ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної заяви

12 листопада 2007 р.                                                                                      Справа № 14/22-07/02-2

Суддя господарського суду Залімський І.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Ладижинської міської ради, м.Ладижин, Вінницька область

до: ТОВ "Джерельце", м.Ладижин, Вінницька область

про примусове стягнення штрафу в розмірі 850 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла позовна заява  №2-20-2753 від 30.10.07 Ладижинської міської ради до ТОВ «Джерельце»про примусове стягнення штрафу в розмірі 850 грн.

Розглянувши дану заяву суд дійшов висновку, що в прийнятті позовної заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ГПК України,    господарським судам підвідомчі:    1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав,   2) справи про банкрутство;  3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Як  вбачається  з  матеріалів позовної заяви, заявлена позивачем вимога про стягнення 850 грн. штрафу  за правопорушення у сфері містобудування  ґрунтується на порушенні відповідачем вимог містобудівного законодавства, факти якого виявлені інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю  Управління містобудування та архітектури Ладижинської міської ради  при проведенні нею відповідної перевірки відповідача.

Згідно ж ч.1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування», інспекції державного    архітектурно-будівельного    контролю здійснюють державний нагляд за додержанням підприємствами вимог містобудівної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, державних стандартів, норм і правил при здійсненні проектування, будівельних робіт, виготовленні будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Частиною 4 ст. 2 вказаного закону визначено перелік прав посадових особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю, до яких, зокрема, віднесено право накладати штраф.

Водночас, на  спори  за зверненням  суб'єкта владних повноважень  у випадках встановлених законом, відповідно до п.4  ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється   компетенція адміністративних судів.

Крім того, заявлений до стягнення штраф застосовано до відповідача за невиконання ним припису, яким останнього зобов’язано припинити будівельні роботи щодо будівлі, на реконструкцію якої позивачем видавався дозвіл.

Разом з тим, видачу забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій та надання дозволу на проведення цих робіт, ч.2 ст. 31  Закону України «Про місцеве самоврядування»віднесено до відання  виконавчих органів  міських  рад  (за  винятком міст  районного значення).

Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 КАС України, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам, підсудні  місцевим загальним судам як адміністративним.

Крім того, штраф про стягнення якого заявлено вимогу, застосований до відповідача за адміністративне правопорушення  вимог містобудівного законодавства.

Згідно ж п. ч.1 ст. 18 КАС України, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

За вказаних обставин, беручи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, враховуючи  характер спірних правовідносин,  з огляду на суб'єктний склад сторін, суд дійшов висновку, що даний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства відповідним адміністративним судом  і  розгляду в господарському суді  не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної заяви  №2-20-2753  від 30.10.07  відмовити.

2. Позовні матеріали  повернути позивачу.

3. У відповідності з п. 2 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.10.93 р. № 7-93 державне мито у сумі 102  грн., перераховане платіжним дорученням №626 від 26.10.07,   підлягає поверненню.

4. У відповідності з п. 2 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.10.93 р. № 7-93 та п. 13 Постанови Кабінету Міністрів  України  № 1258 від 21.12.2005р. "Про  затвердження  Порядку  оплати  витрат з  інформаційно-технічного  забезпечення  судових  процесів, пов'язаних  з розглядом  цивільних  та господарських справ,  та їх розмірів"  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  в сумі 118 грн., перераховані платіжним дорученням №627 від 26.10.07, підлягають поверненню.

5. Ухвалу надіслати  позивачу.

6. Копію ухвали надіслати відповідачу.

Суддя