ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

23 жовтня 2007 р.                        Справа 7/99-03

за позовом    відкритого акціонерного  акціонерного  товариства  «Акціонерна компанія

Вінницяобленерго»в особі структурної одиниці «Вінницькі міські

електричні  мережі», м. Вінниця

до                   товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс», м. Вінниця

про                 стягнення 478 672 грн. 09 коп..

Суддя      В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Солоненко, за участю представників:

від позивача       -  О. Тюркін за довіреністю;

відповідач          -  Л. Романченко за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 478 672 грн. 09 коп..

Позов мотивовано тим, що в період з квітня 1999 року по січень 2003 року ТОВ «Житлосервіс» на підставі рапортів про відпуск  електроенергії, складених на підставі показників  розрахункових приладів обліку та рахунків на оплату виданих СО  «Вінницькі міські ЕМ», було відпущено 4259587 кВт.г. електроенергії на загальну суму 651 517  грн. 20 коп., а оплати було проведено на суму 172 845 грн. 11 коп..  Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі  478 672 грн. 09 коп..

Відповідач у відзиві № 152 від 1709.2007р. заперечує проти позовних вимог  посилаючись на те, що  позивачем  не надано обґрунтованого розрахунку ціни позову  з посиланням на первинні бухгалтерські документи  на підтвердження кількості  відпущеної електроенергії та її вартості, із зазначенням застосованих тарифів у названі періоди  і надані відповідачу рахунки на її оплату.  Також відповідач вказує, що  оплата за електроенергію відпущену позивачем  проведена відповідачем по мірі надходження коштів  від мешканців гуртожитків на підставі наданих позивачем рахунків в сумі 171 920 грн. 75 коп., тобто ті рахунки на оплату електроенергії, які були надані позивачем, відповідачем оплачені. Окрім того, відповідач наголошує на тому, що  зазначена позивачем в позові кількість відпущеної електроенергії 4 259 587 кВт.г  не відповідає наданим документам первинного обліку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні докази, судом  встановлено наступне.

03 грудня 1990 року  між  виробничим управлінням  житлово-комунального господарства треста «Вінницяпромстрой»та Вінницьким РЕС ВЦТЕС укладено договір № 409 на постачання електричної енергії.

Як свідчать матеріали справи виробниче управління  житлово-комунального господарства треста «Вінницяпромстрой»реорганізовано у  виробниче управління житлово-комунального господарства Колективного підприємства «Вінницябуд».  Згідно зі Статутом товариства з обмеженою відповідальністю  «Житлосервіс»затвердженого протоколом зборів учасників ТОВ «Житлосервіс»№ 1 від  11.09.2000р. ТОВ «Житлосервіс»є правонаступником прав  та обов’язків виробничого управління житлово-комунального господарства Колективного підприємства «Вінницябуд»в належній йому  частині майна та коштів.

Відповідно до п. 16 вказаного договору він діє з 01.01.199р. і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї із сторін про відмову від даного договору або його перегляду.

В позовній заяві позивач вказує, що в період з квітня 1999 року по січень 2003 року відповідно до договору № 409 від 03.12.1990р. СО «Вінницькі електричні мережі»постачало  електричну енергію мешканцям сімейних гуртожитків, що знаходились  на обслуговуванні колективного підприємства «Вінницябуд». А в період  з липня 2001 року по січень 2003 року СО «Вінницькі електричні мережі»  постачало електроенергію мешканцям сімейних гуртожитків, що знаходились на обслуговуванні ТОВ «Житловервіс».

Проте сторонами не надано доказів продовження  дії договору. Окрім того, в  матеріалах справи міститься ухвала про припинення провадження у справі № 3/67-03  про стягнення з ТОВ «Житлосервіс»заборгованості за електроенергію в сумі 487 745 грн. 63 коп. за період з вересня 1999 року по серпень 2002 року. Дана ухвала мотивована тим, що електроенергія відпускалась відповідачу без договору та визначення строку її оплати, що також підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами.

Відповідно до    рішення  виконавчого комітету Вінницької міської ради № 942 від 16.05.2005р.  «Про затвердження актів приймання-передачі у комунальну власність  територіальної громади м. Вінниці житлового фонду, який перебуває на балансі ТОВ «Житлосервіс»до комунальної власності м. Вінниці було передано весь житловий фонд, який обслуговував відповідач і разом з цим була передана вся заборгованість  мешканців житлового фонду , яка рахувалась за ними станом  на день  передачі, а саме 01.01.2006р.. Позивачем у позові зазначено, що електроенергія відпускалась житловому фонду, водночас вимогу про сплату за спожиту електроенергію ставить  до ТОВ «Житлосервіс».

Також позивач вказує, що відповідачем спожито електроенергії 4 259 587 кВт.г    посилаючись на те, що нарахування коштів за спожиту електрое нергію проводилось із застосуванням відповідних тарифів на підставі наданих ТОВ «Житлосервіс»рапортів про використану електричну енергію. В підтвердження чого позивачем додано 46 "Рапортов об отпуске ел. енергии" за період з квітня 1999 року по січень 2003 року.

Дослідивши вказані рапорти, суд не приймає їх як належні докази в підтвердження позовних вимог виходячи з наступного.

В силу  ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»факт здійснення господарської операції фіксують первинні облікові документи бухгалтерського обліку, які повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані,  що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, в наданих рапортах дані не відповідають і не підтверджують дані, наведені в позовній заяві, про відпуск електроенергії в кількості 4 259 587 кВт.г. на суму 651 517.20грн.. Окрім того, вони не підписані  відповідальними особами ні позивача ні відповідача, а тому неможливо стверджувати, що ці рапорти складались та надавались саме ТОВ «Житлосервіс»для позивача як неможливо стверджувати те, що ТОВ «Житлосервіс»вносив до цих рапортів дані показників електролічильників, вираховував різницю показів, перемножував на зазначені в рапортах коефіцієнти та виводив кількість спожитої електроенергії для позивача - відповідач не є електропостачальною або електропередавальною організацією, уповноваженою законом чи відповідним договором на проведення таких розрахунків з застосуванням якихось коефіцієнтів.

Виходячи з наведеного, вказані рапорти не підтверджують факту здійснення позивачем господарської операції по відпуску електричної енергії та прийняття її (споживання) відповідачем.

В процесі розгляду справи позивач надав пояснення №1511 від 28.09.2007р. до яких як доказ споживання відповідачем електроенергії надає оригінали рахунків за спожиту електроенергію, однак названі рахунки не містять підпису відповідача, та  доказів того, що вони надавались відповідачу і приймалися ним для оплати, а отже не можуть бути належним доказом.

Як свідчать матеріали справи,   позов до відповідача про стягнення заборгованості за електроенергію в сумі 487 745 грн. 63 коп. за період з вересня 1999 року по серпень 2002 року  уже був  предметом розгляду у справі № 3/67-03. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 07.02.2003р. в даній справі  провадження у справі припинено з тих підстав, що між сторонами не було договірних зобов’язань.

Таким чином, в позові в частині стягнення заборгованості за період з вересня 1999 року по серпень 2002 року слід відмовити як безпідставно заявленому.

Крім того, при розгляді справи   представником відповідача заявлено клопотання  про застосування   позовної давності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у  три роки.    В силу ч. 4 ст. 267 цього Кодексу сплив  позовної  давності,  про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В силу ст. ст. 43, 32, 33  ГПК України, сторони, які беруть участь у справі,  обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Позивачем не надано будь яких інших доказів в підставу своїх вимог, а тому суд вважає, що тому в позовних вимогах з підстав  викладених у позові слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись   ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволення позову відкритого акціонерного  акціонерного  товариства  «Акціонерна компанія  «Вінницяобленерго»в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі»про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс»заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 478 672 грн. 09 коп. відмовити.

Рішення оформлено та підписано 31.10.2007р.

Суддя                                             Матвійчук В.В.