СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
"22" листопада 2007 р.                                            Справа
№ 4/437-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Ємленінової З.І.                     при секретарі Сокуренко
Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом управління пенсійного фонду
України в Горностаївському районі
до приватного підприємця ОСОБА_1 смт.
Горностаївка Херсонської області
припинення підприємницької діяльності
за участю  представників
позивача - юрист Попович О.А.
відповідача - не прибув
Позивач  звернувся з заявою про припинення
підприємницької діяльності  фізичної
особи - ОСОБА_1, як суб'єкта підприємницької діяльності. Його вимоги ґрунтуються
на невиконанні відповідачем зобов'язань по наданню звітності до Пенсійного
фонду по нарахуванню та сплаті страхових внесків відповідно до положень Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. На думку
позивача неподання такої звітності є підставою для припинення юридичної особи
за частиною 2 статті 38, частиною 2 статті 46 Закону України „Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних осіб -підприємців”.
Ухвалою суду від 31 жовтня  2007 року порушено провадження у  справі та призначено її розгляд на 22  листопада
Відповідач в засідання суду не
з'явився, відзив на позов та витребуваних ухвалою суду від 31.10.2007 року про
відкриття  провадження в адміністративній
справі до суду не надіслав, незважаючи на те, що був повідомлений про день і
час розгляду спору  за вказаною в
позовній заяві та реєстраційних документах адресою.
За таких підстав, оскільки
відповідач своїм правом на судовий захист не скористався, в засідання суду не
з'явився і витребуваних документів не надав, справа розглядається за наявними в
ній доказами, яких достатньо для вирішення спору по суті.
За частиною 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.
Кодекс адміністративного
судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду
справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів
і порядок здійснення адміністративного судочинства. За змістом статті 2
вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
Згідно до визначення наданого у
пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання
делегованих  повноважень.
Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що за юридичною природою даний спір має
публічно-правовий характер та на нього поширюється дія Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки примусове припинення підприємницької діяльності з
боку державних органів є наслідком невиконання суб'єктом покладених на нього
певних обов'язків, а тому, враховуючи суб'єктний склад оспорюваних
правовідносин та припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС
України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір
підвідомчий господарським  судам України.
Із матеріалів справи слідує, що
відповідач -приватний підприємець ОСОБА_1
зареєстрована  в якості суб'єкта
підприємницької діяльності Горностаївською районною державною адміністрацією 18
квітня 2005 року з присвоєнням
ідентифікаційного номеру  НОМЕР_1.
З 21 квітня  2005 року відповідач  зареєстрований в якості платника страхових
внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування в Управлінні пенсійного
фонду України в Горностаївському районі
Херсонської області.
За обліковими даними позивача
відповідач, починаючи з 21 квітня 2005 року до цього часу, не звітує до
Відповідно до пункту 4 статті 17
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”  страхувальник (яким відповідно до статті 1
цього ж Закону є -роботодавець та інша особа, яка відповідно до Закону сплачує
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування)
зобов'язаний подавати звітність територіальним органам пенсійного фонду у
строки, в порядку та за формою, встановленими пенсійним фондом.
В свою чергу пунктом 5 частини 1
статті 64 названого Закону встановлено право виконавчої дирекція пенсійного
фонду та її територіальних органів вносити пропозицію щодо скасування
державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності в разі
систематичної несплати ним страхових внесків.
З викладеного вбачається, що
позивачу належить право вносити пропозицію щодо скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності лише у випадку систематичної несплати
страхових внесків. Проте, в даному випадку безпосередньо позивачем
стверджується про відсутність будь-якої звітності відповідача щодо сплати
страхових внесків, що перешкоджає здійсненню контролю за додержанням пенсійного
законодавства, правильності обчислення та повноти і своєчасності сплати внесків
до пенсійного Фонду, а тому відсутні правові підстави для внесення такої
Поряд з цим, судом констатується
помилковість тверджень позивача про наявність підстав для припинення
підприємницької діяльності відповідача на підставі частини 2 статті 38 та
частини 2 ст. 46  Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб -підприємців”.  Так, за змістом цих норм однією з підстав для
припинення юридичної особи та державної реєстрації  цього припинення  є неподання протягом року органам державної
податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності
відповідно до закону.
Тобто, законодавством встановлено
випадок припинення підприємницької діяльності саме при неподанні податкових
декларацій та документів фінансової звітності, до яких звітність, що подається
до Пенсійного фонду не відноситься.
За змістом частини 15 статті 58
Господарського кодексу України скасування (припинення) державної реєстрації
суб'єкта господарювання здійснюється на підставі рішення суду у випадках,
передбачених законом.
Крім того, відповідно до частини 1
статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного
суду суб'єкт владних повноважень має право звернутися з адміністративним
позовом лише у випадках, встановлених законом.
Діючим законодавством, в тому числі
і статтею 64 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, не
передбачено право органів пенсійного фонду України на звернення до суду з
позовом про припинення підприємницької діяльності юридичних осіб (чи фізичних
осіб -підприємців) у випадку неподання такими особами протягом року органам
податкової служби податкових декларацій та документів фінансової
Безпосередньо таке право належить
самим органам податкової служби у відповідності
до пункту 17 статті 11 Закону України „Про державну податкову службу в
Україні”, за яким органи державної податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право звертатися
у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою)
про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.
Частиною 1 статті 9 КАС України
визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного у позивача
відсутнє право на пред'явлення даного позову, у зв'язку з чим в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.
На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями
158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
1. В задоволенні позовних вимог
2. Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.  У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
З.І. Ємленінова

Постанова підписана суддею

23.11.2007р.