ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

"20" вересня 2007 р.
справа № 20-9/192

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Рибіна С. А., при секретарі Вовк О.М.,

за участю представників:

позивач - не з’явився,

відповідач - Головін М.В., довіреність №  3513/24/206   від 20.11.06,

третя особа - Савуренко О.В., довіреність №  04/151-855   від 02.11.06,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Малого приватного підприємства “Парис”

до Севастопольської міської державної адміністрації

третя особа: Державне підприємство “Конструкторське бюро радіозв’язку”

про   визнання незаконним та скасування  розпорядження та свідоцтва про право власності.

встановив:

Мале приватне підприємство “Парис” звернулося до суду із адміністративним позовом до Севастопольської міської державної адміністрації  про визнання незаконним та скасування  розпорядженнь Севастопольської міської державної адміністрації № 378-р від 05.03.2001 та № 446-р від 15.03.2001 якими  оформлено право державної власності за Верховною радою України на об’єкти нерухомого майна –корпус № 34-Б, дослідно –виробничий корпус № 61, побутовий  корпус, яке розташовано в місті Севастополі по вулиці Вакуленчука, 29 та  закріплено на праві повного господарського ведення за ДП “Конструкторське бюро радіозв’язку”, та скасування свідоцтва про право власності на побутовий корпус.

Ухвалою суду від 06.06.2007 позовна заява була залишена без руху з тих підстав, що позов не відповідає вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказаною ухвалою суд запропонував усунути в строк до 24.06.2007 відповідні недоліки позовної заяви. Позивач усунув вказані недоліки.

Ухвалою суду від 25.06.2007 відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання на 07.08.2007.

У попередньому судовому засіданні судом було з’ясовано, що позивач та відповідач  бажають примиритися.

Ухвалою від 07.08.2007 суд зупинив провадження по справі для примирення сторін до 07.09.2007.

Сторони в зазначений строк не повідомили суд про результати примирення.

Ухвалою від 10.09.2007 суд поновив провадження по справі та призначив судове засідання.

У судовому засідання представник відповідача пояснив, що сторони не досягли згоди та не примирилися.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

За клопотанням представників сторін, відповідно до статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України, пояснення та клопотання по справі надавались ними російською мовою.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

Рішенням Севастопольської міської Ради № 8/311 від 20.06.1995 позивачу була відведена земельна ділянка для будівництва та обслуговування ремонтно-будівельної бази в районі концерну “Муссон”. Даним рішенням із составу земель концерну “Муссон”, за його згодою, вилучена земельна ділянка площею 0,65 га.

09.09.1996 між Севастопольської міської державної адміністрації і Малим приватним підприємством “Парис” був укладений договір № 114  про надання позивачу у тимчасове користування земельної ділянки загальною площею 1,11 га, яка розташована по вул. Руднєва, згідно плану землекористування (додаток до договору).

Розпорядженнями  № 378-р від 05.03.2001 та № 446-р від 15.03.2001 Севастопольською міською державною адміністрацією було закріплено право повного господарського ведення за Державним підприємством “Конструкторське бюро радіозв’язку” на корпуси № 34 Б  та № 61, які розташовані по вул. Вакуленчука, 29 (концерн “Муссон”).

11.04.2001 Управлінням комунального майна Севастопольської міської державної адміністрації  згідно  даних розпоряджень  видано Державному підприємству “Конструкторське бюро радіозв’язку” свідоцтво про право власності на дані побутові корпуси по вул. Вакуленчука, 29(концерн “Муссон”).

Позивач вважає, що розпорядженнями № 378-р від 05.03.2001 та № 446-р від 15.03.2001 порушені його права та законі інтереси як власника майна, тому він звернувся до суду із заявою про визнання даних розпоряджень, свідоцтва недійсними та скасування їх в порядку, який передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 3 вищевказаного Кодексу справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова особа чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тому слід вважати, що до юрисдикції адміністративних судів  віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв’язку зі здійснення суб’єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб’єкти владних повноважень.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатись категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 вказаної статті, а саме:

а) спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з вищезазначеного критерію можна відокремити певні категорії справ, розгляд яких відповідно до статей 1, 4, 17 КАС України має здійснюватись у порядку адміністративного судочинства:

а) спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у яких такий суб'єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов'язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб'єкта владних повноважень;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Аналогічна позиція висловлена у Інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2.-2005.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що в обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилається на наявність у нього права власності на майно щодо якого видані оскаржені розпорядження, та визначає, що право власності за іншою особою оскарженими розпорядженнями визнано безпідставно.

Таким чином, розгляд даного спору фактично полягає у вирішенні питання про право власності позивача або іншої особи стосовно майна, яке визначене в оскаржених розпорядженнях.

Суд вважає, що цей спір не має встановлених Кодексом адміністративного судочинства ознак справи адміністративної юрисдикції і не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У Рекомендаціях президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 “Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам” зазначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб?єктами господарської діяльності, а також  спори, пов’язані із захистом права власності, в тому числі  з визнанням цього права.

Таким чином, позов Малого приватного підприємства “Парис” до Севастопольської міської державної адміністрації, третя особа: Державне підприємство “Конструкторське бюро радіозв’язку” про визнання незаконним та скасування  розпорядження та свідоцтва про право власності підлягає вирішенню господарськими судами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В порядку частини другої вказаної статті суд роз’яснює, що спір виник відносно права власності та підлягає розгляду господарським судом в порядку господарського судочинства.

Виходячи з викладеного, куруючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства, суд

У х в а л и в :

1. Провадження у справі № 20-9/192 за адміністративним позовом Малого приватного підприємства “Парис” до Севастопольської міської державної адміністрації, третя особа: Державне підприємство “Конструкторське бюро радіозв’язку” про   визнання незаконним та скасування  розпорядження та свідоцтва про право власності, закрити.

2. Копії ухвали направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, ухвала набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                        С. А. Рибіна

Розсилка:

1.          МПП “Парис” (99029, м. Севастополь, вул. Шабаліна, буд. 6)

2.          Севастопольська міська державна адміністрація (99011, м. Севастополь,  вул. Леніна, буд. 2)

3.          ДП “Конструкторське бюро радіозв’язку”: 99053, м. Севастополь, вул. Вакуленчука, буд. 29

4.          справа

5.          наряд