ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 17/30

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Коробенка Г.П.
Фролової Г.М.

за участю представників:

прокуратури
Савицька О.В. –посв. №231

позивача
Боков О.Г. –дов. від 02.04.2007 року

відповідачів
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

третьої особи
Трубарова М.В. –дов. від 29.05.2007 року
Кондратьєв О.О. - директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства "Агроспецсервіс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від
04.10.2007 року

у справі
№ 17/30 господарського суду міста Києва

за позовом
Прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства "Агроспецсервіс"

до
- Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик"
- Товариства з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів
Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація"

про
визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2007 року у зв’язку з відпусткою судді Полянського А.Г., для розгляду касаційної скарги у справі № 17/30 господарського суду міста Києва, призначено колегію суддів у складі: головуючий – Муравйов О.В., судді –Коробенко Г.П., Фролова Г.М.

У січні 2007 року Прокурор Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства "Агроспецсервіс" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик", Товариства з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ" про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.07.2006 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ" придбало, а Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" продало нерухоме майно –адміністративно-лабораторний комплекс (літера А) загальною площею 1029, 9 м2, розташований за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б в літ. А та про зобов’язання кожного з відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину.

13.06.2007 року позивач подав заяву про уточнення і доповнення позовних вимог, в яких просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.07.2006 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ" придбало, а Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" продало нерухоме майно –адміністративно-лабораторний комплекс (літера А) загальною площею 1029, 9 м2, розташований за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б в літ. А.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.07.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ" та Державним комплексним торговельним підприємством "Хрещатик" було укладеного договір купівлі-продажу нерухомого майна –адміністративно-лабораторного комплексу (літера А) загальною площею 1029, 9 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б в літ. А. В.О. прокурора Шевченківського району м. Києва зазначає, що зазначений договір не відповідає вимогам законів, вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому повинен бути визнаний недійсним з моменту його укладення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року (суддя: Кролевець О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2007 року (судді: Зеленін В.О. –головуючий, Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) по справі № 17/30 господарського суду міста Києва в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням на статтю 104 Цивільного кодексу України, статтю 33 Господарського процесуального кодексу України зазначають, що на момент укладення спірного договору нерухоме майно –адміністративно-лабораторний комплекс (літера А) загальною площею 1029, 9 м2, розташований за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б в літ. А належав на праві державної власності Державному комплексному торговельному підприємству "Хрещатик". Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено обставин порушення прав та охоронюваних законом інтересів Державного підприємства "Агроспецсервіс". Також суду не надано доказів того, що між ДП "Агроспецсервіс" та ДКТП "Хрещатик" завершена процедура передачі майна відповідача-1 на баланс позивача.

Не погоджуючиcь з постановою, Державне підприємство "Агроспецсервіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2007 року по справі № 17/30 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі та рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статті 104 Цивільного кодексу України, статей 4, 22, 23, 84 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що подання позову прокурором в інтересах держави в особі Державного підприємства "Агроспецсервіс" є цілком виправданим, обґрунтованим і законним. Також заявником зазначено, що ліквідаційна процедура ДКТП "Хрещатик" триває до цього часу.

Відповідачі та третя особа відзиви на касаційну скаргу не надали.

Прокурор в судовому засіданні касаційну скаргу підтримав.

Представник ДП "Агроспецсервіс" у судовому засіданні пояснив, що ДКТП "Хрещатик" не припинено та не ліквідовано, ліквідаційна процедура підприємства триває, передавального акта немає, є лише проміжний акт, з ЄДРПОУ ДКТП "Хрещатик" не вилучено.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача, третьої особи та прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що   касаційна скарга  задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 08.06.2006 року були проведені прилюдні торги, на яких лот № 1 визначено як адміністративно-лабораторний корпус, загальною площею 1 029,90 кв. м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б (літера "А"). Згідно з протоколом № 07/06 від 08.06.2006 року прилюдних торгів, затвердженого Товарною біржею "Центр нерухомості", переможцем торгів з ціною 1 221 000,00 грн. було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю 'Гама Інформ".

08.06.2006 року між брокерською фірмою Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване бюро з довірчих операцій", яке діє в інтересах ДКТП "Хрещатик", та брокерською фірмою Товариством з обмеженою відповідальністю "Броксервіс", яке діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Гама Інформ", було укладено біржовий контракт № 06/06-01 (договір купівлі-продажу), предметом якого є майно, зазначене в протоколі № 07/06 прилюдних торгів.

06.07.2006 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким відповідач-1 продав, а відповідач-2 купив адміністративно-лабораторний корпус (літ "А"), загальною площею 1 029,90 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової,4-б.

Відповідно до пункту 1.2 договору нерухоме майно, що відчужується, належить Державі Україна на підставі Свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 567801, виданому Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) 19.05.2006 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 19.05.2006 року № 1083-В, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 29.05.2006 року за реєстраційним № 7957-П (реєстр, книга №138п-80).

Як встановлено судами, ДКТП "Хрещатик" як продавець діяло на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого розпорядженням Міністерства аграрної політики України від 22.12.2005 року за № 67 та зареєстрованого Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 26.12.2005 року, на підставі наказу Міністерства аграрної політики України № 92-п від 05.09.2005 року та згоди на продаж майна, наданої Міністерством аграрної політики України 01.12.2005 року № 37-24-1-13/18708.

Згідно пункту 4.5 Статуту підприємство має право відчужувати рухоме та нерухоме майно за попередньою згодою Органу управління майном, тобто Міністерства аграрної політики України (пункт 1.1 Статуту).

Судами також встановлено, що договір був виконаний сторонами в повному об’ємі.

Судами встановлено, що на виконання умов договору відповідачем-2 на користь відповідача-1 було перераховано 1 221 000,00 грн.

27.02.2007 року нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової,4-б було продано на підставі договору купівлі-продажу Товариству з обмеженою відповідальністю “КСК-Автоматизація”.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором було подано заяву про уточнення і доповнення позову, в якій прокурор зазначив, що позивачами у справі є також Міністерство аграрної політики України та Фонд Державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву.

Зазначена заява була відхилена судом першої інстанції, оскільки Господарський процесуальний кодексу України не допускає залучення у справі інших позивачів. Крім того, судом зазначено, що зміна одночасно підстав і предмету позову не допускається.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що прокурором, в порушення статті 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про зміну підстав та предмету позову.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач  вправі  до  прийняття  рішення  по  справі   змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір  позовних  вимог  за умови  дотримання  встановленого  порядку  досудового врегулювання

спору  у  випадках,  передбачених  статтею  5  цього Кодексу в цій частині,  відмовитись  від  позову  або  зменшити  розмір позовних вимог.

При чому предмет позову –це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, підстава позову –це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Заява про зміну предмета позову прокурором не подавалась.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо подання прокурором заяви про зміну предмету та підстав позову не відповідає фактичним обставинам справи.

Однак, відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України до  складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи,  прокурор,  інші  особи,  які  беруть  участь  у  процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 23 Кодексу позов може бути подано  кількома  позивачами чи до кількох відповідачів. Кожний з позивачів або  відповідачів  щодо  іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно.

Статтею 24 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість залучення до участі у справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача.

Як вірно зазначено господарським судом, залучення до участі у справі іншого позивача Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Таким чином, помилкове застосування судом статті 22 Господарського процесуального кодексу України не призвело до прийняття неправильного рішення.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди виходили з того, що прокурором не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів Державного підприємства "Агроспецсервіс".

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів    та   їх   заступників,   які   звертаються   до господарського суду в інтересах держави; Рахункової  палати,  яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 29 Кодексу прокурор, який звертається до   господарського  суду  в інтересах  держави,  в позовній заяві самостійно визначає,  в чому полягає порушення інтересів держави,  та обґрунтовує  необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурор бере  участь  у  розгляді справ за його позовами,  а також може вступити за своєю ініціативою  у  справу,  порушену  за позовом   інших   осіб,   на  будь-якій  стадії  її  розгляду  для представництва інтересів громадянина або держави.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви,  поданої прокурором  в  інтересах  держави  в особі органу,  уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах,  зазначений орган набуває статусу позивача.

Згідно статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами  в  судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть  бути  підприємства  та  організації,  зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в  інтересах  яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Як встановлено господарськими судами, на момент укладання спірного договору нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 4-б (літера А) належало на праві державної власності Державному комплексному торговельному підприємству "Хрещатик".

Відповідно до частини 4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна  правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до  єдиного  державного реєстру запису про її припинення.

Юридична  особа  набуває  цивільних  прав  та обов'язків і здійснює їх через свої органи,  які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення   органів  юридичної  особи  встановлюється установчими документами та законом (частина 1 статті 92 Кодексу).

Державне підприємство “Агроспецсервіс” було створено на підставі Наказу Міністерства аграрної політики України №490 від 05.09.2006 року, яким визначено Державне підприємство “Агроспецсервіс” правонаступником майнових прав та обов’язків ДКТП “Хрещатик”.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична  особа припиняється в результаті передання всього свого  майна,  прав  та  обов'язків  іншим  юридичним   особам   - правонаступникам (злиття,  приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Стаття 104 Цивільного кодексу України встановлює два способи припинення юридичної особи. Перший спосіб відбувається в порядку правонаступництва, тобто коли цивільні права та обов’язки юридичної особи, що припиняється, переходять до інших юридичних осіб (правонаступників), які найчастіше є новоутвореними організаціями. Другий спосіб припинення юридичної особи відбувається за відсутності наступництва й називається ліквідацією.

Відповідно до частини 1 статті 106 Кодексу злиття,  приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються  за  рішенням  його  учасників  або  органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених  законом,  - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Статтею 37 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” передбачено порядок проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті злиття, приєднання, поділу або перетворення.

Відповідно до частини 11 статті 37 Закону приєднання  вважається  завершеним  з  моменту  державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються в результаті приєднання, та державної реєстрації відповідних змін до установчих документів.

Злиття  вважається   завершеним   з   моменту   державної реєстрації  новоутвореної  юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття (частина 13 статті 37 Закону).

Поділ   вважається   завершеним   з   моменту   державної реєстрації  новоутворених  юридичних  осіб та державної реєстрації припинення юридичної особи, що припиняється у результаті поділу (частина 14 статті 37 Закону).

Перетворення  вважається  завершеним  з моменту  державної  реєстрації  новоутвореної  юридичної  особи та державної реєстрації припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення (частина 15 статті 37 Закону).

Згідно частини 2 статті 107 Цивільного кодексу України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та  задоволення  чи  відхилення  цих  вимог  комісія  з припинення юридичної  особи  складає  передавальний  акт  (у   разі   злиття, приєднання  або  перетворення)  або  розподільчий  баланс  (у разі поділу),  які мають містити положення про  правонаступництво  щодо всіх зобов'язань юридичної особи,  що припиняється,  стосовно всіх її  кредиторів   та   боржників,   включаючи   зобов'язання,   які оспорюються сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 107 Кодексу передавальний  акт  та  розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом,  який прийняв рішення  про її припинення.

Нотаріально посвідчені    копії    передавального   акта   та розподільчого балансу передаються в орган,  який здійснює державну реєстрацію,  за  місцем  державної реєстрації юридичної особи,  що припиняється,  а також в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи правонаступника.

Порушення  положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні  до  єдиного  державного  реєстру запису  про  припинення  юридичної  особи  та державній реєстрації створюваних юридичних осіб –правонаступників (частина 4 статті 107 Кодексу).

Згідно частини 4 статті 37 Закону передавальний  акт  або  розподільчий  баланс повинен бути затверджений  засновниками  (учасниками)   юридичної   особи   або органом,  який  прийняв  рішення  про  припинення юридичної особи. Підписи  голови  та членів комісії з припинення юридичної особи на передавальному   акті   або  розподільчому  балансі  повинні  бути нотаріально посвідчені.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, передавальний акт затверджений не був. Доказів того, що між ДП "Агроспецсервіс" та ДКТП "Хрещатик" завершена процедура передачі майна відповідача-1 на баланс позивача суду не надано.

Як вбачається з касаційної скарги, ліквідаційна процедура ДКТП "Хрещатик" триває до цього часу.

Як встановлено судами, ДКТП “Хрещатик” станом на день розгляду спору як юридична особа не припинилось, зазначене підтверджується Довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України №183964, відповідно до якої станом на 05.02.2007 року, запис про припинення юридичної особи –ДКТП “Хрещатик” відсутній.

Таким чином, господарські суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо відсутності на день розгляду справи порушення прав саме Державного підприємства “Агроспецсервіс” внаслідок укладання спірного договору.

Враховуючи викладене, у прокурора не було підстав для звернення з позовом в інтересах особи, чиї права, як встановлено судами, не порушені.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення та постанова у справі підлягають залишенню без змін з мотивів, викладених у даній постанові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Агроспецсервіс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2007 року  по справі № 17/30 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          Г. Коробенко

Г. Фролова