ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.10.07

Справа №6/162-06(6/106-05).

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого- судді Гордієнка М.І., розглянувши матеріали

за позовом – Роменської міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідача – Приватного підприємства Агрофірми «Коровинці»

про стягнення 776940 грн. 12 коп.

Представники сторін:

від позивача               Касян С.М.

від відповідач     Ємельяненко С.В.,

В С ТА Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 18.07.2006р.     порушено  провадження у справі № 6/162-06 (6/106-05)  і прийнято позовну заяву до розгляду.

6.11.2006р. суд зупинив провадження у справі № 6/162-06(6/106-05) до вирішення справи Вищому адміністративному суді України.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.07.2007р. провадження у справі було поновлено.

11.10.2007р. в судовому засіданні оголошено перерву до 11- 00 год. 17.10.07р.

11.10.2007р. представник відповідача подав до  суду заперечення на позовну заяву в якому просить суд припинити провадження по справі у зв»язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки з аналізу суб»єктного складу сторін і предмету їхнього спору вбачається, що справа повинна розглядатися  за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача в своїй заяві від 17.10.07р. наполягає на розгляді справи по суті в порядку господарського судочинства, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, відповідно до ч.3.ч.4 ст.50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб’єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено  Кодексом. Юридичні особи, які не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб’єкта владних повноважень у встановлених випадках, крім того представник позивача зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 50 КАС України встановлено перелік позовів за яким юридичні особи які не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб’єкта владних повноважень, який є вичерпним і що інших випадків подання суб»єктами владних повноважень адміністративних позовів до суб»єктів  господарювання законодавством не передбачено.

В судовому засіданні представники сторін пояснили, що наполягають на раніше поданих заявах в обґрунтування своєї позиції.

Враховуючи рекомендації Президії Вищого господарського суд України від 27.06.2007р. №04-5/120, у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір – господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

а) участь у спорі суб'єкта господарювання;

б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

- утворенням суб’єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації, крім відповідних спорів за позовами суб’єктів владних повноважень;

- приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації;

- захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права;

- з використанням у господарському обороті об'єктів інтелектуальної власності, включаючи спори за позовами суб'єктів господарювання до органів державної влади про визнання недійсними актів про видачу документів, що посвідчують право інтелектуальної власності.

У визначенні критеріїв поділу спорів на адміністративні та господарські слід враховувати таке.

Поняття «справа адміністративної юрисдикції» визначено у статті 3 КАС України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб’єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

Статтею 17 КАС України встановлено категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатися категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 частини першої зазначеної статті, а саме:

а) спори суб'єкта господарювання із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності останнього;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд вважає, що встановлений законодавством статус позивача та характер виникнення заборгованості відповідача перед позивачем дають достатньо підстав вважати, що даний спір має ознаки спору адміністративної юрисдикції і повинен розглядатися в порядку встановленому ,КАС України.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника позивача на ч.4 ст. 50 КАС України  як на норму, якою встановлено вичерпний  перелік позовів за яким юридичні особи які не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами  за адміністративним позовом суб’єкта владних повноважень, оскільки п.5 ч.4 ст. 50 КАС України надає невичерпності даному переліку.

Суд враховує вимоги абзацу першого п.6 розділу 7 КАС України «Перехідні та прикінцеві положення», згідно якого до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що подальший розгляд справи в порядку господарського судочинства не відповідатиме чинному законодавству, а провадження по справі підлягає припиненню.

Тому, керуючись  п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Провадження по справі припинити.

2. Копію даної  ухвали направити сторонам по справі.

Суддя:                                                                                                     М.І.Гордієнко