ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.09.2007
Справа №2-30/8194-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі :

Головуючого судді Ловягіної Ю.Ю.

Секретаря судового засідання Золотарьової А.В.

З участю представників сторін:

Від позивача – за дов. від 07.05.2007 р. № 278.

Від відповідача – Окул, за дов. від 15.12.2003 р. № 1683.

розглянувши адміністративну справу

за позовом Ленінського виробничого управління житлово-комунального господарства, смт. Леніно, вул. Комсомольська, буд. 40а.

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами АР Крим, м. Сімферополь, вул. Павленко, буд. 20.

Про визнання протиправним рішення № 54 від 09.11.2006 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Ленінське ВУЖКГ звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про визнання протиправним рішення Державної інспекції з контролю за цінами АР Крим № 54 від 09.11.2006 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийняте відповідачем рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 54 від 09.11.2006 р. на суму 43200,0 грн. є протиправним та не відповідає нормам закону.

Відповідач у відзиві від 05.07.2007 р. № 1323 проти позову заперечує та вказує наступне. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зміни вартості комунальних послуг, виконавець/виробник не пізніше 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та надання відповідних обґрунтувань. Оскільки позивач опублікував тарифи на опалення в газеті від 09.09.2006 р., то тарифи повинні були застосовані з 09.10.2006 р., а ні с 01.09.2006 р., як вони фактично були застосовані. Тарифи на інші комунальні послуги взагалі не були опубліковані. З приведених підстав, відповідач вважає, що позивачем були безпідставно застосовані тарифи на комунальні послуги, а тому економічні санкції в сумі 43200,0 грн. правомірні.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

27.10.2006 р. за вимогою Прокуратури Ленінського р-ну була проведена перевірка правильності встановлення та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги Управлінням житлово-комунального господарства. Перевірка здійснювалася за період 01.01.2006 р. по 27.10.2006 р.

За результатами перевірки був складений акт № 0743 від 27.10.2006 р. (а.с. 8 – 11), яким встановлені порушення: застосування нових тарифів на комунальні послуги, які введені в дію з порушенням вимог діючого законодавства; утримання будинків і прибудинкових територій за тарифом 0,86 грн./м.кв. при затвердженому 0,52 грн./м.кв.; з опалення 1,91 грн./м.кв. при затвердженому 0,62 грн./м.кв.; з вивозу ТБО 4,39 грн./особи при затвердженому 2,7 грн./особи, для бюджетних організацій 23,45 грн./м.куб. при затвердженому 12,25 грн./м.куб., 3 групи споживачів 26,8 грн./м.куб., при затвердженому 22,16 грн./м.куб.

Таким чином, Ленінським ВУ ЖКГ було порушено п. 2 ст. 31, п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На підставі акту Державною інспекцією з контролю за цінами в АРК 09.11.2006 р. було прийнято рішення № 54 (а.с. 7) про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в розмірі 43200,0 грн.

Згідно з п. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. (п. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Рішеннями 6 сесії 5 скликання Ленінської селищної ради від 31.08.2006 р. були затверджені тарифи на утримання будинків та прибудинкової території в розмірі 0,86 грн. за 1 кв.м., тарифи по вивозу ТБО в розмірі 4,39 грн. з однієї особи та тариф на теплопостачання для населення та інших споживачів в розмірі 1,91 грн. за 1 кв.м. (а.с. 14, 15, 17).

Відповідно до п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Зміна вартості житлово-комунальних послуг доведена до споживачів шляхом оприлюднення в газеті «Наше время» від 09.09.2006 р. № 69 (а.с. 19) із зазначенням рішення селищної ради та нових тарифів.

Таким чином, згідно з п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні тарифи повинні були бути застосовані з  09.10.2006 р.

Однак, як встановлено перевіркою та зафіксовано в акті, вищевказані тарифи застосовувалися при розрахунках зі споживачами з 01.09.2006 р., що є порушенням закону.

На думку позивача, порушень закону щодо порядку оприлюднення тарифів не було, зміна тарифів на житлово-комунальні послуги була погоджена з Ленінською селищною радою та доведена до споживача шляхом оприлюднення 29.07.2006 р. у газеті «Наше время».

Проте суд не може погодитися з такими доводами позивача з підстав, що з тексту оголошення, опублікованого в газеті 29.07.2006 р. вбачається, що Ленінське ВУ ЖКГ лише пропонує Ленінській селищній громаді обговорити інформацію щодо зміни тарифів. Про факт зміни тарифів йдеться мова в оголошенні, опублікованому в газеті «Наше время» 09.09.2006 р.

Аналізуючи п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд дійшов висновку, що дана норма регулює порядок доведення до споживачів зміни тарифу, встановлюючи строк – не пізніше ніж за 30 днів і такий обов’язок покладений законом на виконавця/виробника послуг. А тому, суд вважає правомірним застосування до позивача санкцій за неналежне сповіщення споживачів про зміну тарифу.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальне господарство» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг відноситься встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

На підставі ч. 3 ст. 31 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280-97/ВР в межах своїх повноважень органи місцевого самоврядування приймають нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Таким чином, оскільки рішення Ленінської селищної ради набрало чинності з дня опублікування – 31.08.2006 р., застосування тарифів раніше 30 – денного строку після офіційного оприлюднення відповідного нормативного акту, є порушенням дисципліни цін.

Крім того, перевіркою було встановлено, що позивачем при розрахунку зі споживачами були застосовані тарифи, які не затверджені на сесії Ленінської селищної ради.

Рішенням Ленінської селищної ради 8 сесії 5 скликання від 03.11.2006 р. внесені зміни в рішення 6 сесії 5 скликання від 31.08.2006 р. «Про встановлення тарифів на послуги по вивозу ТБО» та з 01.10.2006 р. встановлені нові тарифи по вивозу ТБО в розмірі 4,39 грн./особи при затвердженому 2,7 грн./особи, для бюджетних організацій 23,45 грн./м.куб. при затвердженому 12,25 грн./м.куб., 3 групи споживачів 26,8 грн./м.куб., при затвердженому 22,16 грн./м.куб.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, рішенням Ленінської селищної ради 8 сесії 5 скликання від 03.11.2006 р. були внесені зміни в рішення 6 сесії 5 скликання від 31.08.2006 р. «Про встановлення тарифів на послуги на вивезення ТБО», тому вважає, що тарифи правомірно застосовані з 01.10.2006 р.

Проте суд не може погодитися з даними твердженнями позивача з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилася 27.10.2006 р. а рішення про зміну тарифів було винесено 03.11.2006 р., однак нові тарифи були застосовані вже з 01.09.2006 р. до внесення змін в рішення від 31.08.2006 р. про встановлення тарифів на вивезення ТБО. Крім того, є неправомірним застосування тарифів раніше 30 – денного строку після офіційного оприлюднення відповідного нормативного акту.

Підпунктом 3 п. 1 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачені принципи державного регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги до яких відноситься, зокрема, відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно зі п 1 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

На підставі п. 3 Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 р. № 1010 формування тарифів на послуги підприємством здійснюється відповідно до річних планів надання послуг і економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних і галузевих нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов'язкових платежів) та цін у планованому періоді, встановлених на підставі прогнозних індексів цін підприємства.

Тариф на вивезення ТБО сформовані на підставі квартального плану, а ні річного, як це передбачено Постановою КМ України від 26.07.2006 р. № 1010. Тобто тарифи сформовані та розраховані без економічного обґрунтування.

Відповідно до п. 1.3., 1.4.Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженого наказ Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01 р. № 298/519, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2001 р. за N 1047/6238 відповідно до Закону України «Про ціни і ціноутворення» необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню і зараховується в дохід відповідного бюджету із застосуванням штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки за належністю. Підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказів які б підтверджували протиправність винесеного рішення позивач не представив, а доводи, викладені їм у позові, спростовуються матеріалами справи.

З викладених підстав, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони – суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені з нею документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 3 ст. 160 КАС України, вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 13.09.2007 р., постанова складена та підписана суддею у повному обсязі 03.10.2007р.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158 – 161, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.