ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"02" листопада 2007 р.
Справа №  4/337

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Ю.І. Хилька,розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 4/337

за позовом: Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" від імені якого діє Кіровоградська обласна філія "Укрсоцбанку", м.Кіровоград

до відповідача: Приватного підприємства "Європа Плюс", м. Кіровоград

про визнання зобов'язання на умовах договору іпотеки

Представники сторін:

від позивача - Чоботар В.І., довіреність № 8 від 04.06.07

від відповідача - участі не брав

Про час та місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України.

СУТЬ СПОРУ:

Подано позовну заяву про визнання права, шляхом визнання факту існування правовідносин між сторонами та повернення сторін до попереднього майнового становища.

Відповідач  позовні вимоги не заперечив, своїм процесуальним правом на участь  в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, клопотання  про  відкладення  розгляду справи  до суду не надавав.

Відповідач позовні вимоги не заперечив, своїм процесуальним правом на участь  в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, клопотання  про  відкладення  розгляду справи  до суду не надавав.

Представник  позивача  позовні вимоги  підтримав повністю, надав  для огляду в  судовому засіданні оригінали документів, копії яких долучені до матеріалів  справи.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду обгрунтувавши свої вимоги наступним.

08.12.2004року Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", від імені якого діє Кіровоградська обласна філія АКБ «Укрсоцбанк» (Кредитор - позивач), уклав з приватним підприємством «Європа Плюс'”(Позичальник- відповідач) Договір кредиту № 2320-04 та додаткові угоди  до нього (надалі за текстом - "Договір кредиту"). Згідно умов Договору кредиту Банк прийняв на себе зобов'язання надати Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти частинами (траншами) в сумі 625000  грн., зі сплатою 23 відсотків річних з кінцевим терміном погашення 07.12.2005 року (п. п. 1.1. Договору кредиту). В свою чергу, Позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути в повному обсязі Кредитору всю суму кредиту в строк визначений п. 1.1. та 3.3.7. Договору кредиту, з урахуванням нарахованих відсотків за фактичний час використання кредиту та можливими штрафними санкціями, (п.п. 4.2., 4.3. та 4.4. Договору кредиту).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між: ПП "Європа-Плюс" та Банком був укладений договір іпотеки від 06.04.2005 року посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А. В. за реєстровим № 1608. При цьому, було накладено заборону на відчуження об'єкту іпотеки, а саме комплексу будівель, розташованого за адресою м. Кіровоград, вул. Аджамська, 5 б., та внесено відповідні записи до реєстрів обтяжень майна.

Згідно Договору про внесення змін до договору іпотеки з реєстровим № 1608 від 06.042005 року від 13.05.2007 року  укладено договір іпотеки від 06.04.2005 року посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Кіровоградського міського  нотаріального округу Водяницькою А.В. за реєстровим № 2228 яким  було збільшено заставну вартість майна що передано в іпотеку з 650000,00 грн до 1725402,00 грн.

В грудні 2005 року ПП „Європа-Плюс" звернулося до Банку із проханням про погодження відчуження майна, що знаходилось в іпотеці за вказаним договором іпотеки на користь третьої особи і гарантувало, що новий власник передасть вказане майно в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобов'язань ПП „Європа Плюс" перед банком.

Після досягнення домовленостей щодо відчуження предмета іпотеки на користь третьої особи, між ПП „Європа Плюс" та Горлати Русланом Миколайовичем (новий власник) ЗО грудня 2005 року був укладений договір купівлі-продажу комплексу будівель, розташованого за адресою м. Кіровоград, вул. Аджамська, 5 б. Даний договір був визнаний дійсним та визнано право власності на об'єкт нерухомості згідно рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 06.01.2006 року. Після чого Горлатих Р.М. зареєстрував право власності на об'єкт нерухомості в ОКП „Кіровоградське ООБТІ" (витяг про реєстрацію № 9745417 від 03.02.2006 року.

На виконання домовленостей про передачу придбаного об'єкту нерухомості Горлатих Р.М. уклав з Банком іпотечний договір від 17.05.2006 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу  за реєстровим № 1577 за яким майно передавалось в іпотеку Банку в рахунок виконання зобов'язань ПП „Європа Плюс" перед банком за договором кредиту № 2320-04 від 08.12.2004 року.

Однак, на сьогоднішній день склалася ситуація, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2006 року по справі за позовом ПП „Європа -Плюс" до Горлатих Р.М. та Банку про визнання недійсним договору купівлі продажу від 30.12.2005 року недійсним, скасування рішення третейського суду від 06.01.2006 року та визнання недійсними іпотечних договорів укладених між Горлатих Р.М. та Банком недійсними, договір купівля продажу від 30.12.2005 року визнано недійсним, скасовано рішення третейського суду від 06.01.2006 року та визнано недійсними іпотечні договори укладені між: Горлатих Р.М. та Банком (зокрема й договір № 1577 від  17.05.2006 року). Ухвалою апеляційного суду   Кіровоградської області від 04.07.2007 року вказане рішення суду залишене  без змін.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, що  підтверджується рішенням господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2006 року по справі № 16/174, яке набрало чинності, однак виданий на виконання  вказаного рішення наказ господарського суду повернутий державною виконавчою службою без виконання у зв'язку з  відсутністю майна на яке  можливо звернути стягнення. На думку позивача відповідач своїми діями позбавив Банк забезпечення, яке було здійснене в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором.

З опублікованого в газеті „Голос України" № 87 від 22 травня 2007 року  оголошення, Банку стало відомо, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 30.032007 року у справі № 11/117 порушено провадження про банкрутство приватного підприємства „Європа Плюс" та введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено  розпорядника майна. В результаті ситуації, що склалася  Банк  позбавлений  можливості  задовольнити свої вимоги за рахунок майна, що знаходилось в іпотеці банку.

Стаття 17 Закону України „Про іпотеку" вказує, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем прав власності на предмет іпотеки;  визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодавець не відновив її.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту прав та інтересів судом. Зокрема кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Вимога про визнання права на відміну від більшості інших видів вимог, може бути пред'явлена на захист не тільки порушених, й а таких суб'єктивних прав, що не визнаються чи заперечуються. Такі позови можуть бути подані не лише про визнання речового чи іншого майнового права, але і права, яке складає зміст зобов'язання. Зокрема це можливо в тих випадках коли сторона зобов'язання в не процесуальних формах оспорює факт існування між; сторонами зобов'язання.

Визнання права як спосіб захисту цивільних прав є родовим поняттям, що охоплює собою такі видові поняття визнання (наявності) права, визнання правочину дійсним, визнання наявності існування правовідносин між сторонами, тощо. Такі формулювання є конкретизацією способів захисту цивільного права і не є поширювальним тлумаченням п.1.ч.1.ст. 16 ЦК України.

На підставі  викладеного  обгрунтування  позивач  просить суд: визнати  факт   існування  між; Приватним підприємством "Європа-Плюс" (25006, м. Кіровоград, вул. Мурманська, 31. кв. 1   прах. 51493,. в   ВАТ  «Укрексімбанк»   в   м.   Кіровоград, МФО 323389, Код 22212895) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", від імені якого діє Кіровоградська обласна філія, зобов'язань  на умовах  договору  іпотеки  від  06.04.2005 року посвідченого    нотаріально  приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В. за реєстровим № 1608 та повернути сторони Приватне підприємство  "Європа-Плюс" та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", від імені якого діє Кіровоградська обласна філія до майнового стану який існував до відчуження  ПП „Європа Плюс" майнового    комплексу розташованого  за  адресою  м. Кіровоград, вул.  Аджамська, 5б.  на користь Горлатих Руслана Миколайовича.

1.Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм   правову оцінку, господарський суд приходить доо переконання, що позовні вимоги  не є  обгрунтованими, в  позові необхідно відмовити повністю.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі детального аналізу  нормативних актів, що регулюють спірні  правовідносини в  їх сукупності

Визначальним для вирішення спору на думку суду є приписи спеціального Закону  України  «Про іпотеку»  за ст. 2 якого   законодавство України про іпотеку  базується  на  Конституції України і складається  з Цивільного кодексу України ,  Господарського кодексу України, Земельного  кодексу України, цього  Закону та   інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Згідно   до ст. 3 вказаного Закону Іпотека виникає на підставі договору,  закону  або  рішення  суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на  підставі  договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за  іпотечним  договором виникають з моменту його  нотаріального посвідчення. У разі іпотеки,  яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки   іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека,  або з  дня  набрання  законної   сили рішенням суду.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до  припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного  договору.

Як вбачається із матеріалів справи та викладених в  позовній  заяві обставин при  яких виникли  правовідносини між учасниками спору, в грудні 2005 року ПП „Європа-Плюс" звернулося до Банку із проханням про погодження відчуження майна, що знаходилось в іпотеці за вказаним договором іпотеки на користь третьої особи і гарантувало, що новий власник передасть вказане майно в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобов'язань ПП „Європа Плюс" перед банком.

Після досягнення домовленостей щодо відчуження предмета іпотеки на користь третьої особи, між ПП „Європа Плюс" та Горлати Русланом Миколайовичем (новий власник) ЗО грудня 2005 року був укладений договір купівлі-продажу комплексу будівель, розташованого за адресою м. Кіровоград, вул. Аджамська, 5 б., тобто   сторони  за взаємним погодженням між собою  внесли зміни  до раніше укладеного договору  іпотеки і  з  дозволу  позивача  відбулась  продажа  заставного майна, що  безспірно посвідчується укладеним  між Горлатих Р.М. та Банком іпотечного договору від 17.05.2006 року та нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу  за реєстровим № 1577  за  умовами якого майно передавалось в іпотеку Банку в рахунок виконання зобов'язань ПП „Європа Плюс" перед банком за договором кредиту № 2320-04 від 08.12.2004 року.

У відповідності  до  ст. 586 Цивільного кодексу України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим  чином розпоряджатись ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

При цьому господарський суд не приймає до уваги та розцінює як  необгрунтоване  посилання позивача  як на підставу  для задоволення  позовних вимог на  положення  ст. 17 Закону України „Про іпотеку" згідно до якої  іпотека припиняється  лише у разі: припинення основного зобов'язання;  реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;  набуття іпотекодержателем прав власності на предмет іпотеки;  визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодавець не відновив її, оскільки  вказана  норма має  також  в якості  окремої підстави для  припинення   іпотеки   посилання на  інші підстави,  передбачені  цим Законом.

Отже, як самостійну підставу для припинення іпотеки слід визнати  застосування норм  законодавства, про яке йдеться мова в ст.  2 Закону  України «Про іпотеку», тобто Конституції України, Цивільного кодексу України,  Господарського кодексу України, Земельного   кодексу  України,   цього   Закону   та   інших  нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

За приписом ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні  господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:       вільного  волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд  будь-які  умови  договору,  що  не  суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за  правилами, встановленими Цивільним  кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом,      іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до положень ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.     Істотними умовами  договору  є  умови  про  предмет договору,  умови,  що визначені законом як  істотні  або  є  необхідними  для  договорів даного виду,  а також усі ті умови,  щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, господарський суд приходить до переконання, що іпотечний договір  від  17.05.2006 року що був нотаріально посвідчений за реєстровим № 1577 був  укладений  в результаті  вільного волевиявлення сторін.

При цьому господарським судом приймаються до уваги положення ст. 35 Господарського процесуального кодексу України про те, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для  господарського  суду щодо фактів, які встановлені  судом і  мають значення  для вирішення   спору.

Так,   рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2006 року по справі за позовом ПП „Європа -Плюс" до Горлатих Р.М. та Банку про визнання недійсним договору купівлі продажу від 30.12.2005 року недійсним, скасування рішення третейського суду від 06.01.2006 року та визнання недійсними іпотечних договорів укладених між Горлатих Р.М. та Банком недійсними, договір купівля продажу від 30.12.2005 року визнано недійсним, скасовано рішення третейського суду від 06.01.2006 року та визнано недійсними іпотечні договори укладені між: Горлатих Р.М. та Банком (зокрема й договір № 1577 від  17.05.2006 року). Ухвалою  апеляційного суду Кіровоградської області від 04.07.2007 року вказане рішення суду залишене  без змін.

Вказані  факти вважаються встановленими, не повинні  доводитись при розгляді справи, однак  таке припущення може  бути  спростовано в загальному  порядку.

Господарським судом приймається до уваги, що  наявність  лише  встановлених   рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2006 року  фактів не є підставою для задоволення господарським судом позовних вимог, оскільки враховуючи  положення   ст.12 ГПК  України  спір  про  визнання   факту    існування між  сторонами зобов'язань на умовах договору іпотеки від 06.04.2005     року не є  підвідомчим  господарському  суду.

Крім того, господарським  судом враховується   приписи   ст.42  Господарського  кодексу України згідно до яких  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична,на   власний   ризик   господарська  діяльність,  що  здійснюється   суб'єктами  господарювання  (підприємцями)  з   метою   досягнення   економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Господарським судом не приймається до уваги та розцінюється як необгрунтоване посилання позивача на те, що в результаті неправомірних дій  відповідача  позивач позбавлений  можливості  задовольнити свої вимоги за рахунок майна, що знаходилось в іпотеці банку, оскільки  позивачем не подано до суду   будь- яких  доказів  про наявність  протиправних дій з боку  відповідача. Крім того, в позовній  заяві позивач визнає  факт  звернення відповідача   до нього з проханням   про отримання дозволу на здійснення  дій з   заставним  майном- предметом іпотеки.

Доказів про наявність передбачених  ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України    підстав для зміни або розірвання договору, в тому числі і у зв'язку з істотною зміною обставин, позивач  до суду  не  подав.

Згідно  до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті  обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Крім того, згідно до  ст.15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач не довів яким чином зміною умов укладеного на забезпечення   виконання  основного  зобов'язання  по кредитуванню договору  іпотеки,  відповідач  порушив  його майнові  чи  немайнові  права  або  інший  інтерес.

Натомість, доводи  позивача спростовуються рішенням господарського суду Кіровоградської області від   01.08.2006 року  по справі №16/174, яким задоволені вимоги  позивача в повному  обсязі та стягнуто з  відповідача   заборгованість   за   кредитним договором в розмірі 752287,52 грн., з яких заборгованість по кредиту - 625000,00 грн., заборгованість по відсоткам - 96037,52 грн., штраф за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування кредитом - 31250,00 грн., а також витрати  по сплаті державного мита в сумі 7522,88 грн. та  витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу в сумі 118, 00 грн.

Крім того,  згідно до  п.1.3.1- 1.3.4  договору  кредиту  №2320-04 від 08.12.2004 року в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих  штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченою заставою вимоги кредитор повинен був укласти з позичальником договір застави виробничого обладнання, договір застави  товарів в обороті;  а  з  майновим  поручителем: договір застави автотранспорту, договір застави виробничого обладнання.  Пункт  1.3 статті  1 Договору  кредиту за погодженням сторін доповнено підпунктом 1.3.6 в редакції «1.3.6  договір  іпотеки» додатковою угодою від 06.04.2005 року, що може засвідчувати  про  відсутність  намірів у   позивача  визнати  визначальним  способом   забезпечення виконання зобов'язання по поверненню кредиту  саме договір  іпотеки.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача повністю.

Враховуючи викладене та керуючись  ст. ст. 22, 32-34,43, 44, 47-1, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові  відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя                                         Ю. І. Хилько