ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" листопада 2007 р.,  12 год.  10 хв.                                      Справа №  14/4077а

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Соколишиній І.А., за участю представників позивача Дзюбан С.І., Михна Р.М.,  відповідача Бігун А.Г. (за посадою, паспорт серії НЕ 086754, виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 07.08.2002), Дорошенко Л.М, (за довіреностями), розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою

позивача
управління Пенсійного фонду України у Придніпровському районі м. Черкаси

до відповідача
Черкаського державного галузевого виробничого управління «Оргхім»

третіх осіб
що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача –

1) управління Пенсійного фонду України у Соснівському районі м. Черкаси

2) управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

про
стягнення 6946,40 грн., –

УСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 6946,40 грн. фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі –пільгові пенсії)  за період з 01.01.2007 по 31.07.2007.

25.09.2007 за №7333/07 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, зменшивши їх на 408,71 грн. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав і пояснив, що зменшення здійснено внаслідок неправильного нарахування суми 408,71 грн. фактичних витрат на виплату і доставку пенсій на Жежеруна В.А., оскільки йому виповнилось 60 років у зв’язку з чим зобов’язання по відшкодуванню пільгової пенсії у відповідача припинилось; що у заявлений позивачем період також включено донараховану у лютому 2007 року суму різниці між визначеною відповідачу до сплати у 2006 році і фактично виплаченими пенсіями громадянам у зв’язку із здійсненими перерахуваннями за весь 2006 рік; що відповідач зобов’язаний сплатити йому за Зубенка В.А. –0.05 грн., Руссу В.Ф. –7,93 грн., Кондратьєва І.К. –борг перед відповідачем 408,91 грн., Созіна В.Г. –1,28 грн., , Ткаченка В.А. –300,84 грн., Назарова В.П. –2256,90 грн., Єланського В.В. –1984,48 грн., , Жежеруна В.А. –2803,83 грн. (зменшено до 2395,12 грн.)

Відповідач у відзиві на позов та його представники у судовому засіданні позов не визнали повністю і на його заперечення вказали, що ним фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за працівників, за яких він повинен їх відшкодовувати, сплачені повністю, що за працівників Созіна В.Г., Ткаченка В.А., Єланського В.В. та Жежеруна В.А. він відшкодовувати не повинен, оскільки останнім пенсії призначені відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; що суми відшкодувань за травень, червень, та липень 2007 року Жежеруну В.А. включені до розрахунків безпідставно у зв’язку з досягненням останнім 25.05.2007 60-річного віку;  що збільшення суми відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій суперечить пунктам 6.4 та 6.6 інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі –Інструкція)

Ухвалою суду від 22.10.2007 до участі у справі були залучені в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси та управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві. Представник управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси у судовому засіданні 05.11.2007 позов підтримав, у останнє судове засідання не з’явився, причин неявки не повідомив.

Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві було належним чином (рекомендованим листом) повідомлене про час і місце судового розгляду, однак наданого законом права на участь у судовому засіданні не використало, про причини неприбуття у судове засідання представника не повідомило, що відповідно до ч. 2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України не є перешкодою для розгляду справи. У поясненнях по справі, надісланих суду, повідомив що вважає правомірними свої дії щодо направлених розрахунків на відшкодування пільгових пенсій Жежеруну В.А. відповідачем у розмірі 73,33%.

Відповідно до ст.ст. 71, 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши представників сторін і третьої особи та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

Відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі –Закон) відповідач в установленому порядку зареєстрований платником і зобов‘язаний сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України (далі –Фонд).

Відповідно до п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону, ст.2 і 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач зобов’язаний відшкодовувати понесені Фондом витрати на виплату і доставку пільгових пенсій. Так, позивач та треті особи  здійснювали у заявлений період громадянам Зубенку В.А., Руссу В.Ф., Кондратьєву І.К., Созіну В.Г, Ткаченку В.А., Назарову В.П., Єланському В.В, Жежеруну В.А., які працювали у відповідача, виплати пенсії, призначені (як вважає позивач) відповідно до п. “б” –“з” ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення”. Позивач направив відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за 2006 рік (Жежеруну В.А.) за 2007 рік (Зубенку В.А., Руссу В.Ф., Кондратьєву І.К., Созіну В.Г, Ткаченку В.А., –слід вважати за 2006 рік), за 2007 рік (Назарову В.П., Єланському В.В, –слід вважати за 2006 рік) за лютий 2007 (Зубенку В.А., Руссу В.Ф.), за квітень 2007 року (Зубенку В.А., Руссу В.Ф.) 06.04.2007 за квітень 2007 (Назарову В.П., Єланському В.В.) за червень 2007 року (Зубенку В.А., Руссу В.Ф.), за період з 01.01.2006 по 31.10.2006 (Назарову В.П., Єланському В.В.).

Фактично відповідачем було сплачено позивачу за вказаних громадян за 2006 рік –7495,62 грн., та за січень –липень 2007 року –6985,22 грн., що сторонами не заперечується. При цьому сторони зазначають про те, що платіжні документи не містять вказівки на те, за яких конкретно працівників і у якій конкретній сумі сплачувались кошти.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі матеріалами, зокрема, вищеназваними заявою відповідача про реєстрацію, розрахунками сум боргу та сплати коштів, розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, направленими позивачем відповідачу, довідками підприємства про право на отримання пільгової пенсії, протоколами позивача та третіх осіб про нарахування пільгових пенсій, розрахунками суми боргу позивача та оплати відповідача, листами сторін, письмовим поясненнями сторін та третіх осіб, а також зафіксованими у протоколі судового засідання поясненнями представників.

Невиконання відповідачем покладеного на нього ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, п.2 Перехідних положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, п.6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 №21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663, щодо відшкодування Фонду у встановлені строки витрат на доставку і виплату пільгових пенсій є правовою підставою для стягнення такої заборгованості у примусовому порядку.

Суд вважає, що у межах періоду, що розглядається (з 01.01.2006 по 31.07.2007) відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати на виплату і доставку пільгових пенсій Зубенку В.А., Руссу В.Ф., Кондратьєву І.К., Назарову В.П., Жежеруну В.А. у розмірі 1455,30 грн. з такого розрахунку:

у 2007 році –1) відповідач повинен був сплатити за Зубенка В.А. –1523,47 грн., Руссу В.Ф. –788,93 грн., Кондратьєва І.К. –47,12 грн., Назарова В.П. –4961,54 грн., Жежеруна В.А. – (173,57х4 міс.2007 року +111,98 за травень до 20.05.2007 +1588,84 за 2006 рік) 2395,10 грн., а разом 9716,16 грн.; 2) сплатив 6985,22 грн.; 3) різниця до сплати 9716,16 –6985,22 = 2730,94 грн.;

із зазначеної суми підлягають вирахуванню надлишково сплачені кошти у 2006 році за Созіна В.Г. –118,81 грн., , Ткаченка В.А. –579,75 грн., Єланського В.В. –577,08 грн. (разом 1275,64 грн.);

різниця 2730.94 –1275,64 = 1455,30  і є сумою до стягнення.

У зв’язку з цим відмова позивача від стягнення 408,71 грн. пенсії, виплаченої Жежеруну В.А. за період після 20.05.2007, є обгрунтованою, суд її приймає, провадження у справі у цій частині необхідно закрити.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що збільшення суми відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій суперечить пунктам 6.4 та 6.6 Інструкції, оскільки Закон передбачає відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій (тобто виходячи із факту дійсно виплаченої суми), а не розрахункових витрат на наступний рік, і не виключає можливості коригування цих сум у кінці року за результатами фактичної виплати. У даному випадку позивачем та третіми особами по названим громадянам відповідачу були надіслані відповідні розрахунки (за 2006 рік /по Жежеруну В.А./, за 2007 рік /по Зубенку В.А., Руссу В.Ф., Кондратьєву І.К., Созіну В.Г, Ткаченку В.А., –слід вважати за 2006 рік/, за 2007 рік /по Назарову В.П., Єланському В.В, –слід вважати за 2006 рік/) і права відповідача знати, а за незгоди –оспорити вказані в них до сплати суми за минулий рік не були порушені. Суд погоджується доводами позивача про те, що перерахунок пенсій у зв’язку із зміною законодавчо установлених розмірів нормативів соціальних гарантій (мінімальної заробітної плати тощо) є правомірним, не може бути передбачуваним на початок року у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, Фактів про те, що перерахунки здійснювались з інших мотивів відповідачем не наведено.

Що ж стосується питання про те, хто із працівників має право на отримання пенсії по ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відповідно, і за яких працівників відповідач не повинен відшкодовувати пільгові пенсії, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. «а»ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»«особам, які мають на день  введення  в  дію  цього  Закону (тобто на 01.01.1992, прим. суду) повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах,  передбачених  цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем,  встановлених раніше діючим законодавством». Тобто:

1) на момент 01.01.1992 повинен бути лише повний стаж, який дає право на пільгову пенсію,

2) факт досягнення пенсійного віку і наявності пільгового стажу одночасно, що є умовами  виникнення права на пенсію на пільгових умовах по раніше діючому законодавству (повним складом норми), може настати і після 01.01.1992. У даному випадку законом установлені такі особливості, що пенсійний вік по новому законодавству може змінитись, але саме для цих осіб цей вік обчислюється по раніше діючому законодавству і що якщо пільговий стаж вже є на 01.01.1992, то залишається дочекатись віку, передбаченого раніше діючим законодавством, щоб отримати право на пільгову пенсію по раніше діючому законодавству,

3) але розмір пенсій визначається новим законодавством.

Відповідно до п. «б»ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»«особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими  і важкими умовами праці,  вік,  необхідний  для  призначення пенсії відповідно до статті 12 (нового Закону, прим суду), знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14  цього  Закону,  виходячи  з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством». Тобто,

особам, які не мали повного пільгового стажу, право на пенсію виникає і пенсія призначається по новому законодавству, і саме по пунктам "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а знижується у необхідних пропорціях лише вік виходу на пенсію по новому законодавству.

Таким чином, ключовим є визначення наявності/відсутності стажу на 01.01.1992, який давав право на отримання пенсії на пільгових умовах. При цьому Закон не пов’язує право особи на отримання пенсії по названій ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»із тим чи на одному чи на декількох підприємствах даний стаж здобуто.

Як установлено з матеріалів справи (згідно з протоколами обчислення стажу) працівники, щодо яких наявний спір у сторін мають такий пільговий стаж по списку №1 станом: на 01.01.1992 –Ткаченко В.А. –14 років 2 місяці 23 дні; на 31.12.1990 –Созін В.Г. –17 років 9 місяців 8 днів; на 07.12.1990 –Єланський В.В. –16 років 5 місяців 5 днів; на 01.01.1992 –Жежерун В.А. –4 роки 4 місяці 10 днів. Тобто, маючи пільговий стаж 10 і більше років, Ткаченко В.А., Созін В.Г. та Єланський В.В. з досягненням необхідного віку отримали право на пенсію по п. «а»ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а Жежерун В.А. –по п. «б»ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»і по пунктам "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відшкодування ж підприємством фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до названого п. «а»ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,  законодавством (зокрема, абз.4 п.2 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування")  не передбачено.

Доводи позивача про те, що ним заявлено до стягнення різниця за час, який було пропрацьовано у відповідача певним працівником після 01.01.92 року, суд відхиляє оскільки:

1) збільшення пільгового стажу не змінює і не скасовує права, яке вже виникло, на пенсію по раніше діючому законодавству;

2) позивачем не надано розрахунків того, що заявлені суми щодо кожного працівника це дійсно є така різниця;

3) навіть якщо припустити, що заявлені до стягнення суми це є дійсно різниця, то позивачем не надано правове обгрунтування того, що з перерахунком пенсії змінюється (трансформується) саме право на пенсію;

4) право громадянина на перерахунок розміру пенсії після її призначення кореспондує із зазначеним вище п. «а»ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою лише розмір пенсії визначається згідно з чинним законодавством, а момент виникнення права на пенсію залишаються незмінними.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позов подано Фондом, який звільнений від сплати судових витрат, останні підлягають стягненню з відповідача у розмірі 14,55 грн. судового збору на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 157 (п.2 ч.1), 161, 163, 186, підпунктом 3 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Черкаського державного галузевого виробничого управління «Оргхім»(м. Черкаси, вул. Енгельса, 243/1, ідентифікаційний код 00206138):

на користь управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси (м. Черкаси, вул. Героїв Сталінграду, 10, ідентифікаційний код 21366934)

1455,30 грн. фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

в доход державного бюджету України через місцевий (за місцезнаходженням відповідача) орган державної податкової служби для зарахування на реєстраційний рахунок ВДК у м. Черкаси №0002 в управлінні Державного казначейства в Черкаській області, МФО 854018, 14,55 грн. державного мита.

Прийняти відмову позивача від стягнення 408,71 грн. витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, провадження у справі у цій частині закрити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня складення повного тексту постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                              Хабазня Ю.А.