ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.

№ 02/76

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Шаргала В.І.

суддів:

Данилової Т.Б.

Мачульського
Г.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного
товариства "Яготинський маслозавод"

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

від

04.07.2007р.

у справі  господарського суду

№ 02/76  Черкаської області

за позовом

Відкритого акціонерного
товариства "Яготинський маслозавод"

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення 24 499, 92 грн.

за участю представників

- позивача:

Рубанчука С.Д. (довіреність №197
від 17.11.2006р.)

- відповідача:

не з'явився, -

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 29.01.2007р. (суддя Пащенко А.Д.) позов задоволено
повністю, постановлено стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1на користь Відкритого акціонерного товариства "Яготинський
маслозавод" збитки в сумі 24 499, 92 грн., 245 грн. витрат на сплату
державного мита, 1 500 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. (колегія суддів у складі:
головуючого -судді Поліщука В.Ю., суддів Жук, Агрикової О.В.) вказане рішення
суду скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю. Також постановлено стягнути з Відкритого
акціонерного товариства "Яготинський маслозавод" 122, 50 грн.
державного мита за розгляд апеляційної скарги.

В своїй касаційній скарзі позивач
просить залишити в силі рішення Господарського суду Черкаської області від
29.01.2007р., вважаючи постанову суду апеляційної інстанції незаконною і
необґрунтованою, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм
матеріального і процесуального права, а саме: ст.129 Конституції України,
ст.ст.651, 1008, 1009 Цивільного кодексу України, Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 11.11.1998р. №02-5/424 "Про деякі питання
практики призначення судової експертизи",
ст.ст.22, 53, 75 Господарського процесуального кодексу України, ст.116
Кримінально-процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не
надійшло.

Відповідач не використав наданого
законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, позивач та відповідач уклали договір доручення від
01.08.2006р., за умовами якого відповідач зобов'язався здійснити від імені та
за рахунок позивача (як довірителя) протягом терміну дії даного договору
наступні дії: закуповувати в особистих підсобних господарствах громадян молоко
згідно маршруту збору, затвердженого позивачем, а позивач зобов'язувався
забезпечити відповідача засобами, необхідними для виконання доручення та
приймати без затримки виконане. На виконання договору відповідач здійснював
поставку молока з 16.08.2006р. по 19.09.2006р.

20.09.2006р. відповідач отримав у
позивача кошти на закупку молока в сумі 30 000 грн. по видатковому касовому
ордеру №212.

Припинення поставки молока
відповідачем з цієї дати, хоча згідно умов договору вона повинна була
здійснюватись до 31.12.2006р., наявність у відповідача заборгованості у сумі 24
499, 92 грн., неповідомлення позивачеві про припинення поставок  послужило причиною звернення до
господарського суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної суми
заборгованості.

Місцевий господарський суд
задовольняючи позов виходив з того, що відповідач своїми діями фактично
відмовився в односторонньому порядку від виконання умов договору; відповідач не
заперечив доводи позивача, не спростував встановлені судом факти та не подав
суду доказів виконання умов договору в повному обсязі; заявлена до стягнення
сума заборгованості підтверджується розрахунками позивача, а відтак місцевий
господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.224, 225 Господарського кодексу
України дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення
позову.

Апеляційний господарський суд не
погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши в оскарженій
постанові, що станом на день звернення позивача із позовними вимогами, а саме
-05.12.2006р., Договір доручення на заготівлю молока від 01.08.2006р. діяв;
відповідно до Акту здачі-прийому робіт (послуг) від 02.10.2006р., підписаного
повноважним представником позивача та відповідачем, сторонами було встановлено,
що відповідачем в період з 01 по 31.09.2006р. було передано позивачеві молока
загальною вартістю 27 414, 32 грн.; готівкові кошти в розмірі 30 000 грн. були
видані відповідачеві 20.09.2006р., і цього ж дня відповідачем було повернуто
позивачеві кошти в сумі 2 000 грн.; місцевим господарським судом були
застосовані лише приписи Господарського кодексу України, без врахування
фактичних обставин у справі, хоча спірні правовідносини виникли із Договору
доручення; юридичною підставою відповідальності, якою є відшкодування збитків у
даному випадку, має бути наявність правопорушення; протиправною поведінкою
відповідача є недоотримання позивачем від нього молока, яке мало б бути
закуплене за грошові кошти у сумі 30 000 грн., натомість в діях відповідача
протиправна поведінка відсутня через відсутність доказів такої поведінки
(зокрема факту звернення з цього приводу до правоохоронних органів з
відповідною заявою); з наявного касового ордеру №4212 від 20.09.2006р. не
вбачається, що грошові кошти в сумі 30 000 грн. були видані відповідачеві саме
на виконання умов Договору доручення від 01.08.2006р.; крім того, суду була
надана копія листа до прокуратури із повідомленням про вчинений злочин щодо
підробки підписів відповідача на розрахункових документах, зокрема на касовому
ордері №4212; визначені до стягнення грошові кошти в сумі 24 499, 92 грн. не є
збитками в розумінні ст.22 Цивільного кодексу України та ст.ст.224, 225
Господарського кодексу України; умови Договору доручення від 01.08.2006р. не
містять строків виконання відповідачем зобов'язань щодо закупівлі молока з
моменту отримання від позивача готівкових коштів, проте згідно умов договору
готівкові кошти мають бути передані відповідачу після складання сторонами Акту
виконаних робіт; відповідач не є таким, що прострочив зобов'язання; заявлена до
стягнення сума 24 499, 92 грн. є різницею між отриманими відповідачем грошовими
коштами, поставленим молоком з врахуванням несплачених транспортних витрат;
клопотання про зміну предмету чи підстави позову про стягнення не збитків а
повернення грошових коштів за невиконаним договірним зобов'язанням в справі
відсутні; матеріали справи містять розрахунок збитків за матеріали на суму 48,
64 грн., проте заява про збільшення позовних вимог в цій частині подана не
була, тому апеляційний господарський суд позбавлений можливості розглядати цю
вимогу в провадженні у справі про стягнення 24 499, 92 грн., а відтак
апеляційний господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.11, 22, 202, 509,
525, 526, 599, 612, 1000, 1003, 1004, 1166, 1175 Цивільного кодексу України,
ст.ст.174, 175 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 83
Господарського процесуального кодексу України дійшов до висновків про наявність
правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та
відмови в позові в повному обсязі.

Між тим судами попередніх інстанцій
неповно з'ясовано обставини справи щодо дійсних прав та обов'язків сторін, а
судові рішення, у зв'язку з цим, прийняті з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Так,
згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 43 зазначеного кодексу
визначено що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази
не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а визнання
однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої
вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Приймаючи оскаржену постанову суду
апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що суду була надана копія листа
до прокуратури із повідомленням про вчинений злочин щодо підробки підписів
відповідача на розрахункових документах, зокрема на видатковому касовому ордері
№4212, на підставі якого, як вважає позивач, і була видана спірна сума коштів.
Крім того, суд апеляційної інстанції відмовляючи в позові виходив з даних
висновку спеціаліста №72П, відповідно до якого підпис на ксерокопії видаткового
касового ордеру №4212 ймовірно виконано не відповідачем у справі. При цьому
судом апеляційної інстанції зазначено, що вказана почеркознавча експертиза була
проведена не за ухвалою суду, і, як вбачається із оскарженої постанови, під час
її проведення досліджувався не оригінал видаткового касового ордеру №4212, а
його ксерокопія.

Таким чином суд апеляційної
інстанції не в повному обсязі перевірив доводи відповідача про те, що
враховуючи підроблення підпису у видатковому касовому ордері грошові кошти
відповідачем не отримувались. Вказані обставини не були предметом дослідження і
у суді першої інстанції.

Згідно ст.41 ч.1 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.
Частиною третьою вказаної норми визначено, що проведення судової експертизи має
бути доручено компетентним організаціям чи безпосередньо спеціалістам, які
володіють необхідними для цього знаннями. Особа, яка проводить судову
експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки,
зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних приписів
норм процесуального права апеляційний господарський суд не перевірив належними
та допустимими доказами вказані висновки спеціаліста, якими відповідач
обґрунтовує свої заперечення, а місцевим господарським судом вказані обставини
залишились не з'ясованими.

Крім того, відповідно до приписів
ст.111-10 ч.2 п.4 ГПК України порушення норм процесуального права є в
будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду, якщо рішення або постанова підписані не тими
суддями, що зазначені в рішенні або постанові. З оскарженої  постанови та протоколу судового засідання
вбачається, що апеляційну скаргу в даній справі було розглянуто у складі
колегії суддів суду апеляційної інстанції за участю судді Жук Г.А. Між тим
оскаржена постанова суду апеляційної інстанції підписана суддею Жук С.Г.

Наведені порушення судами
попередніх інстанцій норм процесуального права як такі, що призвели до прийняття
неправильних судових рішень у справі та не можуть бути усунені касаційною
інстанцією в силу положень ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 ГПК України, є підставою
для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, всебічно, повно
й об'єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог
чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Яготинський маслозавод" задовольнити
частково.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 04.07.2007р., та рішення Господарського
суду Черкаської області від 29.01.2007р. у справі №02/76 скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                 В.І.
Шаргало

С у д д і
Т.Б. Данилова

Г.М.
Мачульський