донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.09.2007 р.                                                                          справа №32/424пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Стойка  О.В.

суддів
Волкова Р.В. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:
Ауксутіс Е.С. за  довіреністю,

від відповідача :
Момот О.В. за довіреністю
Момот О.В.  за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-індастри" м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
16.07.2007 року

по справі
№32/424пд (Донець О.Є.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-індастри" м.Донецьк

до
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "МВА" м.Донецьк
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові вікна" м.Донецьк

про
визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року до господарського суду звернулось  Товариство з обмеженою відповідальністю "АПС-індастри" м.Донецьк (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МВА" м.Донецьк (відповідач 1)  та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові вікна" м.Донецьк про  визнання правочину, укладеного  між відповідачами  недійсним.

В  процесі розгляду справи позивач  надав уточнення  до позовних вимог та  просив  визнати  недійсним  правочин (договір) купівлі-продажу будівель  від  27.12.06р. посвідчений  нотаріусом  Донецького  міського  округу Соловйовим О.М. та зареєстрованим в  реєстрі за №4032, застосувати правові  наслідки визнання  правочинів недійсними (реституцію).

Рішенням Господарського суду Донецької  області  від 16.07.07р. у задоволені позовних  вимог  відмовлено за  недоведеністю.

Позивач не погодившись із рішенням  господарського суду, подав апеляційну скаргу в якої просить  рішення господарського  суду скасувати та   прийняти рішення, яким задовольнити  позовні  вимоги.

Відповідачі  вважають  рішення господарського  суду законним та обґрунтованим, а  апеляційну  скаргу  такою, що  не  підлягає  задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,  між  відповідачем 1  та  відповідачем 2  було  укладено  27.12.06р.Договір  купівлі-продажу  будівель,  відповідно  до  якого  відповідач 1  продав відповідачу 2  будівлі загальною   вартістю  1000 000 грн., які  розташовані  за  адресою  м.Донецьк, вул. Малова 1, а саме  адміністративно  побутовий   корпус  літ. М-3, насосно мазутна  літ. Г-1,  будівля   котельної літ Е-1, виробнича  будівля літ. Ж-1, склад  готової  продукції на  УСРЗ літ. З-1, склад ПММ літ. И-1, загальною   площею 4067,3 кв.м.

Договір посвідчений приватним нотаріусом  Донецького  міського  округу Соловйовим О.М.  27.12.06р. та зареєстрований  у  Державному  реєстрі правочинів  того ж  дня.

Предметом позовних  вимог  позивача є  вимоги  про  визнання недійсним вищевказаного  Договору  купівлі-продажу  на підставі  того, що спірний договір спрямований не на реальне настання правових наслідків, а на виведення майна із майнової маси відповідача-1, який має істотну заборгованість перед позивачем,   а  також  посилається  на  те, що договір, всупереч ст. 203 ЦК України  здійснений  без  необхідного  об»єму  цивільної  дієздатності, а  тому  позивач  вважає, що  у  відповідності   до  ст. 215  ЦК України  зазначений  правочин  має  бути   визнаний  недійсним.

За приписами ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно  до  ст. 204,  ст 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 15, ч.1 ст.16, ч1 ст. 20 Цивільного кодексу  України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.  Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач  вважає, що  зазначеними  діями порушуються   його  права та  зачіпляються його  інтереси як  кредитора,   оскільки  відповідач  1  має  борг  перед позивачем  у  розмірі  109443,63грн., а у  зв»язку  з  відчуженням  спірного  майна  відповідач 1 не зможе повернути  позивачу  заборгованість, оскільки  у  відповідача 1  відсутні  будь-які інші   активи, якими  можна  погасити  борг.

В   підтвердження  порушення   свого  права  та  наявності  боргу  перед  ним   у   відповідача  1  у  розмірі  109443,63грн., позивач посилається  на рішення господарського  суду  Донецької  області від 29.11.06р. по  справі №44/318, а  також  на  виставлені  рахунки  на  суму  84540,54 грн., які  до  теперішнього  часу  відповідачем  1  не  оплачені.

Вбачається,  що  позивач  не  має  та   не  мав  права  на   спірне  майно, що  є  предметом Договору  купівлі-продажу, вказане  майно не  було  предметом забезпечення  будь-яких  зобов»язань відповідача  1   перед  позивачем.

Як  вбачається  із  змісту  зазначеного рішення суду,  предметом  позовних  вимог  були    грошові   вимоги, які   і  були   розглянуті  судом, а  не  встановлення  права  власності  на  спірне майно.

Зі   спірного  договору   купівлі-продажу   вбачається, що  предметом  Договору  є  нерухоме майно, яке  після  його  укладення   належить  на  праві  власності  відповідачу 2, який  мав сплатити  відповідну  ціну за  це  майно про  що  вказано  в  Договорі.

Посилання  позивача  на  те, що  відповідач 2  не  перерахував  на   поточні  рахунки  відповідача 1 грошові   кошти  за спірним  Договором  судовою   колегією  до  уваги   не  приймаються, оскільки  це  питання  стосується порядку  виконання  сторонами господарського  договору, та  не  впливає  на  оцінку  законності   договору  в  момент  його  укладення.

Також в  обґрунтування  своїх  вимог   позивач   посилається  на  те, що 25.12.06р.  ухвалою  про  забезпечення  позову  Будьонівським  районним  судом  м.Донецька від 25.12.06р. було накладено  арешт  на  рухоме  та  нерухоме  майно, яке  належить  відповідачу 1 про що  було   внесено  реєстраційний  запис до  Єдиного  реєстру  заборон  відчуження  об»єктів  нерухомого  майна 28.12.06р.

Судова   колегія   вважає   безпідставними заявлені  доводи   позивача, оскільки  зазначена  заборона   була  прийнята  по  цивільній  справі,  в  якій  він  не  був  учасником або  зацікавленою  особою,  вказана  заборона  не  стосується його  прав  або  законних  інтересів.

Посилання   позивача  про  порушення  корпоративних  прав учасників  товариства  відповідача 1  при  укладені  спірного Договору є  також   безпідставними,  оскільки  повноважень  на  представництво  інтересів  засновників  товариства  позивач   не  має та  дослідження   питання щодо прав  та  інтересів  інших  осіб виходить  за предмет розгляду  цієї  справи.

Судова  колегія вважає, що позивачем не доведений факт порушення його прав укладанням спірного договору, що є необхідною умовою для захисту у судовому порядку, відповідно до ст.1 Господарського процесуального Кодексу України, оскільки  позивач  не є  стороною   за  спірним  Договором, доказів  наявності  будь яких прав на спірне  майно ним  не  надано.

Факт  визнання  спірного Договору  недійсним не змінює та не  породжує  будь-яких  прав позивача  щодо  спірного  майна.

За  приписами  ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Вбачається,  що  при  розгляді  справи   в  межах  заявлених  вимог не  встановлено  законних  підстав   до   обмеження  цього  права.

Доводи  позивача  про  наявність  боргу  з  боку  відповідача  1  до  уваги  прийняти  бути  не  можуть, оскільки  також  не  можуть  бути   визнані  законною  перешкодою  у  розпорядженні  відповідачем  1  своїм  майном.

Вимоги   позивача  про застосування  правових  наслідків визнання  правочинів недійсними (реституцію)  задоволенню  також  не  підлягають  у  зв»язку  з  безпідставністю.

Отже, судова  колегія  вважає  висновок господарського  суду Донецької  області  про   відмову   у  задоволені   позовних  вимог законним  та  обґрунтованим, а доводи  апеляційної  скарги  не  спростовують  цього  висновку.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від  16.07.07р по справі №32/424пд  ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на  позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-індастри" м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.07р по справі №32/424пд   залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 16.07.07р по справі №32/424пд     –без змін.

Головуючий          О.В.  Стойка

Судді:          Р.В.  Волков

Г.І.  Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС