СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

-26 листопада 2007 року

Справа № 2-25/1042-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивач, не
з'явився,

представник відповідача, не
з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній
Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Маргарітов М.В.) від 07.02.2006 у
справі № 2-25/1042-2006А

за позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Державної
податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим
(вул. Сімферопольська, 3,Бахчисарай,98403)

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, звернувся до господарського суду з позовом про визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим № /2 від
21.10.2005 р. про застосування штрафних санкцій у сумі 343900 грн. за порушення
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг".

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Магарітов М.В.) від 07.02.2006 року у справі № 2-25/1042-2006А позов
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 задоволено. З Державного бюджету України на користь позивача
стягнуті витрати за сплату державного мита в розмірі 3,40 грн.

Судом зроблено висновок, що при
проведенні відповідачем першої перевірки здійснення позивачем розрахункових
операцій, податковим органом не було встановлено порушень застосування
реєстратора розрахункових операцій, а повторну перевірку, якою було встановлено
незастосування реєстратора розрахункових операцій, за що до позивача
застосовані оскаржені штрафні санкції, відповідач провів незаконно.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці
Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої
інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає судове рішення
прийнятим з порушенням норм матеріального права, тому що позивач здійснював
торгівлю цементом, за що отримував готівкові кошти, але ці операції через
реєстратор розрахункових операцій не проводив, разом з тим, вказані операції
продажу цементу оподатковував.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 14.06.2006 апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим
залишено без задоволення, постанову господарського суду Автономної Республіки
Крим від 07.02.2006 року залишено без змін.

За результатами касаційного оскарження
відповідачем постанови апеляційного суду, постановою Вищого господарського суду
України від 18.10.2007 року касаційну скаргу задоволено частково, справу
направлено на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського
суду зі стадії прийняття апеляційної скарги за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції 26.11.2007 представники сторін не з'явилися, були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, доказів поважних
підстав своєї відсутності суду не надали, а отже - не скористалися своїм
процесуальним правом участі у судовому засіданні.

Судова колегія визнала неявку
сторін такою, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки
матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору сторін.

Згідно з пунктом 6 Закону України
„Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" №
2953-ІV від 06.10.2005 р., що набрав чинності з 01.11.2005 р., до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних
справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої
процесуальної дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в
порядку й на підставі статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України,
судовою колегією встановлено, що в період з 27 травня до 9 червня 2005 року на
підставі направлення (а.с. 62) відповідачем проведилась планова документальна
перевірка позивача, якою встановлено, що позивач має зареєстрований у
встановленому законодавством порядку реєстратор розрахункових операцій
„Міні-600” МЕ (фіскальний номер , заводської  номер НА 003166), порушень застосування якого
перевіркою не встановлено, про що свідчить акт перевірки № 1272717-2 від 9
червня 2005 року (а.с. 5-12, 70).

Однак, вказаним актом перевірки
були встановлені інші порушення податкового законодавства, у зв'язку з чим 13
червня 2005 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0 про
застосування штрафних санкцій у сумі 1637,06 грн. за порушення Закону України
„Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”.

17 червня 2005 року позивач подав в
порядку  апеляційного узгодження скаргу
на це податкове повідомлення-рішення, за якою 28 липня 2005 року відповідачем у
межах продовженого строку розгляду скарги (а.с. 63-64) прийнято рішення про
розгляд скарги № 966к17-01.

Скарга була задоволена частково,
податкове повідомлення-рішення скасовано у частині застосування штрафних
санкцій у сумі 1037,06 грн., а також додатково застосовані штрафні санкції за
проведення розрахунків без застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сумі 343900грн. і фінансові санкції за відсутність Книги обліку розрахункових
операцій (при реалізації цементу) у сумі 340 грн. (а.с. 14-17 чи 105-108).

29 липня 2005 року відповідачем на
підставі  рішення про розгляд скарги №
966/к/17-01 прийняті податкові повідомлення-рішення № 1 і №
1 про застосування до позивача штрафних санкцій у сумах 1617,38 грн.
і 343202,94 грн. (а.с. 117, 118).

5 серпня 2005 року позивач подав до
Державної податкової адміністрації   в
Автономній Республіці Крим скаргу на податкові повідомлення-рішення №
1 і № 1 від 29 липня 2005 року (а.с. 18-20).

У період розгляду цієї скарги,
відповідач на виконання наказу Державної податкової адміністрації  в Автономній Республіці Крим  № 101 від 1 вересня 2005 року, за
направленням № 89617-1 від 7 вересня 2005 року і програмою у період з 7 до 13
вересня 2005 року провів позапланову
виїзну перевірку позивача, про що склав акт № 21227/17-1 від
14 вересня 2005 року (а.с. 51-54), з якого слідує, що основною діяльністю  позивача у перевіряємий період (з 1 січня
2003 року до 31 грудня 2004 року) була торгівля паливно-мастильними
матеріалами, але позивач також разово здійснив оптову торгівлю цементом, а
саме, за податковими накладними продав суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_2 цемент: у вересні 2004 року -300 тонн, у грудні 2004 року -97 тонн, за
що отримав готівкою 30 вересня 2004 року -57000 грн., 31 грудня 11780 грн.,
безготівкою 17, 22 і 30 листопада 2004 року -6400 грн., 2765,60 грн. і 280
грн., разом з цим, ці операції оптової торгівлі через реєстратор розрахункових
операцій не провів, але відніс їх до оподаткування (а.с. 54).

30 вересня 2005 року Державною
податковою адміністрацією в  Автономній
Республіці Крим у межах продовженого строку розгляду скарги платника податків
прийнято рішення № 839к25-007 про розгляд скарги, яким скасовані податкові
повідомлення-рішення № 1 і № 1 від 19 липня 2005
року  у частині застосування штрафних
санкцій у сумах 1617,38 грн. і 343202,94 грн. та на відповідача покладений
обов'язок прийняти відносно позивача податкове повідомлення-рішення про застосування
штрафних санкцій за проведення розрахункових операцій без застосування
реєстратора розрахункових операцій  у
п'ятикратному розміру, тобто  у сумі
343900 грн.

21 жовтня 2005 року керівником
Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній
Республіці Крим на підставі акту перевірки № 1272717 від 9 червня 2005 року
прийнято податкове повідомлення рішення № 2 про визначення позивачу
суми податкового зобов'язання - штрафних (фінансових) санкцій у сумі 343900
грн. (а.с.50), яке є предметом спору.

Разом з тим, з акту позапланової
перевірки № 1272717-2 від 9 червня 2005 року (а.с. 5-12) слідує, що позивач
має зареєстрований у встановленому законодавством порядку реєстратор
розрахункових операцій, порушень застосування якого  перевіркою не встановлено, також з цього акту
та акту № 21227/17-1 від 14 вересня 2005 року вбачається, що
позивач здійснив одноразово продаж суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_2цементу, за що отримав готівкою 57000 грн. Постійну торгівлю позивач
здійснював у сфері купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів, при
здійсненні якої порушень Закону України № 1776-Ш податковим органом не
встановлено.

Вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і
відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає
підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції у
зв'язку з наступним.

Як було встановлено судом, позивач
придбав для власної мети цемент (будівництва об'єкту), але таке будівництво не
здійснив, а тому продав цемент суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2за
ціну, рівну витратам позивача на придбання і зберігання цементу. Цей факт
підтверджують документи про придбання позивачем цементу у серпні 2004 року
(а.с. 26-29),  документи про передачу
цементу на схов ОСОБА_2(який мав для цього приміщення) (а.с. 36-43), документи
про продаж і передачу цементу ОСОБА_2(а.с. 32,33), платіжні документи (а.с.
34).

Статтею 1 Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” (у редакції Закону України №1776-Ш від 1 червня 2000
року, зі змінами на час здійснення вказаних операцій) встановлено, що у сфері
торгівлі суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі, зобов'язані
застосовувати реєстратори розрахункових операцій.

Статтею 2 цього Закону надані значення
вживаємих у Законі термінів, однак терміну „торгівля” ця стаття не передбачає.

Діючим законодавством під торгівлею
(торговельною діяльністю) розуміється ініціативна, самостійна діяльність
юридичних осіб і громадян щодо здійснення купівлі та продажу товарів народного
споживання з метою отримання прибутку, про що вказано у постанові Кабінету
Міністрів України „Про Порядок заняття торговельною діяльністю і правила
торговельного обслуговування населення”
від 8 лютого 1995 року N 108.

Отже, не кожний договір
купівлі-продажу є торгівлею. Торгівля має такі ознаки як постійне здійснення
купівлі-продажу, мету отримання прибутку.

Отже укладення угоди одноразового
продажу цементу, не є постійною діяльністю позивача у сфері продажу цементу,
тобто не є торгівлею, тому на такі правовідношення Закон України № 1776-Ш не
розповсюджується.

Крім того, пунктом 1 статті 9 того
ж  Закону встановлено виключення з правил
про обов'язкове проведення розрахункових операцій через реєстратор
розрахункових операцій. Цим пунктом встановлено, що реєстратори розрахункових
операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів
підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім
підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків
у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових
касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених
печаткою у встановленому порядку.

Такий порядок оприбуткування у касі
підприємства готівки встановлений Національним банком України. Положення  про ведення касових операцій у національній
валюті в Україні, затверджене постановою Національного банку України  № 637 від 15 грудня 2004 року, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за N 40/10320.

Вказане Положення визначає порядок
ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами
(підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Згідно з пунктом 3.3 цього
Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими
ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником
підприємства.

Про приймання підприємствами
готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком
печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового
касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства,
який на це уповноважений керівником.

Як вбачається з прибуткових касових
ордерів № 10 від 30 вересня 2004 року і № 16 від 31 грудня 2004 року (а.с. 34),
позивач отриману готівку оприбуткував через касу, надав прибуткові касові
ордера, відривною частиною яких є квитанція, що залишається у підприємства
(підприємця).

Таким чином, позивач виконав вимоги
пункту 1 статті 9 Закону України № 1776-Ш про оприбуткування готівки через
касу, а тому мав право не проводити ці операції через реєстратор розрахункових
операцій і при здійсненні торгівлі -постійної
продажі товарів з метою отримання прибутку.

Щодо висновків суду першої
інстанції про неправомірність проведення позапланової перевірки, судова колегія
не може погодитись з цим висновком, оскільки на підставі пункту 4 частини 6
статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу України” (у редакції
Закону 3813-ХП від 24 грудня 1993 року, зі змінами на час проведення перевірок)
податковий орган має право проводити позапланову виїзну перевірку у випадку
подання платником податків скарги про порушення законодавства посадовими
особами органу державної податкової служби під час проведення планової виїзної
перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів
відповідної перевірки.

При цьому частина 9 статті 11-1
вказаного Закону передбачає, що при наявності таких обставин (подача скарги на
дії посадовців податкового органу при здійсненні перевірки) позапланова виїзна
перевірка здійснюється за рішенням керівника податкового органу, яке
оформлюється наказом.

Згідно з частиною 8 статті 11-1
Закону України „Про державну податкову службу України” у випадках, які не
перераховані в пунктах 1-9 частини 6 тієї ж статті, позапланова виїзна
перевірка може бути здійснена лише на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
передбачені пунктом 4 частини 6 статті 11-1 Закону  підстави для проведення позапланової  виїзної перевірки за наказом керівника
податкового органу були, оскільки суб'єкт підприємницької діяльності 5 серпня
2005 року надав скаргу про порушення посадовцями податкового органу
законодавства при проведенні планової виїзної перевірки (а.с. 18-20).

У зв'язку з цією скаргою, 1 вересня
2005 року керівником Державної податкової адміністрації  у Бахчисарайському районі в Автономній
Республіці Крим було прийнято рішення про проведення позапланової виїзної
перевірки .

Таким чином, судова колегія вважає,
що у податкового органу були підстави для проведення позапланової виїзної
перевірки, процедура проведення якої податковим органом не порушена.

Враховуючі, що вказані помилкові
висновки суду першої інстанції не привели до прийняття неправильного рішення, а
також приймаючи до уваги те, що застосовані до позивача штрафні санкції
неправомірно визначені відповідачем сумою податкового зобов'язання, як не
відповідаючі поняттю податкового зобов'язання, наданого у пункті 1.2  Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
№ 2181-Ш, судова колегія дійшла висновку, що податковий орган примушував
позивача робите те, що не передбачено законодавством.

Податковим органом рішення прийнято
з порушенням вказаних норм Закону № 1776-Ш і статті 19 Конституції України, а
тому воно цілком правомірно визнано судом першої інстанції недійсним.

Отже, судом правильно застосовані
норми процесуального і матеріального права, а тому підстави для скасування або
зміни постанови господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення
апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд
апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195,
196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті
205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній
Республіці Крим залишити без задоволення.

2.Постанову господарського суду Автономної
Республіки Крим від 07.02.2006 у справі № 2-25/1042-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді