочірнього підприємства "Маріланс - Україна", вул. Кобилянської, 54, м. Івано-Франківськ,76000

до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Каданс", вул. Л.Українки, 39, м. Тернопіль , 46000

за участю представники від:

позивача: Добрянський І.В. –представник (дов. від 15.04.2007), Федорців С.І. –представник (дов. від 15.04.2007р.)

відповідача: Ванкевич А.В. –представник (дов. від 01.03.2007р.)

Суть справи:

Дочірне підприємство «Маріланс – Україна»звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каданс»про поновлення порушеного права, а саме: з вимогою зобов”язати відповідача належним чином виконувати всі зобов’язання відповідно до договору надання комунальних послуг від 01.04.2005р. та відновити електропостачання ДП «Маріланс-Україна».

Свої  позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що на протязі терміну дії договору на надання комунальних послуг від 01.04.2005р., укладеного ним з ТзОВ «Каданс», підприємство позивача добросовісно виконувало всі взяті на себе зобов’язання по договору, однак відповідач повідомленням від 10.11.2006р., посилаючись на п.8.4. договору, яким передбачено, що постачальник залишає за собою право у разі виробничої необхідності в односторонньому порядку розірвати даний договір, попередивши про це споживача за 30 днів, повідомив ДП «Маріланс -Україна»про те, що у зв’язку з виробничою необхідністю з 20.11.2006р. припинить постачання електроенергії споживачу (позивачу), при цьому факт виробничої необхідності жодним чином не обгрунтовано; згідно акту про відключення від 09.02.2007р., складеного представниками сторін, з 11год.00хв. 09.02.2007р. відповідачем припинено електропостачання майстерні ДП «Маріланс-Україна», при цьому дане відключення споживача від електромережі проведено в порушення умов договору, оскільки, як вбачається зі змісту повідомлення від 10.11.2006р., в ньому повідомляється про припинення постачання електроенергії, однак жодним чином не про розірвання договору. Та зазначив, що оскільки відповідачем не вчинив жодних, передбачених чинним законодавством дій, спрямованих на розірвання договору, відповідно договір не розірвано, і є діючим, а тому сторони повинні належним чином виконувати свої зобов’язання відповідно до укладеного договору.

Відповідач у відзиві на позов та його повноважний представник в судових засіданнях проти позовних вимог заперечує, і пояснив, що відповідач є власником нежитлових приміщень, які знаходяться в м.Івано-Франківськ по вул Кобилянської,56, які були набуті ним згідно договору купівлі-продажу від 25.03.2005р., при цьому йому по акту прийому –передачі майна було передоно електрощитову, до якої був підключений без належних на це документів та дозволів позивач; згідно п. 1.8. Правил користування електричною енергією спільне користування кабелем можливе лише при заключенні договору про спільне використання технологічних електромереж, попередньо погодженого із постачальником електроенергії, однак ТОВ “Каданс” дало останньому можливість і надалі користуватися електричною енергією, при цьому позивач зобов’язався здійснити підключення відповідно до техумов, які нібито повинен був одержати в найближчому часі, однак позивач здійснював недобросовісне використання електричної енергії, оскільки ним не замовлено та не виконано встановлених технічних умов та не погоджено проектної документації, і після укладенням між сторонами 01.04.2005р. договору про надання комунальних послуг, згідно з п.8.4. якого постачальник (відповідач) залишає за собою право у разі виробничої необхідності в одностороньому порядку розірвати договоір, попередивши позивача за 30 днів, і на підставі якого відповідач неоднаразово повідовляв позивача, що у зв’язку із збільшенням використання електричної енергії та можливим перелімітом її використання його буде відключено від енергопостачання, внаслідок чого 20.11.2006р. останньому надіслано повідомлення про припинення постачання електроенергії, яке (відключення) фактично було здійснено 09.02.2007р.

Відповідач в додаткових запереченнях проти позову зазначив, що позивач 06.02.2007р. під розписку отримав повідомлення про те, що постачання електричноїенергії йому буде припинено з 09.02.2007р. по ряду наступних причин: відсутності договору, затвердженого НКРЕ та погодженого з Івано-Франківським РЕМом, без якого споживання електричної енергії не допускається, відсутності наданих технічних умов про підключення до електрощитової позивача, відсутності ліцензованої особи, відповідальної за електрогосподарство на підприємстві позивача, також в даному повідомленні було зазначено, що енергопостачання можливо виключно після виконанням позивачем перелічених пунктів.

Керівник ТзОВ „Каданс” в судовому засіданні 22.06.2007р. пояснив, що його товариство не відмовляється поставляти електроенергію позивачу, але останній повинен виконати вимоги, передбачені Правилами користування електричною енергією, в тому числі укласти з ним договір про спільне використання технологічних електричних мереж, а укладаючи з позивачем договір про надання комунальних послуг, товариство таким чином надало йому можливість виготовити технічну документацію і укласти договір про спільне використання технологічних електромереж, однак позивач цим знехтував, і з метою дотримання вимог вищезазначених Правил, товариство вимушене було припинити електропостачання позивачу.

В судовому засіданні в порядку ст.77 ГПК України оголошувалася перерва з 11.07.2007р. до 15год. 16.07.2007р.

Після перерви представники позивача в судове засідання 16.07.2007р. не з’явилися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представниківсторін, господарським судом встановлено наступне:

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються способами, визначеними у цій статті, а також іншими способами, передбаченими законами. Так Цивільний кодекс України перелічуючи в ст.16 способи захисту цивільних прав встановлює у ст.13 межі здійснення цивільних прав, передбачаючи, що цивільні права особа має здійснювати у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства та при здійснення своїх прав утримуватись від дій, які могли б порушувати права інших осіб, не допускати дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійснені своїх прав цих вимог, згідно до ч.6ст13 ЦК України суд може зобов’язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосовувати інші наслідки, встановлені законом.

01 квітня 2005 року між сторонами було укладено договір на надання комунальних послуг –надалі Договір, згідно з умовами якого Постачальник, відповідач у справі, зобов’язався забезпечити подачу електроенергії та інших комунальних послуг споживачеві в потрібних йому обсягах, а Споживач, позивач по справі, зобов’язався своєчасно оплачувати отримані послуги.

Згідно  ч.3 ст.  179 Господарського  кодексу  України  укладення   господарського  договору  є  обов'язковим  для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання. Кабінет  Міністрів  України, уповноважені   ним   органи виконавчої влади, у  відповідності  до ч.2 ст.  179 Господарського  кодексу  України  можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Постановою Національної    комісії  з  питань  регулювання  електроенергетики  України  (надалі -НКРЕ) 28 від 31.07.1996 р.  затверджено Правила користування електричною енергією, зареєстровані в Міністерстві   юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442, далі- Правила, яким і встановлені Типові  форми  договорів, зокрема: про спільне використання технологічних мереж, про постачання електричної енергії..

Відповідно до ч. 3 ст.  184  Господарського кодексу України, далі –ГК України  укладення господарських договорів на  основі  примірних  і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про електроенергетику»споживачі електричної енергії мають право на підключення до електричної мережі у разі виконання правил користування електричною енергією.

Згідно ст. 26 даного Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до  пункту  1.5  Правил, (в редакції станом на момент укладання між сторонами  договору), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 2 до Правил) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Укладенню договору  енергопостачання  передує завірена енергопостачальною організацією   наявність  технічних можливостей , які  визначаються  піднормативними актами,  зокрема,  Правилами.

Відповідно до ст.638 Цивільно кодексу України, 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони  в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, які визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 8 статті 181 ГК України, - у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Як вбачається із вищезазначеного Договору, одним із зобов’язань відповідача є подача, тобто постачання, електроенергії підприємству позивача, однак згідно п. 1.2. Правил договір  про  постачання  електричної  енергії  -  це угода двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час постачання електричної енергії за регульованим тарифом; постачальник  електричної  енергії  - суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом (енергопостачальники, що здійснюють свою діяльність на закріпленій території) або за нерегульованим тарифом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Каданс»(постачальник по договору) не може виступати постачальником електричної енергії по договору на постачання електроенергії, оскільки не є суб'єктом господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії.

Також пункти 6.3,.6,4., 6.5. Правил, визначають істотні та обов’язкові умови та додатки договору на постачання електричної енергії, а як вбачається з тексту договору, останній жодних умов, визначених Правилами як істотні та обов’язкові для даного виду договору не має, тому такий в частині зобо’язань щодо постачання електроенергії  вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Окрім того, слід зазначити, що у  відповідності  до  ст. 275  Господарського  кодексу  України  відпуск   енергії  без  оформлення   договору   енергопостачання   не  допускається. Ст. 277   цього  ж  кодексу   встановлює, що    абонент  має  право  відпускати   енергію  приєднаним  до  його   мереж  вторинним   споживачам (субабонентам). У  цьому  випадку субабоненти  укладають  договір   енергопостачання   з  абонентом  і  мають   права  та  несуть  обов’язки  абонента,  а   абонент   має  права   та  несе  обов’язки енергопостачальника.

Відповідно до п. 1.6, 1.7. Правил відносини  між  споживачами  та  субспоживачами, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача, що укладається між ними на основі типового договору; основні споживачі, для яких надання послуг з передачі електричної енергії не є основним видом діяльності та які не є електропередавальними організаціями, не мають права відмовити субспоживачам у разі дотримання останніми вимог цих Правил в укладенні договорів про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача, якщо щодо субспоживачів вони є монополістами з передачі електричної енергії. Укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства, зокрема цих Правил.

Пунктами 6.16 та 6.17 Правил встановлені істотні та обов”язкові для цього виду угод умови, а також невід”ємні частини цих угод (договорів)

Відповідно до п. 6.18. Правил договір про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача узгоджується з постачальником електричної енергії у частині дотримання показників якості електричної енергії, режимів споживання та застосування обмеження постачання електричної енергії у разі заборгованості субспоживача за електричну енергію.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони договору про спільне використання технологічних електричних мереж, попередньо погодженого із постачальником електроенергії, не укладали, тому жодних зобов’язань між сторонами щодо спільного використання технологічних електричних мереж не виникало, в тому числі зобов’язань у відповідача щодо постачання електроенергії позивачу, а відтак позовні вимоги про поновлення порушеного права, щодо зобов’язання відповідача відновити постачання електроенергії позивачу заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог зобов’язати відповідача виконувати всі зобов’язання відповідно до договору надання комунальних послуг від 01.04.2005р., серед яких, окрім зобов’язань подачі йому електроенергії, і забезпечення подачі інших комунальних послуг споживачеві в потрібних йому обсягах, а саме: постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та опалення, послуги водовідведення, відведення дощових стоків та інші додаткові послуги (пп. 2.1., 4.1. договору), то такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо невиконання відповідачем даних зобов’язань по договру.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          В позові –відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення _____дата______ року через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Г.З. Андрушків