СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.10.07                                                                                 Справа № 9/532н-ад.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Лисичанський желатиновий завод», м. Лисичанськ Луганської області,

до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Луганської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Холод С.М., дов. № 1629/130 від 14.09.07, Урса Н.О., дов. № 1832/130 від 08.10.07,

від відповідача –Жадан О.О. - ст. держ. подат. інсп., дов. № 6657/10 від 30.05.07,  Літвінов І.В. - гол. держ. податк. рев.-інсп., дов. № 12199/10 від 17.09.07.

Суть спору: позивачем  заявлена  вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 01.08.07р., яким позивачу за порушення пп. 5.2.1; 5.3.9; 5.4.6; 5.4.8 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.97р. № 334/94-ВР (далі –Закон про прибуток) визначено суму податкового зобов’язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на прибуток в сумі 318814,0 грн., у т.ч. основний платіж –218978,0 грн., штрафні санкції –99836,0 грн.

Відповідач, Лисичанська ДПІ, відзивом на позов від 17.09.07р. № 12198/1 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на результати виїзної планової перевірки позивача, яка оформлена актом перевірки від 24.07.07р. № 69/23-00418030 та вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність».

Судом встановлено наступне.

У період з 06.06.07р. по 18.07.07р. відповідачем була проведена виїзна планова  перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового (ПДВ за період з січня по листопад 2006 року, лютий, березень 2007 року), валютного та іншого законодавства за період з 01.01.06р. по 31.03.07р., за результатами якої було складено акт від 24.07.07р. № 69/23-00418030, на підставі якого відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.

Позивач не погодився з цим рішенням та 09.08.07р. звернувся зі скаргою до податкового органу, проте, на час розгляду справи, не отримав рішення про розгляд скарги.

Позивач не погоджується з цим рішенням з підстав, які зводяться до наступного:

·          висновок ДПІ про завищення валових витрат внаслідок страхування комплексу будівель та споруд на користь філії відділення ПІБ у м. Лисичанську на суму 9924,24 грн. (стор. 36 акту) є помилковим, оскільки при віднесенні на валові витрати цієї суми позивач керувався саме пп. 5.4.6 ст. 5 Закону про прибуток, в якому зазначено, що до валових витрат включаються будь-які витрати зі страхування…, а страхування майна є обов’язковою умовою отримання кредиту у банківській установі.

·          висновок ДПІ про завищення валових витрат за 1-й квартал 2007 року на загальну суму 8055,17 грн. шляхом включення витрат на відрядження фізичної особи, що не перебуває у трудових відносинах з позивачем, до валових витрат підприємства (стор. 37 акту) також не є правомірним, оскільки позивач не включав ці витрати до валових витрат, про що головним бухгалтером позивача було заявлено представникам податкового органу.

·          на стор. 38 акту зазначено, що позивач відніс до складу валових витрат автомобільні послуги без наявності первинної транспортної документації, в результаті чого підприємством завищені валові витрати за 2006 рік на загальну суму 551413,53 грн., проте відповідно до п. 21.5 ст. 21 Закону про прибуток обов’язковими для виконання платником податку є тільки акти центрального податкового органу, видані у випадках, прямо передбачених цим Законом, та зареєстровані Мінюстом України.

Податковий орган при визначенні зазначеного порушення керувався Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку далі –Положення 88), затв. наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.95р., та наказом Мінтранспорту України і Мінстатом України від 29.12.95р. № 488/346 (далі –Наказ 488), однак ці документи не регламентують питання оподаткування податком на прибуток і вимоги цих нормативних документів не є обов’язковими до виконання, крім того, Наказ 488 не зареєстрований в Мін’юсті України.

ДПІ неправомірно не приймає до уваги те. що отримані позивачем транспортні послуги підтверджені відповідними розрахунками, актами здачі-приймання виконаних робіт,  платіжними та іншими документами відповідно до ч. 4 пп. 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток.

·          на стор. 39 акту зазначено, що позивачем у порушення пп. 5.2.1; 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток віднесено до складу валових витрат експедиторські послуги без підтвердження факту експедирування товарів, у результаті чого підприємством завищені валові витрати за 2006 рік на загальну суму 306516,47 грн. Цей висновок не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки товарно-транспортна накладна не є податковим документом у розумінні податкового законодавства та не може впливати на механізм та порядок оподаткування, а факт надання послуг з експедиційних операцій підтверджується актами виконаних послуг, відповідними розрахунками, платіжними та іншими документами, які були надані до перевірки.

·          податковим органом були допущені й формальні порушення при здійсненні перевірки стосовно часу її проведення та складу перевіряючих, що дає підстави позивачу стверджувати, що фактично на підприємстві було одночасно здійснено дві планові виїзні перевірки.

Оцінивши доводи позивача, відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про наступне.

1. Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 Закону про прибуток до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,  послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи    реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як зазначено на стор. 39 акту перевірки, що позивач та ТОВ «Старобільський консервний завод»уклали договір № 12/23 від 23.12.05р. про надання експедиторського  обслуговування, предметом якого було розробка маршрутів перевезення вантажу, організація забезпечення зберігання вантажу при відправленні й отриманні вантажу, відслідковування вантажу в дорозі, інші операції, пов’язані з доставкою вантажу від замовника до пункту призначення.

Актом зазначено, що на виконання цього договору з боку контрагента позивача було надано акти виконаних послуг, товарно-транспортні накладні, в яких не відображено приймання представником ТОВ «Старобільський консервний завод»під матеріальну відповідальність товару, що експедується.

Оскільки відповідно до п. 5.2 договору виконавець, ТОВ «Старобільський консервний завод», несе повну матеріальну відповідальність за вантаж, а інших документів, які б підтверджували передачу товару позивача представнику ТОВ «Старобільський консервний завод»під матеріальну відповідальність до перевірки не було надано, податковий орган, посилаючись на Правила перевезень вантажів авто мобільним транспортом в Україні, затв. наказом Мінтранспорту України 14.10.97р. № 363 та зареєстр. в Мін’юсті України  20.02.98р. № 128/2568 (далі –Правила), дійшов висновку про необґрунтоване віднесення позивачем до складу валових витрат суми витрат з експедиторських послуг.

Суд не погоджується з таким висновком відповідача з наступних підстав.

Дійсно, згідно з п. 11.6 Правил після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри, однак, по-перше,  порушення цієї публічно-правової норми не може бути підставою для не включення позивачем витрат на експедиторські послуги за вказаним договором до валових витрат, що регулюється спеціальними нормами податкового законодавства, тобто відповідальність за порушення Правил не повинна регулюватися нормами Закону про прибуток.

По-друге, відповідно до вимог пп. 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток позивач надав акти виконаних послуг з експедиторського  обслуговування, акти заліку взаємних вимог між позивачем та           ТОВ «Старобільський консервний завод», відповідні ТТН, що підтверджує й відповідач в акті перевірки; ці документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, підтверджують витрати на експедиторські послуги.

По-третє, питання повної матеріальної відповідальності за вантаж за укладеним експедиторським договором стосується лише сторін цього договору, а не податкового органу, крім того, жодного спору з цього приводу між позивачем та ТОВ «Старобільський консервний завод»не відбулося, що свідчить про належне виконання останнім своїх договірних зобов’язань із забезпечення зберігання вантажів при їх відправці та отриманні.

2. На стор. 36 акту перевірки податковий орган зазначив, що між позивачем та АК Промислово-інвестиційним банком (далі –Банк) 06.07.06р. був укладений кредитний договір № 249 та у забезпечення повернення кредитних коштів банку договір застави майнових прав № 250, відповідно до пп. 4.1.3 якого позивач (іпотекодавець) зобов’язався застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь іпотекодержателя.

На виконання договору застави позивач уклав договір страхування № 206-229/06/Д13-395 з АСТ «Вексель»комплексу будівель та споруд та перерахував кошти відповідними платіжними дорученнями на рахунок страхової компанії.

Відповідно до пп. 5.4.6 ст. 5 Закону про прибуток до валових витрат включаються будь-які витрати зі страхування ризиків загибелі врожаю,  транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних фондів платника   податку; екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим  особам; майна платника податку; кредитних та інших ризиків платника податку,   пов'язаних із здійсненням ним господарської діяльності, у межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, діючого на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших   ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з   платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-які витрати  зі  страхування  сторонніх  фізичних  чи  юридичних осіб.

Якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на  користь платника податку - страхувальника, застраховані збитки, понесені таким платником податку, відносяться до його валових витрат у податковий період їх понесення, а суми страхового відшкодування таких збитків включаються до валових доходів такого платника податку у податковий період їх отримання.

Віднесення до складу валових витрат платника податку витрат із страхування (крім витрат по медичному, пенсійному страхуванню та за обов'язковими видами страхування) здійснюється в розмірі, що не  перевищує  5  відсотків  валових  витрат за звітний податковий період, наростаючим підсумком з початку року, а   для сільськогосподарських  підприємств  - за звітний  податковий  рік.

Зазначена норма чітко визначає випадки включення до валових витрат суми витрат зі страхування та підстави для не включення сум до валових витрат. Ці підстави стосуються лише страхування, пов’язаного з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, та страхування сторонніх фізичних та юридичних осіб.

У всіх інших випадках до валових витрат включаються будь-які витрати зі страхування, пов’язаного з господарською діяльністю платника податків, тому висновок податкового органу не відповідає фактичним обставинам справи.

3. Відповідно до пп. 5.4.8 ст. 5 Закону про прибуток витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена,  на проїзд (включаючи перевезення  багажу)  як  до місця  відрядження  і назад,  так і за місцем відрядження, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких  рахунків витрат на харчування чи побутові послуги…

Податковий орган стверджує, що позивач завищив валові витрати за 1-й квартал 2007 року на загальну суму 8055,17 грн. шляхом включення витрат на відрядження фізичної особи, що не перебуває у трудових відносинах з позивачем, однак позивач заперечує проти цього факту, викладеному в акті перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На стор. 37 акту зазначено, що згідно з розпорядженням головного державного інспектора ветеринарної медицини Луганської області від 16.02.07р. № 6 разом з начальником відділу сировини ВАТ «Лисичанський желатиновий завод»Папук Т.М. до республіки Казахстан для вивчення епізоотичної ситуації та інспектування кожевених підприємств виїхав заступник головного державного інспектора ветеринарної медицини Луганської області Бойко І.М. Відповідач стверджує, що витрати на відрядження Бойко І.М. позивач включив до валових витрат.

Суд звертає увагу на те, що ані акт перевірки від 24.07.07р. № 69/23-00418030 (стор. 37, 38), ані надана відповідачем до матеріалів справи розшифровка строки 04-13 податкової декларації за 1-й квартал 2007 року не доводить, що позивач дійсно включив витрати на відрядження заступника головного державного інспектора ветеринарної медицини Луганської області Бойко І.М. до валових витрат, більш того, позивач також надав суду розшифровку цієї строки, яка спростовує доводи податкового органу.

4. Відповідач на стор. 38 акту зазначив, що позивач відніс до складу валових витрат автомобільні послуги без наявності первинної транспортної документації, в результаті чого підприємством завищені валові витрати за 2006 рік на загальну суму 551413,53 грн.

Податковий орган зазначив, що позивач відніс до складу скоригованих валових витрат автомобільні послуги, отримані від ВАТ «Вознесенськавтобудтранс», ПП Нижеборець С.В., ПП Михалків В.Ю. (стор. 39) згідно з актами виконаних робіт та документами, наданими до перевірки встановлено віднесення до складу скоригованих валових витрат автопослуги згідно з актами здачі-прийняття робот без наявності підтверджуючих товарно-транспортних накладних.

У судовому засіданні представники відповідача наполягали, що бланки ТТН на момент здійснення відповідних операцій були бланками суворої звітності. Тому не враховуватися цей факт не може.

Відповідно до пп. 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Законодавець чітко визначив, що до складу валових витрат можна відносити будь-які витрати, які підтверджуються відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язкову вказівку на ТТН ця норма не містить.

На вимогу суду позивач надав до матеріалів справи копії відповідних ТТН, актів здачі-прийняття робіт, накладних та видаткових накладних тощо, тобто тих документів, наявність яких для віднесення витрат до валових витрат вимагає норма пп. 5.3.9 ст. 5 Закону про прибуток, що спростовує доводи відповідача з цього питання.

За таких обставин позовні вимоги ВАТ «Лисичанський желатиновий завод»підлягають задоволенню.

При подачі позову позивач сплатив державне мито платіжним дорученням № 2591 від 21.08.07р. у розмірі 85 грн., тобто більшому, ніж це передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.08.07р., яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на прибуток в сумі 318814,0 грн., у т.ч. основний платіж –218978,0 грн., штрафні санкції –99836,0 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача, ВАТ «Лисичанський желатиновий завод», 93109, Луганська обл., м. Лисичанськ-9, , судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 29.10.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов