донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.11.2007 р.                                                                           справа №11/245

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Ігнатова Н.О. дов. № Н-01/1567 від 16.05.2007р.,

від відповідача:
Мірошниченко І.В. дов. № 17/17-2656юр від 19.05.06р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
26.09.2007 року

по справі
№11/245

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

до
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"м.Донецьк

про
стягнення 2265грн. 12коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” у серпні 2007р. звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь»- металургійний завод»м.Донецьк 1593грн. 96коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Заявою від 27.08.2007р. позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, збільшив розмір позовних вимог на 671грн. 16коп. у зв’язку з тим, що   протягом липня-серпня позивач продовжував надавати відповідачеві послуги по візуванню залізничних накладних, від оплати яких відповідач відмовився та просив суд стягнути з відповідача збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 2265грн. 12коп.

Дана заява була прийнята господарським судом до розгляду.

Господарський суд Донецької області рішенням від 26.09.2007р. по справі № 11/245 позовні вимоги задовольнив повністю.

Закрите акціонерне товариство «Донецьксталь»- металургійний завод»м.Донецьк, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 26.10.2007р. по справі № 11/245, прийняти нове рішення, яким відмовити залізниці у задоволенні позовних вимог.

Заявник скарги вважає, що при прийнятті рішення господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст.ст. 193, 122 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, та процесуального права: ст.ст. 5, 6, 7, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник скарги вважає, що господарський суд не в повній мірі дослідив виконання позивачем умов договору, в частині дотримання розділу 6 договору, яким передбачений претензійно-позовний порядок вирішення спорів. У зв’язку з наведеним, на думку заявника скарги, позивач, звернувшись до господарського суду з позовом, порушив взяті на себе зобов’язання передбачені  договором по досудовому врегулюванню спорів.

Представник ДП „Донецька залізниця” просив рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2007р. по справі № 11/245 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено запис судового засідання та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду від 26.09.2007р. по справі № 11/245 відповідає вищенаведеним вимогам виходячи з наступного.

Між сторонами було укладено договір за № 400/13147дс від 26.12.06р.

Пунктом 1.1. даного договору сторони визначили, що предметом договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно пункту 2.2 даного договору залізниця зобов’язувалась приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору Залізниця зобов’язувалась здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з Вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Донецьк.

Порядок оплати послуг визначений сторонами в п.3.1 договору, згідно якого плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 1 п.26 табл. 3 Тарифного керівництва № 1, за домовленість сторін, визначається згідно із затвердженими калькуляціями і зазначається в доповненні до цього договору. Збори за виконання експедиторських операцій встановлюються, згідно розділу 2 п.9 Тарифного керівництва № 1 і визначаються в доповненні до цього договору.

В додатковій угоді № 4 до договору сторони визначили перелік послуг за виконання експедиторських операцій, які надаються згідно „Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України” розділ 2, параграф 9. В пункті 3 таблиці додаткової угоди сторони узгодили надання послуг з отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу та вартість даних послуг у розмірі 0,60грн.

Відповідно до ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення  вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Згідно ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні подати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України  від 21.11.2000р.           № 644, оформлені відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції.  Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи за накопичувальними картками №№ 29030175, 03040188, 12040208, 24040240, 04050261, 11050280, 22050296,  05060324, 11060350, 22060387, 03070401, 12070421, 24070445, 02080469,  14080495 за період з березня по серпень 2007р. позивач нарахував відповідачу збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та навантаження вантажу на суму 2265грн. 12коп.

Вищевказані накопичувальні картки відповідач підписав із застереженнями, в яких зазначив, що він заперечує проти нарахування та стягнення плати за візування залізничних накладних на СНД, оскільки Угодою про міжнародне дорожнє вантажне сполучення (СМГС) не передбачено візування залізничних накладних.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів     отримані гроші ТехПД залізниця заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Оскільки накопичувальні картки ЗАТ «Донецьксталь»металургійний завод»були підписані із запереченнями проти нарахування та стягнення сум за візування залізничних накладних, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованого збору у сумі 2265грн.12коп.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” з наступними змінами і доповненнями Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р.         № 551 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за № 828/4121. Тарифи на перевезення, розмір зборів і штрафів, наведені в Тарифному керівництві № 1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої та вузької колій загальної мережі залізниць України, що включені в постійну експлуатацію, для всіх відправників і одержувачів вантажів.

Крім встановлених регульованих тарифів розділ 1 Тарифного керівництва № 1 передбачає перелік видів перевезень, робіт і послуг, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів і які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами на підставі окремих договорів (таблиця № 3).

Розділ 2 Тарифного керівництва № 1 встановлює регульовані тарифи –збори за додаткові операції, пов’язані з перевезенням вантажів, до яких віднесено і збори за виконання експедиторських операцій, в тому числі за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу (таблиця № 4). Пунктом 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 встановлений розмір збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу - 0,60грн. за документ, а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2005р. № 91-р затверджено підвищуючі коефіцієнти до ставок тарифів та зборів Тарифного керівництва № 1, в т. ч. і до збору  за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Пунктом 3.1 Правил оформлення перевізних документів встановлено, що    графа «Навантаження призначено на __ число __ міс.»(візування накладної) - заповнюється у разі надання дозволу на навантаження на місцях загального і незагального користування. Порядок візування накладних установлюється начальником станції.

Враховуючи наведене слід визнати, що надання залізницею послуг по отриманню від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу та ставки збору обумовлені умовами договору про організацію перевезень вантажів, порядок надання послуг та їх вартість відповідає вищенаведеним положенням транспортного законодавства, тому вартість цих послуг повинна оплачуватися одержувачем  послуг.

Додані до матеріалів справи накопичувальні картки підтверджують факт надання вказаних послуг залізницею, відповідач не заперечує проти факту візування накладних.

Таким чином, господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог про стягнення суми нарахованого за спірний період збору –2265грн.12коп., та задовольнив позовні вимоги.

Підстави, з яких відповідач відмовився від оплати збору, нарахованого за накопичувальними картками не можуть вважатися правомірними, оскільки укладений між сторонами договір № 400/13147дс від 26.12.2006р. та додаткова угода № 4 до нього, не містять положень щодо надання зазначеної послуги лише при внутрішньодержавних перевезеннях.

Статтею 8 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51р., яка визначає правила прийому вантажу до перевезення при міжнародних перевезеннях, у параграфі 7 зазначено, що в іншому прийом та відправлення вантажів здійснюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на залізниці відправлення.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Доводи заявника скарги про недотримання позивачем розділу 6 договору, яким передбачений претензійно-позовний порядок вирішення спорів та його посилання в обґрунтування своїх доводів на рішення Конституційного Суду України не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.02р. № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов’язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб’єктів правовідносин не є обмеженням права на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що рішення господарського  суду від 26.09.2007р. по справі № 11/245 про задоволення позову про стягнення 2265грн. 12коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу є таким, що прийнято при повному дослідженні всіх обставин справи, з урахуванням норм чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга –без задоволення.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь»- металургійний завод»м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2007р. по справі № 11/245 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС