ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"25" жовтня 2007 р.
Справа №  14/67

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу №1467

за  позовом Фермерського господарства “Каунас”, с. Володимировка Знам”янського району Кіровоградської області

до відповідача Знам”янської об”єднаної державної податкової інспекції(далі по тексту – ОДПІ), м. Знам”янка

про  визнання недійсними актів

Представники:

від позивача – Савицький С.К., довіреність №бн від 29.08.2005 р.

від позивача – Фортушна М.М., наказ №36-к від 29.08.2005 р.

від відповідача – Буріко О.А., довіреність №бн від 27.03.2007 р.

від відповідача – Шевченко Г.Є., довіреність №бн від 05.09.2007 р.

Подано позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Знам”янської ОДПІ №1 від 23.01.2006 р., №1 від 23.01.2006 р.

Подано доповнення до позовної заяви, а також заяву про зміну та доповнення підстав адміністративного позову.

В обґрунтування заявлених вимог щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. про нарахування податкового зобов”язання по податку на прибуток позивач зазначає, що донарахування ФГ “Каунас” податкових зобов”язань по податку на прибуток за перевіряємий період документально не підтверджується, оскільки  виходячи зі змісту акту перевірки, достовірність відображення в деклараціях про прибуток підприємства валових доходів Знам”янської ОДПІ не перевірялась, валові витрати визначено тільки по частині поновлених документів, що не відображає реальність заниження чи завищення розміру оподаткованого прибутку і, відповідно, підстав донарахування податку на прибуток та штрафних санкцій.

В обґрунтування заявлених вимог щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. про нарахування податкового зобов”язання по податку на додану вартість позивач зазначає, що виходячи зі змісту акту перевірки, документи на правильність відображення податкових зобов”язань по податку на додану вартість податковим органом не перевірялися, факт заниження суми податкового кредиту документально не підтверджено, тому нарахування податкових зобов”язань та штрафних санкцій за спірними рішеннями є необґрунтованим та безпідставним.

Оскільки податкове зобов”язання по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначається як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, то обидва елементи визначення податкового зобов”язання(податкове зобов”язання та податковий кредит) повинні або прийматися, або перевірятися, що податковою інспекцією не виконано.

Посилаючись на підпункт “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивач стверджує, що податкові зобов”язання платника податку повинні оцінюватись податковим органом в цілому, а не окремі елементи, за якими вони визначаються (податкові зобов”язання або податковий кредит, валові доходи або валові витрати), тоді як  відповідачем були прийняті  податкові зобов”язання по податку на додану вартість, відображені в податкових деклараціях по податку на додану вартість без перевірки та валові доходи, відображені в податкових деклараціях по податку на прибуток без перевірки.

В обґрунтування заявлених вимог щодо визнання недійсним податкового повідомлення рішення №1 від 23.01.2006 р. позивач звертає увагу суду, що згідно податкового повідомлення-рішення №001236 податковим органом виявлено завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначено податкове зобов”язання в розмірі 11 667,00 грн., але дана обставина не врахована відповідачем при прийнятті спірного рішення. Позивач також зазначає, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не взято до уваги факт перевірки податкових декларацій по податку на додану вартість №5259 від 20.08.2003 р. за липень 2003 р., №6724 від 20.10.2003 р. за вересень 2003 р., №7484 від 20.11.2003 р. за жовтень 2003 р. та відповідну довідку податкового органу №75 від 30.12.2003 р.

Позивач зазначає про неправомірність нарахування штрафних(фінансових) санкцій з податку на додану вартість в розмірі 75 112,62 грн. за порушення пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, оскільки чинним законодавством України не передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій до сільськогосподарських товаровиробників за не перерахування податку на додану вартість на окремий рахунок.

В запереченнях на позов відповідач зазначає, що позивач самостійно визначив собі податкове зобов”язання з податку на додану вартість в деклараціях з податку на додану вартість, так як і валові доходи в деклараціях з податку на прибуток , однак документально вказані в деклараціях суми не підтвердив, що і стало підставою для нарахування податкового зобов”язання та штрафних санкції по податку на прибуток та податку на додану вартість.

В той же час Знам”янська ОДПІ погодилася з позовними вимогами ФГ “Каунас” щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. в частині визначення основного платежу з податку на додану вартість у розмірі 18 819,00 грн., застосованої штрафної(фінансової) санкції у розмірі 9 229,00 грн.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

Знам”янської ОДПІ проведено невиїзну документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів(обов”язкових платежів) ФГ “Каунас” за період з 09.04.2003 р. по 30.06.2005 р.

За результатами перевірки встановлено порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за 2003-2004 рік по декларації №3 в сумі 20 763,00 грн. та підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 11.29 статті 11, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість по декларації №2 за 2003-2005 роки в сумі 75 112,62 грн., а також встановлено порушення абзацу 4,5 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2003 рік в сумі 180 279,68 грн.

Акт перевірки від 16.12.2005 р. став підставою для визначення позивачу згідно податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 20 763,00 грн. основного платежу та 85 191,62 грн. штрафної(фінансової) санкції, а всього 105 954,62 грн. та згідно податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 180 279,68 грн. основного платежу та 18 197,96 грн. штрафної(фінансової) санкції, а всього 198 477,64 грн.

Не погодившись з рішеннями Знам”янської ОДПІ позивач оскаржив їх в процедурі адміністративного оскарження. За результатами розгляду скарг позивача рішення залишено без змін, в зв”язку з чим Знам”янської ОДПІ  прийняті податкові повідомлення-рішення із значком “1”.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

В акті перевірки від 16.12.2005 р. зазначено, що позивачем за період з 09.04.2003 р. по 01.04.2004 р. не надано податкові та бухгалтерські документи в зв”язку з їх відсутністю.

Підприємством в ході перевірки надано довідку від 03.06.2004 р. №1097 10-ї Самостійної державної пожежної частини м. Знам”янка про те, що 26.04.2004 р. дійсно мала місце пожежа в приміщенні бухгалтерії ФГ “Каунас”.

Зі змісту акту вбачається, що відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” перевіркою було визнано  узгоджений ФГ “Каунас” валовий дохід, відображений в деклараціях про прибуток підприємства, однак валові витрати завищені на загальну суму 600 932,28 грн. За висновками акту перевірки донараховано податку на прибуток в сумі 180 279,68 грн. на підставі підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, яким, зокрема визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов”язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З метою визначення дійсної суми податкових зобов”язань з податку на прибуток ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 21.04.2006 р. у справі було призначено судово-економічна експертиза, проведення якої доручено Кіровоградської філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлені питання щодо правильності висновків податкового органу щодо завищення валових витрат за перевіряємий період, та відповідно правильність нарахування податкового зобов”язання по податку на прибуток, а також правильність висновків податкового органу щодо заниження податкових зобов”язань по податку на додану вартість.

За результатами експертизи складено висновок №1515, 159623 від 20.04.2007 р. в якому зазначено, що правомірність визначення Знам”янської ОДПІ валового доходу та валових витрат ФГ “Каунас” за 2003 рік згідно акту перевірки документально не підтверджується.

Перевіркою Знам”янської ОДПІ прийнято валовий дохід ФГ “Каунас” в сумі 630 600,00 грн., відображений в деклараціях про прибуток, без перевірки правильності такого відображення і аналізу підтверджуючих документів, що не дає можливості об”єктивно оцінити відхилення в розмірі оподаткованого прибутку, зазначеного в акті перевірки від 16.12.2005 р.  Таким чином вказаний акт перевірки не містить підтвердження достовірності відображення в деклараціях розміру валових доходів та розміру прибутку підприємства.

Податковим органом не враховано, що згідно положень підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка подія, що сталася раніше – або дата зарахування коштів від покупця  на банківський рахунок платника податку в оплату товарів(робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів(робіт, послуг) за готівку – дата їх оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої – дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) – дата фактичного надання результатів робіт(послуг) платником податку.

Проведеною перевіркою ФГ “Каунас” Знам”янською ОДПІ встановлено завищення валових витрат на суму 600 932,28 грн., а саме по даним декларації 607 600,00 грн., по даним перевірки 6 667,72 грн.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених(нарахованих) протягом звітного періоду у зв”язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції(робіт, послуг), і охороною праці, з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Згідно з вимогами підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов”язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В ході досліджень податкових накладних отриманих позивачем у 2003 році, судово-економічною експертизою встановлено, що підприємству надано товарно-матеріальних цінностей та послуг на суму 234 535,00 грн. без ПДВ (додаток №1 висновку), що слугує підтвердженням валових витрат підприємства.

Згідно вимог підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” визначено, що до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів(робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт(послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін.

Згідно положень підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 цього Закону до складу валових витрат платника податку відносяться суми збору на обов”язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов”язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати, зазначені в підпункті 5.6.1 цієї статті, у розмірах і порядку, встановлених законом.

Відповідачем в порушення зазначених норм, не включено до складу валових витрат позивача загальна сума витрат на оплату праці, включаючи на збори на обв”язкове пенсійне страхування та внески на загальнообов”язкове державне соціальне страхування, що за дослідженням експерта за 2003 рік складає 44 709,81 грн. сума нарахованого фонду оплати праці та 14 307,14 грн. збору в розмірі 32% до пенсійного фонду.

Виписка з розрахунковому рахунку ФГ “Каунас” №0, Ощадний банк України, МФО 323851 підтвердила перерахування  позивачем в 2003 р. коштів в розмірі 124 349,86 грн. підприємствам і організаціям за отримані матеріальні цінності, додаток 3 до висновку експерта.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валових витрат виробництва(обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше – або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів(робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку – день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт(послуг) – дата фактичного отримання платником податку результатів робіт(послуг).

Отже, надана виписка банку з особового рахунку ФГ “Каунас” підтверджує перерахування коштів постачальникам і оплату за отримані товари і послуги, які перевіркою також не враховані і які підлягають включенню до складу валових витрат підприємства за першою подією.

Відповідно до підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат також відносяться суми внесених(нарахованих) податків, зборів(обов”язкових платежів), установлених Законом України “Про систему оподаткування”, що також не враховано податковим органом.

Таким чином, на підставі наданих експерту документів встановлено, що підтверджений розмір валових витрат позивача за 2003 рік складає 234 535,00 грн., тобто різниця між розміром валових витрат, та витрат, відображених відповідачем складає 227 867,28 грн.

Господарський суд погоджується з висновком судово-економічної експертизи, що донарахування ФГ “Каунас” податкових зобов”язань по податку на прибуток за досліджуваний період згідно спірного податкового повідомлення-рішення документально не підтверджується, оскільки достовірність відображення в деклараціях про прибуток підприємства валових доходів податковим органом не перевірявся, валові витрати визначено тільки по частині документів, що не відображає реальність заниження чи завищення розміру оподаткованого прибутку і, відповідно, підстав донарахування податку на прибуток та штрафних санкцій.

Підпунктом “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті4 Закону України “Про  порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, на підставі якого винесено спірне податкове повідомлення-рішення, визначено, що контролюючий орган зобов”язаний самостійно визначити суму податкового зобов”язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов”язань, заявлених у податкових деклараціях. У декларації про прибуток підприємства вказуються як доходи підприємства, так і його витрати, отже, з аналізу зазначеної норми випливає, що оцінюватись повинні податкові зобов”язання платника податку в цілому, а не окремі елементи, за якими вони визначаються (доходи або витрати платника податку).

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що об”єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменьшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 3.4 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону, суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що податковим органом не перевірялась правильність відображення ФГ “Каунас” у податкових деклараціях про прибуток валового доходу підприємства, а перевірялась лише правильність включення сум до валових витрат.

Господарський суд вважає невірним посилання Знам”янської ОДПІ на те, що у зв”язку із втратою документів ФГ “Каунас”, відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” перевіряючими був прийнятий без перевірки узгоджений валовий доход, відображений в деклараціях про прибуток.

Згідно абзацу першому пункту 5.1 статті 5 цього Закону податкове зобов”язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Податкове зобов”язання по податку на прибуток нараховується за ставкою, передбаченою статтею 10 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, від прибутку, що підлягає оподаткуванню, визначеному згідно з пунктом 3.1 статті 3 даного Закону. Отже,  в розумінні пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” узгодженими є всі елементи визначення податкового зобов”язання, вказані в пункті 3.1 статті 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а тому вони всі повинні або прийматися або перевірятися, чого податковою інспекцією не виконано.

Крім того, на виконання приписів пунктів 1.5-1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб”єктами підприємницької діяльності – юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА України від 16.09.2002 р. №429, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 р. за №10237311, повинна перевіряти всі необхідні документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що стосуються оподаткування(декларації, уточнені декларації, акти перевірок, первинні документи тощо).

При перевірці валових витрат відповідачем використано частково поновлені документи, тобто, фактично проведена перевірка частини документів на підтвердження витрат платника при повному включенні при розрахунку  податкового зобов”язання його доходів згідно декларацій про прибуток підприємства, що позбавляє податковий орган можливості зробити об”єктивний висновок про заниження чи завищення платником податків податкових зобов”язань , в зв”язку з чим висновок експерта, що містить докладний опис дослідження всіх відновлених позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, на підставі статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є доказом в адміністративному судочинстві.

За таких обставин господарський суд задовольняє позовні вимоги щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Знам”янської ОДПІ  №1 від 23.01.2006 р.

Господарський суд вважає безпідставним визначення податкового зобов”язання по податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р.

Перевіркою встановлено, що в порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем завищено суму податкового кредиту, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2003-2004 роки в сумі 20 763,00 грн. по операціях з продажу продукції невласного виробництва, а також в порушення підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 11.29 статті 11 занижено податок на додану вартість за 2003-205 роки в сумі 75 112,62 грн. по операціях з продажу продукції власного виробництва.

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податкове зобов”язання – загальна сума податку, одержана(нарахована) платником податку в звітному(податковому) періоді, визначена згідно з цим Законом; а податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов”язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Господарський суд вважає неправомірним посилання відповідача на пункт 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” при прийняття без перевірки узгоджених сум податкових зобов”язань по податку на додану вартість, відображених в податкових деклараціях.

Згідно абзацу першому пункту 5.1 статті 5 вищевказаного Закону податкове зобов”язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Податкове зобов”язання по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначається як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. Отже в розумінні пункту 5.1 статті 5 Закону узгодженими є обидва елементи визначення податкового зобов”язання, а тому вони обидва повинні або прийматися або перевірятися, що відповідачем не виконано.

Досліджуючи висновок судово-економічної експертизи судом встановлено, що при перевірці податкового кредиту відповідачем використано лише частину документів, тобто проведена перевірка частини документів на підтвердження сплачених платником сум податку на додану вартість при повному включенні при розрахунку  податкового зобов”язання згідно декларацій по податку на додану вартість, без належної перевірки їх достовірності. Дана обставина позбавила податковий  орган зробити об”єктивний висновок щодо заниження чи завищення платником податків податкових зобов”язань.

Суд погоджується з твердженням позивача,  що відповідачем безпідставно нараховано податкове зобов”язання по податку на додану вартість в сумі 18 819,00 грн. основного платежу та 9 229,00 грн. штрафної(фінансової) санкції, оскільки згідно пояснень Знам”янскої ОДПІ довідка №75 від 30.12.2003 р. підтверджує  суму податку на додану вартість у розмірі 7 152,00 грн. та штрафну санкцію у розмірі 3 395,50 грн., податкове повідомлення-рішення №011236 підтверджує донараховану суму податку на додану вартість за січень 2004 р. у розмірі 11667,00 грн. та штрафну санкцію у розмірі 5 833,50 грн.. яка повторна включена в спірне податкове повідомлення-рішення.

Дану обставину не заперечує відповідач та погоджується з позовними вимогами щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №1 від 23.01.2006 р. в частині визначення основного платежу з податку на додану вартість у розмірі 18 819,00 грн., застосованої штрафної(фінансової) санкції в сумі 9 229,00 грн.

Господарський суд вважає, що Знам”янська ОДПІ всупереч вимогам чинного законодавства, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення безпідставно застосувала штрафну  санкцію по податку на додану вартість у розмірі 75 112,62 грн.

Підстави та порядок стягнення штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами регулюється статтею 17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Зазначена норма Закону не передбачає стягнення штрафної(фінансової) санкції в розмірі 100 відсотків від несплаченої суми податку на додану вартість.

Пунктом 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено стягнення до Державного бюджету України в безспірному порядку акумульованих коштів, у разі нецільового використання. Але це є сумою податкового зобов”язання по податку на додану вартість, а не штрафною санкцією.

Господарський суд вважає, що при визначенні податкового зобов”язання за порушення пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, податковий орган вийшов за межі своїх повноважень.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача та визнає недійсним податкове повідомлення-рішення Знам”янської ОДПІ №1 від 23.01.2006 р.

Керуючись статтями 71, 94, 160, 162, 163, 254, 258 пунктом 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Знам”янської ОДПІ №1 від 23.01.2006 р. про визначення податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 198 477,64 грн., в тому числі 180 279,68 грн. основного платежу та 18 197,96 грн. штрафної(фінансової) санкції.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Знам”янської ОДПІ  №1 від 23.01.2006 р. про визначення податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 105 954,62 грн., в тому числі 20 763,00 грн. основного платежу та 85 191,62 грн. штрафної(фінансової) санкції.

Стягнути з Державного бюджету на користь фермерського господарства “Каунас”(Кіровоградська область, Знам”янський район, с. Володиміровка, рр 0, МФО 323851) 3,40 грн. державного мита.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної силит після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

С. Б. Колодій