ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007 року                                                                                   Справа № 22/241-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –  Шевченко Я.В., юрисконсульт, довіреність № 85-175юр  від 20.06.07;

відповідача (1)  –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в судовому засіданні 10.12.2007р. (а.с.82);

відповідача (2) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.83);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерінвест” м.Алчевськ Луганської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2007 року

у справі № 22/241-07

за позовом  відкритого акціонерного товариства “АрселорМіттал Кривий Ріг”, м.Кривий Ріг

до В/1 –державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

В/2 –товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерінвест”, м.Алчевськ Луганської області

про  стягнення 619 грн. 92 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2007р. (дата підписання 12.10.2007р.(суддя Пуппо Л.Д.)) по справі № 22/241-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “АрселорМіттал Кривий Ріг” м.Кривий Ріг (далі –ВАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”) до  державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця” (перший відповідач)) та товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерінвест” м.Алчевськ Луганської області  (далі –ТОВ “Інтерінвест” (другий відповідач)) про стягнення 619 грн. 92 коп. було здійснено процесуальне правонаступництво і замінено позивача у справі ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” на ВАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”; стягнуто з другого відповідача на користь позивача 280 грн. 44 коп. основного боргу, 46 грн. 14 коп. державного мита, 53 грн. 38 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позовних вимог та в частині позовних вимог до першого відповідача –було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем-2 договірних зобов’язань по постачанню продукції в повному обсязі (недовантаження), в частині відмови в позові до першого відповідача –відсутністю вини першого відповідача, а також з завищенням вартості недостачі в зв’язку із невірним застосуванням норми вологості; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.1166 ЦК України, ст.ст.129, 111, 114 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся другий відповідач  по справі –ТОВ “Інтерінвест” м.Алчевськ Луганської області, оскаржує рішення на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам та матеріалам справи, зокрема:

- господарський суд дійшов неправильного висновку про те, що заподіяння майнової шкоди позивачу стало наслідком невірного визначення відповідачем-2 маси вантажу у залізничній накладній, що спростовується  наданими відповідачем-2 доказами –залізничною накладною, реєстром зважування вагонів за місяць, технічним паспортом на ваги;

- господарський суд дійшов невірного висновку про те, що вина другого відповідача підтверджується комерційним актом, оскільки зазначеним актом лише зафіксовано факт того, що маса нетто у вагоні, менше маси, зазначеної у залізничній накладній; матеріалами справи не доведено згідно зі ст..1166 ЦК України, що шкоду спричинено при наявності відповідача-2;

- господарським судом не прийнято до уваги, що акт приймання у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965р. № П-6 не складався, а представник вантажовідправника для участі в прийманні, всупереч вищевказаній Інструкції, не викликався;

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.4-3, 33 ГПК України.

Відповідач-1 –ДП “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ, у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам справи, вимогам закону.

Представник позивача в судове засідання 10.12.2007р. підтримав доводи першого відповідача, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність рішення господарського суду вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, правом надання відзиву згідно зі ст..96 ГПК України позивач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, по залізничній накладній № 49362050 тридцятого березня 2007 року на адресу позивача в п/вагоні № 67145409 на адресу ВАТ “МітталСтіл Кривий Ріг” надійшов вантаж –антрацит (сорту АКО), завантажений у вологому стані, навалом (а.с.12-13).

На вимогу вантажоотримувача (позивача) було здійснено перевірку маси вантажу, про що було складено комерційний акт АЭ 022710/229 (а.с.11) у відповідності до ст..129 Статуту залізниць України.

В результаті перевірки маси нетто у п/вагоні № 67145409 було встановлено, що маса нетто становить на 1,95 тон менше проти відвантажувальних документів –залізничної накладної. З урахуванням норм природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбаченої абзацом 2 п.27 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України (затверджених наказом Мінтрансу України від 09.12.2002р. № 873 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 29.12.2002р. за № 1030/7318) –2% маси, зазначеної в перевізних документах (вантажі здані до перевезення в сирому або вологому стані), недостача маси нетто становила 0,57 тон вартість якої становить 290 грн. 44 коп. (з ПДВ).

Вартість продукції, поставленої по залізничній накладній № 49362050 в п/вагоні № 67145409 сплачена позивачем в повному обсязі, що ніяким чином не спростовується скаржником будь-якими доказами в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, підтверджується рахунком № 61/03, платіжним дорученням № 1/07853 від 26.04.2007р. (а.с.14-15).

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними  кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується    доставити    довірений    їй другою   стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його  особі, яка  має  право на одержання вантажу (одержувачеві),  а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення  договору  перевезення  вантажу  підтверджується складанням   транспортної   накладної   (коносамента)   або  іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у  разі  порушення зобов'язань,  що випливають із договору перевезення,  сторони  несуть  відповідальність,  встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457, Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права  і   відповідальність   залізниць,   а   також підприємств,  організацій,  установ  і громадян,  які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок  укладання   договорів, організація та  основні  умови  перевезення  вантажів,  пасажирів, багажу,  вантажобагажу  і  пошти,  основні  положення експлуатації залізничних під'їзних колій,  а також взаємовідносини залізниць  з іншими  видами транспорту.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ  встановленої  форми, оформлений  відповідно  до  цього  Статуту  та  Правил  і  наданий залізниці відправником разом з вантажем.  Накладна є  обов'язковою двосторонньою  письмовою формою угоди на перевезення вантажу,  яка укладається між відправником  та  залізницею  на  користь  третьої сторони  -  одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчується комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Згідно зі  статтею 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантажений засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.5 Інструкції  “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання, затверджену Держарбітражем СРСР № П-6 у всіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи псування вантажу, невідповідність найменування і ваги вантажу чи кількості даним, вказаним у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, одержувач повинен витребувати від органу транспорту складання комерційного акту.

Вантажоодержувач витребував від залізниці складання комерційного акту, який відповідає Правилам складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.02 №334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 № 567/6855, і обґрунтовано прийнятий судом першої інстанції як належний доказ недостачі відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Як вбачається з комерційного акту від 31.03.2007р. АЭ № 022710/229, вантаж прибув з масою меншою, ніж зазначено в накладній на 1950 кг. Навантаження рівномірне, нижче бортів на 25 см, вантаж маркований вапном, маркування не пошкоджено. Вантаж прибув у вагоні з щільно зачиненими люками, завареними дверима.

Оскільки з комерційного акту , який приймається судом, як належний доказ недостачі, не вбачається ознак втрати вантажу при перевезенні,  відповідальність за недостачу повинна бути покладена на вантажовідправника.

Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Отже за всі відомості (вага, вологість, рівень навантаження) зазначені в накладній, несе відповідальність вантажовідправник.

Враховуючи викладене, доводи скаржника не можуть бути прийняті, а колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо покладання відповідальності за недостачу за угодою про перевезення на вантажовідправника,  правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103- 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2007р. по справі № 22/241-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерінвест” м.Алчевськ Луганської області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко