ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"06" листопада 2007 р.
Справа № 9/412/07

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:   Ліпчанської Н.В.

Мацюри П.Ф.,

при секретарі   -   Волощук О.О.,

Склад колегії суддів змінено згідно з розпорядженням Голови Одеського апеляційного господарського суду № 148 від 05.11.2007 року.

за участю представників:

Від позивача: Козлов В.О., Маневич А.А.

Від відповідача: Кузнєцов Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватно –орендного сільськогосподарського підприємства „Берізка”, Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Берізка

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 05.09.2007 року

у справі № 9/412/07

за позовом: Акціонерного товариства відкритого типу „Гілєя”, м. Первомайськ, Миколаївська область

до відповідача: Приватно –орендного сільськогосподарського підприємства „Берізка”, Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Берізка

про стягнення 27862 грн. вартості ТМЦ наданих на умовах товарного кредиту, 3969,45 грн. відсотків, 1463,30 грн. пені за прострочення оплати ТМЦ, 741692,75 грн. пені за недопоставку цукрових буряків за договором

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2007 року Акціонерне товариство відкритого типу „Гілєя” (далі –Товариство) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватно –орендного сільськогосподарського підприємства „Берізка” (далі - Підприємство) про стягнення 27862 грн. боргу, що виник у зв’язку з неоплатою товарно – матеріальних цінностей поставлених на умовах товарного кредиту згідно з договором № 268/св від 17.04.2006 року, 3969,45 грн. нарахованих відсотків за користування товарним кредитом та1463,30 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання.

Заявою від 24.07.2007 року позивач збільшив розмір своїх позовних вимог і просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 27862 грн. боргу що виник у зв’язку з неоплатою товарно –матеріальних цінностей поставлених на умовах товарного кредиту згідно з договором № 268/св на вирощування та постачання цукрових буряків від 17.04.2006 року, 3969 грн. 45 коп. нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, 1463 грн. 30 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та 714 692 грн. 75 коп. пені за неналежне  виконання зобов’язання щодо поставки цукрових буряків.

Підприємство заперечувало проти позову посилаючись на те, що вартість отриманих товарно –матеріальних цінностей та проценти за їх використання були оплачені у грудні 2006 року шляхом передачі позивачеві цукрового буряку, договір № 268/св від 17.04.2006 року сфальсифікований позивачем, останній навмисно не вивозив наявний у господарстві цукровий буряк, щоб заробити не на його переробці, а на штрафних санкціях за його недопоставку.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.09.2007 року у справі позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь Товариства 27862 грн. вартості ТМЦ наданих на умовах товарного кредиту, 3969 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 1463,30 грн. пені та 600 000грн. пені за недопоставку цукрового буряку.

Рішення мотивоване тим, що згідно з укладеним між сторонами договором № 268/св від 17.04.2006 року позивачем було здійснено поставку ТМЦ на умовах товарного кредиту на загальну суму 27862 грн., що сторонами не заперечується. Доказів перерахування грошових коштів за отримані ТМЦ або звернення до позивача з заявою про зарахування однорідних вимог відповідач суду не надав, а тому позовні вимоги в частині стягнення вартості ТМЦ, відсотків за користування товарним кредитом ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Свої зобов’язання по договору щодо передачі у власність позивача 600 тн цукрового буряку за ціною 195 грн. в строк до 01.11.2006 року відповідач виконав частково, поставивши позивачу 179.718 тн цукрового буряку на загальну суму 35215,66 грн., про що свідчить накладна № 28 від 15.12.2006 року. А тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за неналежне виконання умов договору в частині поставки товару відповідно до ст. 230 ГК України підлягають задоволенню та керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України зменшив розмір стягуваної з відповідача пені до 600 000 грн.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї Підприємство просить зазначене рішення скасувати з підстав передбачених ч. 1 ст. 104 ГПК України та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, скаржник посилається на те, що позовну заяву до господарського суду підписано неуповноваженою особою; договір на вирощування та постачання цукрових буряків № 268/св від 17.04.2006 року наближений до протоколу намірів на постачання неузгодженої кількості буряка, оскільки між сторонами не досягнуто згоди по всім істотним умовам, а тому цей договір є неукладеним; умови даного договору, якими передбачено нарахування пені суперечать вимогам встановленим законом;  позивач припустився прострочення з свого боку внаслідок невиконання умов договору щодо надання транспорту для вивезення зібраного відповідачем та підготовленого для навантаження буряка, що вказує на відсутність вини останнього; суд не застосував приписи ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, якими передбачено право суду зменшити розмір стягуваної пені; позивачем не доведено факт передачі відповідачеві товарно -  матеріальних цінностей саме за договором № 268/св від 17.04.2006 р.

Товариство відзив на апеляційну скаргу не надало, а його представник в усних поясненнях в засіданні суду заперечував проти її задоволення вказуючи на безпідставність викладених у ній доводів і просив оскаржуване рішення залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Заявлене в судовому засіданні представником відповідача клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги для надання можливості надати додаткові докази колегією суддів визнано необґрунтованим та відхилено з огляду на те, що непідготовленість представника  сторони до судового засідання не є підставою для перенесення апеляційного розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 17.04.2006 року між АТВТ „Гілея” (завод) та ПОСП „Берізка” (виробник) було укладено договір № 268/св по вирощуванню та постачанню цукрових буряків, відповідно до умов якого сторони зобов’язалися на основі співробітництва, спільної трудової участі та організації, шляхом використання власного майна, устаткування, фінансових, людських ресурсів, професійних та інших знань, навичок і вмінь, матеріалів, сировини, ділової репутації та ділових зв’язків, діяти для досягнення спільної мети; мета за цим договором –забезпечення стабільного високопродуктивного виробництва цукрових буряків та досягнення максимально можливих прибутків; виробник зобов’язаний передати у власність заводу, а завод прийняти та оплатити на умовах даного договору коренеплоди цукрових буряків.

Умовами даного договору визначено, що для досягнення мети договору виробник зобов’язується забезпечити своєчасне та якісне виконання повного комплексу робіт по вирощуванню та збиранню цукрових буряків з додержанням необхідних технологій та агротехнічних строків, для отримання врожайності не менше 200 центнер з одного гектару в заліковій вазі; комплекс робіт виробник здійснює на землях, які знаходяться в його користуванні, загальною площею 30 Га, а саме на полі № 9, яке знаходиться за адресою: Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Берізка; номера та місце розташування полів вказані у відповідності до Карти викопіювання полів виробника, посвідченої Берізківською сільською радою, яка є додатком № 1 до цього договору та є його невід’ємною частиною; виробник зобов’язаний в строк до 1 листопада 2006 року передати у власність заводу коренеплоди цукрових буряків (далі - товар) у кількості 600 тон в заліковій вазі при базисному рівні цукристості 16%; товар поставляється на умовах EXW –Франко –бурякове поле виробника № 9: Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Берізка згідно з Картою викопіювання полів. При цьому, виробник зобов’язаний не пізніше ніж за три дні до готовності прийняття та завантаження транспортних засобів заводу письмово повідомляти завод про таку готовність. Крім того, виробник зобов’язується власними силами та за власний рахунок забезпечити безперервне та безперебійне навантаження товаром транспортних засобів заводу; для досягнення мети, завод вправі здійснити поставку товарно –матеріальних цінностей необхідних виробнику для вирощування цукрових буряків (насіння, паливно –мастильних матеріалів, засобів захисту рослин, мінеральних добрив та інших), а також надавати послуги по проведенню сільськогосподарських робіт (оранка, культивація, дискування та інші). Найменування, кількість, ціна зазначених ТМЦ визначається сторонами додатково, та вказується в накладних на їх відпуск. Поставка ТМЦ виробнику здійснюється на умовах товарного кредиту. Обсяги, види та ціна послуг, що надаються, визначаються сторонами додатково та оформляються додатковою угодою, яка є невід’ємною частиною договору; за користування товарним кредитом виробник сплачує заводу 24% річних від вартості отриманих, але не оплачених ТМЦ (паливно –мастильних матеріалів, мінеральних добрив, цукру, жому, грошових коштів та інших). Проценти нараховуються з наступного дня після фактичної передачі ТМЦ виробнику і до повної їх оплати або проведення зарахування однорідних вимог за заявою однієї із сторін. Засоби захисту рослин по цьому договору постачаються на умовах товарного кредиту зі сплатою 3% річних від їх вартості, насіння цукрового буряка постачається на умовах безвідсоткового кредиту; ціна товару по даному договору при базисної цукристості (16%) становить 195 грн. в т. ч. ПДВ за одну тону в заліковій вазі; виробник зобов’язаний оплатити ТМЦ та/ або послуги, отримані у відповідності з п. 2.11 цього договору, а також суму нарахованих процентів за користування товарним кредитом не пізніше 20 листопада 2006 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Заводу в установі банку, або шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін; в разі порушення умов передбачених п. 2.4 даного договору, виробник незалежно від наявності вини (умислу або необережності), сплачує заводу пеню у розмірі п’яти відсотків від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочки; в разі порушення умов передбачених п. 3.4 даного договору, виробник незалежно від наявності вини (умислу або необережності), сплачує заводу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу  за кожний день прострочки; даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного  виконання сторонами своїх обов’язків.

На виконання своїх зобов’язань за цим договором позивач у квітні –травні 2006 року поставив відповідачу товарно –матеріальні цінності на загальну суму 27862 грн., що підтверджується довіреностями: ЯИЗ№592995 від 13.04.2006 р., ЯМВ№367156 від 25.04.2006 р., ЯМВ№367162 від 25.05.2006 р., товарно –транспортними накладними № 202 від 17.04.2006 р., № 247 від 26.04.2006 р., № 368 від 25.05.2006 р. та не заперечується останнім.

Оплату отриманих від позивача товарно –матеріальних цінностей відповідач у встановлений строк не провів, а також суму нарахованих процентів за користування товарним кредитом не сплатив. Належних доказів, які б підтверджували те, що відповідно до умов п. 3.4 договору відповідач перерахував на поточний рахунок позивача в установі банку грошові кошти за отримані товарно –матеріальні цінності та проценти за користування товарним кредитом, або ж звертався до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач суду не надав і таких доказів в справі не міститься.

Доводи відповідача про те, що вартість отриманих товарно –матеріальних цінностей та проценти за їх використання були ним оплачені 13.12.2006 року шляхом передачі позивачеві цукрового буряку, не приймаються судом до уваги, оскільки, по перше: належними доказами не підтверджені, а по друге: такий спосіб оплати товарно –матеріальних цінностей та нарахованих процентів за користування товарним кредитом не передбачений умовами договору № 268/св від 17.04.2006 року.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх доводів на акт приймання –передачі виконаних робіт від 18.07.2007 року та відомість 62.2 форми 3 від 31.12.2006 року є неспроможним, оскільки зазначені документи не підписані посадовими особами сторін, не засвідчені їх печатками та з них не вбачається, що їх складено на виконання зобов’язань саме за вищезгаданим договором.

За розрахунками позивача наявними у справі на момент вирішення даного спору прострочена заборгованість відповідача за поставлені товарно –матеріальні цінності становить 27 862 грн., нараховані проценти за користування товарним кредитом –3969 грн. 45 коп., сума пені за несвоєчасно виконане грошове зобов’язання –1463 грн. 30 коп. Вказані розрахунки позивача відповідачем не оспорені як в цілому, так і за їх складовими.

Згідно з приписами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також, у строк (термін) обумовлений зобов’язанням, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлені товарно –матеріальні цінності, нарахованих процентів за користування товарним кредитом та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання є обґрунтованими та доведеними і правильно були задоволені місцевим господарським судом.

Згідно з висновком господарського суду першої інстанції та доказами, що містяться у справі, своє договірне зобов’язання щодо передачі у власність Товариства в строк до 01 листопада 2006 року 600 тн цукрового буряку в заліковій вазі Підприємством було виконано частково. В період жовтня - листопада  2006 року відповідач поставив позивачеві лише 179,718 тн цукрового буряку на загальну суму 35 215 грн. 66 коп., що підтверджується відповідними товарно –транспортними накладними, накладною № 28 від 15.12.2006 року, податковою накладною № 28 від 15.12.2006 року та ніким не заперечується. За неналежне виконання господарського зобов’язання щодо поставки  цукрового буряку у встановлений строк позивач на підставі п. 4.3 договору № 268/св від 17.04.2006 року нарахував відповідачеві пеню у розмірі п’яти відсотків від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення, сума якої становить 741692 грн. 75 коп.

Доводи відповідача про те, що невиконання зобов’язання в цій частині зумовлено тим, що Товариство навмисно не вивозило з його поля зібраний та закагатований цукровий буряк, щоб заробити на штрафних санкціях за його недопоставку, не заслуговують на увагу. Належних доказів, які б свідчили про те, що відповідно до умов п. 2.7 договору відповідач не пізніше ніж за три дні письмово повідомляв позивача про свою готовність до прийняття та завантаження транспортних засобів останнього зібраним цукровим буряком відповідач суду не надав і таких доказів у справі не міститься.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх доводів на довідку диспетчера Товариства Лебедевої О.А. від 26.07.2007 року, що причиною невивезення буряку до 01 листопада 2006 року є сильні дощі та „нехватка” машин у АТВТ „Гілея”, а „кождоднівні” заявки про потребу машин надавалися у телефонному режимі, є неспроможним.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які  відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказана довідка не є допустимим доказом на підтвердження вищезазначеної обставини. Окрім того, в ній містяться посилання на події 2007 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за неналежне виконання господарського зобов’язання щодо поставки цукрового буряку у встановлений строк є обґрунтованими та доведеними і правильно були задоволені місцевим господарським судом.

Твердження відповідача, що договір № 268/св від 17.04.2006 року сфальсифікований позивачем з посиланням на копію свого примірника договору спростовується оригіналом даного договору, що міститься у справі, який підписаний сторонами та засвідчений їх печатками. Надана відповідачем світлокопія даного договору, що містить суперечливі виправлення, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК України, оскільки належним чином не засвідчена, а тому не приймається до уваги.

Наявною у справі довіреністю від 25.09.2006 року від імені АТВТ „Гілея” також спростовується твердження скаржника про підписання позовної заяви неуповноваженою особою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що договір         № 268/св від 17.04.2006 року фактично є неукладеним, а тому не можуть виникати спори щодо виконання його умов, не заслуговують на увагу. Досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору, вимога стосовно якого міститься в ст. 180 ГК України, може доводитися при розгляді справи господарським судом всіма передбаченими законом засобами доказування з урахуванням правил ст. 34 ГПК України про належність і допустимість доказів.

Сама по собі відсутність у договорі посилання на ту чи іншу істотну умову не свідчить про недосягнення згоди сторін щодо такої умови при наявності доказів, які б підтверджували відповідне волевиявлення сторін. Факт виконання сторонами повністю або частково своїх обов’язків за договором є підтвердженням  згоди сторін на його укладення.

Наявні у справі належні докази, ретельно досліджені судом, беззаперечно свідчать про те, що сторони у договорі № 268/св від 17.04.2006 року узгодили його предмет, ціну та строк дії, як того вимагає ч. 3 ст. 180 ГК України, а також всі інші істотні умови необхідні для договорів даного виду, цей договір виконувався сторонами і будь –яких непорозумінь щодо істотних умов  договору в процесі його виконання між сторонами не виникало.

Оглянутим в судовому засіданні апеляційної інстанції оригіналом Карти  викопіювання полів виробника посвідченої Підприємством та Березнівською сільською радою, що є  додатком до договору, копію якої згідно з приписами ст. ст. 43, 101 ГПК України залучено до матеріалів справи, спростовується твердження скаржника з посиланням на довідку сільської ради № 879 від 06.08.2007 року про те, що така Карта не складалася. Окрім того, складання такої Карти умовами договору покладено саме на виробника.

Положеннями статей 230, 231 ГК України встановлено, що такий вид штрафних санкцій як пеня може  застосовуватися за невиконання або неналежне виконання будь –якого господарського зобов’язання, а сторони у договорі можуть визначити будь –який її  розмір, а тому доводи скаржника про те, що умови договору № 268/св від 17.04.2006 року якими передбачено нарахування пені суперечать вимогам встановленим законом, є помилковими.

Недоведеними слід визнати твердження скаржника про вжиття ним належних заходів передбачених умовами договору щодо поставки цукрового буряка позивачеві, але останній не направив транспорт для його вивезення, оскільки, як встановлено вище, належних та допустимих доказів підтверджуючих виконання відповідачем умов договору щодо письмового повідомлення позивача про свою готовність до прийняття та завантаження транспортних засобів останнього у справі не міститься.

Необґрунтованими також визнаються доводи скаржника про незастосування судом приписів ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 554 ЦК України щодо права суду зменшити розмір санкцій, оскільки суд зменшив розмір стягуваної з відповідача пені до 600 000 грн. При цьому, судом враховано ступінь виконання зобов’язання боржником, майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, розмір стягуваної пені у порівнянні з розміром збитків Товариства, співвідношення пред’явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення відповідачем зобов’язання.

Факт отримання від позивача товарно –матеріальних цінностей за договором №  268/св від 17.04.2006 року на загальну суму 27 862 грн. в процесі розгляду даної справи відповідач не оспорював. Доказів підтверджуючих, що у 2006 році або ж у попередні роки сторонами укладалися інші договори на вирощування та постачання цукрових буряків надати суду апеляційної інстанції не зміг. А тому, наведені в апеляційній скарзі питання щодо недоведеності позивачем факту поставки аміачної селітри та дизельного пального відповідачеві за вищезгаданим договором не приймаються до уваги.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків господарського суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення цього спору.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування в цілому правильного рішення місцевого господарського суду.

Керуючись  ст.ст.  99, 101-105  ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.09.2007 року  у справі № 9/412/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватно –орендного сільськогосподарського підприємства „Берізка” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий  суддя:                                                Бєляновський В.В.

Судді:                                                                      Ліпчанська Н.В.

Мацюра П.Ф.