ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.
№ 32/256

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Панової І.Ю.,
Заріцької А.О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Національного Банку України, м. Київ, в особі Управління Національного Банку України в Донецькій області, м. Донецьк

на рішення
господарського суду міста Києва від 14.06.2007

у справі
№32/256

за позовом
Національного Банку України, м. Київ

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Міністерства вугільної промисловості України, м. Київ
Державне відкрите акціонерне товариство "Шахта "Бутівка-Донецька", м. Донецьк

про
стягнення 191168,68 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:
Косенко Е.О. за дов. від 07.06.2007

від відповідача:
від ІІІ особи:
не з'явилися
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Національний Банк України в особі Управління Національного Банку України в Донецькій області (надалі –Управління НБУ в Донецькій області) у квітні 2007 року звернувся до господарського суду міста Києва про стягнення з Міністерства вугільної промисловості України (надалі – Мінвуглепром) заборгованості Державного відкритого акціонерного товариства ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" (надалі –ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька") за кредитним договором від 28.01.1998 №202 у загальній сумі 191168,68 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

В обґрунтування позовних вимог Управління НБУ в Донецькій області навело наступні твердження:

- зобов'язання ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" щодо погашення кредиту не виконані, що підтверджено судовими рішеннями;

- Міністерством вугільної промисловості України 23.02.2006 як державним органом, уповноваженим управляти державним майном, видано наказ № 128 "Про припинення діяльності ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" шляхом ліквідації";

- у зв'язку з недостатністю майна юридичної особи –боржника для задоволення вимог кредиторів та порушенням ліквідаційною комісією і Міністерством вимог статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 110 Цивільного кодексу України –останнє є солідарним боржником за зобов'язаннями.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.04.2007 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька".

За клопотанням від 23.05.2007 №136/01-04/16-07 Мінвуглепром просило визнати його неналежним відповідачем у даній справі та замінити первісного відповідача належним відповідачем, а саме: ліквідаційною комісією ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька".

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.06.2007 (суддя: Хрипун О.О.) у задоволенні позову відмовлено з огляду на те, що наказ  від 23.02.2006 № 128 на час розгляду спору є чинним і має виконуватися відповідно до законодавства; процедура ліквідації ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" не закінчена; правові підстави для покладення відповідальності на Міністерство відсутні, також, виходячи із приписів статті 1166 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Управління НБУ в Донецькій області звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про його скасування як такого, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник стверджує, що судом неправильно застосовані норми статті 110 Цивільного кодексу України та статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тому, на його думку, рішення (наказ) власника про створення ліквідаційної комісії, якщо власникові до створення ліквідаційної комісії відомо про недостатність майна юридичної особи для задоволення вимог кредиторів, діяльність якої припиняється, не може містити іншого порядку ліквідації, ніж через порушення справи про банкрутство.

Управління НБУ в Донецькій області посилається на те, що в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачена лише можливість тимчасово не порушувати судові справи про банкрутство гірничих підприємств, але це положення закону не відміняє правило статті 110 Цивільного кодексу України, яке зобов'язує ліквідувати юридичну особу, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом. Вважає, що судом неправильно застосовано припис частини  6 статті 51 зазначеного Закону щодо солідарної відповідальності власника майна боржника (уповноваженої ним особи).

У відзиві на касаційну скаргу Мінвуглепром просить судове рішення залишити без змін з підстав, якими воно вмотивоване, а касаційну скаргу Управління НБУ в Донецькій області –без задоволення.

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 05.10.2007, надіслана сторонам у справі –08.10.2007), проте відповідач та             третя особа не скористалися правом, наданим їм статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосуванням судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, ця перевірка здійснюється на підставі фактичних обставин справи, встановлених судами першої чи апеляційної інстанцій.

Господарським судом м. Києва встановлено, що стягнення заборгованості ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" за кредитним договором від 28.01.1998 №202 неодноразово було предметом судових розглядів, за результатами яких були прийняті рішення: арбітражного суду Донецької області від 06.09.2000 у справі №1/87, господарського суду Донецької області від 02.09.2004 у справі №1/295 та від 15.02.2006 у справі №32/31.

Зазначені в рішеннях суми не були стягнуті на користь позивача, оскільки постановами Державної виконавчої служби у Київському районі            м. Донецька від 03.11.2006 були закінчені виконавчі провадження у зв'язку з прийняттям Мінвуглепромом, до сфери управління якого належить ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" і яке уповноважене управляти державним майном, наказу від 23.02.2006 № 128 про припинення діяльності шахти.

Судом також встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" засновано відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України від 27.09.1996 № 496 шляхом перетворення Державного підприємства "Шахта "Бутівка-Донецька" у Державне відкрите акціонерне товариство згідно з Указом Президента України від 15.06.1993 № 210/93  "Про корпоратизацію підприємств".

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.10.2005 № 417-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо господарських товариств", наказу Міністерства вугільної промисловості України ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" відноситься до сфери управління Мінвуглепрому, однак Міністерство не є власником товариства.

Як встановлено судом, ліквідація ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" відбувається за рішеннями Кабінету Міністрів України, якими є Постанови КМУ від 19.09.2001 № 1205 "Про затвердження Програми "Українське вугілля" та від 27.08.1997 № 939 в редакції від 06.07.2002 № 938 "Про затвердження Порядку ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств". Зазначеним Порядком визначені особливості ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств Мінвуглепрому, на які розповсюджується дія Закону України від 17.01.1997 №10/97-ВР "Про порядок списання заборгованості вугледобувних та вуглепереробних підприємств Міністерства вугільної промисловості України, що ліквідуються за рішенням Кабінету Міністрів України, перед Державним бюджетом України і місцевими бюджетами та державними цільовими фондам".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №939 ліквідації підлягає гірниче підприємство, яке не спроможне провадити передбачену статутом діяльність і подальша діяльність якого згідно з техніко-економічним обґрунтуванням визнана недоцільною ( пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 9 Порядку ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств на Мінвуглепром покладено обов'язок щодо видачі наказу про утворення ліквідаційної комісії, яка відповідно до законодавства здійснює заходи щодо ліквідації гірничого підприємства, погашення кредиторської заборгованості, тощо, а також готує і подає для затвердження міністерством розподільний баланс з переліком основних виробничих фондів…

На виконання зазначених нормативних актів та відповідно до Господарського кодексу України Мінвуглепромом був виданий наказ від 23.02.2006 № 128 "Про припинення діяльності ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" шляхом ліквідації".

Згідно з цим наказом створено ліквідаційну комісію і до її обов'язків віднесено опублікування інформації про ліквідацію підприємства, порядок і термін подачі заяв кредиторів; проведення інвентаризації основних фондів і товарно-матеріальних цінностей; складення ліквідаційного балансу та подання його з висновками комісії Мінвуглепрому для затвердження.

Господарський суд, встановивши, що на час розгляду справи процедуру ліквідації ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" не закінчено, наказ Мінвуглепрому від 23.02.2006 № 128 є чинним, визнавши відсутність підстав для покладення на Міністерство відповідальності за погашення ДВАТ "Шахта "Бутівка-Донецька" кредитної заборгованості, як на солідарного боржника, та передбачених законодавством правових підстав для стягнення з нього цієї суми як збитків, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що:

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога за нормами цивільного законодавства виникають у випадках, встановлених договором або законом. Сутність такого обов'язку полягає в тому, що кожен з боржників повинен виконувати зобов'язання у повному обсязі, тому кредитор має право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від кожного із них окремо.

Коло відповідальних суб'єктів визначається або умовами договору, або нормативними актами, отже, солідарні зобов'язання виникають як виняток і мають бути прямо передбачені договором чи актом цивільного законодавства.

Вважаючи Міністерство солідарним боржником, позивач обґрунтував свої вимоги посиланням на частину 6 статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до цієї статті власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили порушення вимог частини першої цієї статті, несуть солідарну відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) боржника.

Отже, вказана норма встановлює солідарну відповідальність для певного кола осіб, до яких Мінвуглепром не відноситься; застосування такої відповідальності можливе лише у процедурі банкрутства і за наявності підстав порушень вимог саме Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен довести та належними доказами підтвердити обставини, з яких у нього виникає право вимоги до Мінвуглепрому про відшкодування кредитної заборгованості за солідарним зобов'язанням, а у разі відшкодування збитків –наявність складу правопорушення, яке мало місце з боку Міністерства.

Якщо скаржник вважає, що Мінвуглепром або ліквідаційна комісія допустили порушення – провели ліквідацію в іншому порядку, ніж це передбачено законом, то мають бути доведеними обставини щодо неправомірності дій (бездіяльності) зазначених осіб, їх вини у вигляді умислу або необережності; незаконності прийнятого Міністерством рішення про припинення юридичної особи. Вказані обставини повинні бути встановлені відповідними судовими рішеннями.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Мінвуглепрому про припинення діяльності юридичної особи у судовому порядку не оскаржувалося.

Посилання скаржника на те, що факт недостатності майна підтверджується щорічними балансами, а відповідно і твердження про відсутність повноважень Мінвуглепрому приймати рішення про ліквідацію шахти, не заслуговують на увагу з урахуванням як вищевикладеного, так і того, що Цивільний кодекс України регулює відносини щодо задоволення вимог кредиторів платоспроможної юридичної особи, а порядок задоволення вимог неплатоспроможної юридичної особи визначається Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; питання черговості вирішується ліквідаційною комісією і, оскільки остання має право відхилити вимоги кредиторів або зволікати з їх розглядом, кредитору надане право на звернення до суду із позовом згідно з частиною 2 статті 112 Цивільного кодексу України. Порядок ліквідації юридичної особи визначений у статті 111 Цивільного кодексу України. Питання достатності чи недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів (майна) виявляється на етапі затвердження проміжного ліквідаційного балансу, від дня затвердження якого починаються розрахунки з кредиторами юридичної особи.

Як з'ясовано судом касаційної інстанції, позивач з кредиторськими вимогами до ліквідаційної комісії не звертався.

Виходячи з наведеного, рішення у цій справі прийнято з додержанням норм чинного законодавства, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду і не можуть бути підставою для його зміни або скасування.

Відповідно до вимог статті  1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного Банку України в особі Управління Національного Банку України в Донецькій області –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2007 у справі                 № 32/256 –залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      І.Панова

Суддя                                                                                           А. Заріцька

Суддя                                                                                              Л. Продаєвич