СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

19 грудня 2007 року
Справа № 20-12/214

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача:          Жих Тетяни Юріївни, довіреність №  233   від 07.02.07;

відповідача: Михайлової Наталії Володимирівни, довіреність № 556 від 24.07.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Харченко І.А.) від 19.11.2007 у справі № 20-12/214

за позовом           комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради (вул. Л. Павліченко, 2,Севастополь,99011)

до           Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17" (вул. Очаковців, 6,Севастополь,99011)

про стягнення заборгованості з теплову енергію в розмірі 17262,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 19.11.2007 у справі № 20-12/214 позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство №17" на користь комунального підприємства „Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради заборгованість за   теплову   енергію   в   розмірі 13736,77 грн., яка складається з суми основного боргу –11549,24 грн., індексу інфляції –1402,81 грн., 3% річних –553,00 грн., пені –231,72 грн., державного мита –137,37 грн., витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу –93,90 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В основу рішення були покладені загальні норми господарського та цивільного права, а саме статті 525, 526 Цивільного кодексу України, які регулюють зобов’язальні правовідносини сторін. Також відповідно до статті 232 Господарського кодексу України та статті 625 Цивільного кодексу України, місцевий суд стягнув з відповідача суму індексу інфляції, 3 % річних та пеню.

Крім того, судом було застосовано строк позовної давності згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд першої інстанції порушив норми матеріального права та не в повній мірі встановив обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованого та неправомірного рішення.

Так, відповідач заперечує проти розміру задоволеної суми боргу, яка склала 11549,24 грн. В обґрунтування своєї думки Державне комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17" наводить ту обставину, що договір від 08.12.2005 № 517 фактично був укладений сторонами з протоколом розбіжностей і протоколом узгодження. В апеляційній скарзі відповідач вказує декілька обставин справи з посиланням на норми статті 181 Господарського кодексу України, що, на його думку, свідчить про чинність пункту 4.5.1 договору, який помилково був залишений поза увагою місцевим господарським судом.

З цих міркувань відповідач вважає існування суми боргу на момент прийняття рішення лише у розмірі 5577,80 грн.

Крім того, заявник апеляційної скарги посилається на те, що спірний договір між сторонами не укладався, тому що позивачем у даній справі є комунальне підприємство "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради, а стороною у договорі  про постачання теплової енергії від 29.12.2003 № 517 виступало Державне комунальне підприємство "Севтеплоенерго". Відповідач вважає, що без доказів правонаступництва позивач у даній справі є неналежним.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17"  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладені договори про постачання теплової енергії № 517 від 29.12.2003 та про купівлю-продаж теплової енергії № 517 від 08.12.2005, згідно умов яких позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергією відповідачу, а відповідач зобов'язався оплачувати отриману теплову енергію по встановленим тарифам в строки, передбачені договорами.

Строк дії договору № 517 від 08.12.2005 встановлений три роки з 01.01.2006, дія цього договору поширюється на невиконані зобов'язання сторін по договору № 517 від 29.12.2003.

Відповідно до пункту 6.3 Договору від 29.12.2003 відповідач повинен був робити оплату за поставлену теплову енергію в строк до 25 числа місяця, який настає за розрахунковим.

Відповідно до пункту 4.7 Договору від 08.12.2005 відповідач зобов'язаний робити оплату за поставлену теплову енергію в строк до 15 числа місяця, який настає за розрахунковим згідно тарифам, діючим на день отримання теплової енергії.

Відповідач в порушення умов договорів оплачував споживану теплову енергію не в повному обсягу, у зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість згідно наданого позивачем розрахунку за період з січня 2004 року по березень 2007 року в сумі 14057,86 грн.

Дані обставини справи перевірені апеляційною інстанцією в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі, підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Відповідач в апеляційній скарзі, фактично визнає наявність з його боку такого боргу, однак вважає, що в силу пункту 4.5.1 договору цей борг повинен зменшитись, оскільки такий пункт є чинним на підставі пункту 7 статті 181 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 7 вищенаведеної статті, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному  замовленні  або  такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону,  або сторона -  виконавець  за  договором,  що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний  строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої   сторони  вважаються прийнятими.

Однак, судова колегія вважає, що у даному випадку, норми даної статті не підлягають застосуванню до даних спірних правовідношень сторін у зв’язку з наступним.

Так, договір купівлі-продажу теплової енергії № 517 від 08.12.2005 містить пункт 11.1, відповідно до якого доповнення та зміни до цього договору в період його дії оформлюються шляхом підписання сторонами додаткових угод.

Обставини справи свідчать про те, що протокол розбіжностей був підписаний лише відповідачем і після укладення договору. Підпис уповноваженої особи та печатка на даному документі поставлені з надписом про наявність заперечень з боку комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради –„с протоколом согласования разногласий”. Більш того, Державним комунальним підприємством "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17" і не заперечується той факт, що протокол розбіжностей (том 1, а. с. 10) був підписаній позивачем. Відповідач вважає його чинним лише на підставі пункту 7 статті 181 Господарського кодексу України.

Таким чином, даний спір взагалі не може вважатися переддоговірним. З огляду на це, фактично, протокол розбіжностей до договору купівлі-продажу теплової енергії № 517 від 08.12.2005 не є таким у розумінні пункту 7 статті 181 Господарського кодексу України. Даний документ повинен вважатися лише пропозицією до внесення доповнення до договору згідно із пунктом 11.1 договору купівлі-продажу теплової енергії № 517 від 08.12.2005.

Оскільки позивачем дана оферта була відхилена, що підтверджується листуванням сторін (том 1, а. с. 66-69), то договірні умови, які є узгодженими сторонами та є чинними, є лише ті, які прописані у договорі купівлі-продажу теплової енергії № 517 від 08.12.2005 (том 1, а. с. 7-8), (або у належним чином узгоджених додатках згідно пункту 11.1 договору).

Таки обставини свідчать про намагання відповідача в односторонньому порядку змінити умови договору, що є протиправним.

Так, відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положень  статті 193 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається,  якщо інше не встановлено договором чи законом.

Враховуючи те, що відповідачем, в процесі розгляду справи, було заявлено клопотання необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності (вх. № 50883 від 19.11.2007), суд першої інстанції правомірно застосував норми статті 267 Цивільного кодексу України, згідно з якою, позовна давність застосовується судом лише по заяві сторони в спорі, зробленої до винесення їм рішення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність протягом три роки.

Дані обставини, на думку судової колегії, свідчать про обґрунтованість висновку місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково за період з липня 2004 року по березень 2007 року в сумі 11549,24 грн., в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в сумі 2508,62 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Згідно пункту 6.1.2 Договору від 08.12.2006 та пункту 7.2.3 за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми боргу.

В силу статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно закону чи договору неустойкою (штрафом, пенею), заставою та поручительством. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом чи договором грошова сума, яку боржник зобов'язано уплатити кредитору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 258 Цивільного кодексу України встановлена спеціальна позовна давність протягом одного року для стягнення пені.

Таким чином, враховуючи дані правові норми, суд першої інстанції правомірно розрахував суму пені, яка склала 231,72 грн.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція, перевіривши розрахунок місцевого суду індексу інфляції, вважає його також вірним, що відповідно складає 1402,81 грн.

Крім того, колегія суддів згідна з розміром суми 3 % річних з урахуванням строків позовної давності, що складає 553 грн.

Посилання відповідача на те, що позов був заявлений неналежною особою, судовою колегією вважаються неспроможними, оскільки відповідно до пункту 1.1. загальних положень Статуту позивача, наявного у матеріалах справи (том 1, а. с. 80-85), Державне комунальне підприємство "Севтеплоенерго" перейменовано в комунальне підприємство "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради, що свідчить лише про зміну назви юридичної особи із збереженням прав та обов’язків.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду міста Севастополя є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 17" залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду міста Севастополя від 19.11.2007 у справі № 20-12/214 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар