ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"07" травня 2007 р.                                                                              Справа № 20/090-07

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Цибулівський цукровий завод”, смт. Цибулів

до
Державного підприємства дослідного господарства „Шевченківське”, с. Денихівка Тетіївського району

про
стягнення 7426,31грн.

Суддя  Іваненко Я.Л.

В засіданні приймали участь:

від позивача
Драчук С.В., довіреність б/н від 04.03.2007р.

від відповідача
не з’явився

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Цибулівський цукровий завод”, смт. Цибулів (надалі - позивач) до Державного підприємства дослідного господарства „Шевченківське”, с. Денихівка Тетіївського району (надалі - відповідач) про стягнення 7426,31грн., з яких 6225,00грн. заборгованості, 890,21грн. інфляційних нарахувань, 311,10грн. три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.03.2007р. розгляд справи було призначено на 02.04.2007р. Розгляд справи відкладався у зв’язку з неявкою представника позивача в судове засідання.

В судовому засіданні 19.04.2007р. позивач позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого обов’язку щодо оплати отриманого на підставі договору купівлі-продажу №23 від 11.04.05р. товару.

Представник відповідача вимог ухвали суду від 02.04.2007р. не виконав, письмового відзиву та витребуваних судом документів не надав.

За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні 19.04.2007р. було оголошено перерву до 07.05.2007р. на 11.00год., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 07.05.2007р. представник позивача надав уточнення до позовної заяви №01.92 від 20.04.2007р., в якому вказав на помилкове визначення ним періоду нарахування 3% річних та просить стягнути з відповідача зменшений їх розмір в сумі 306,51грн., які нараховано з 26.04.2005р. по 18.12.2006р.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, в судове засідання 07.05.07р. не з’явився, відзиву та витребуваних ухвалами суду документів повторно без поважних причин не надав. Тому справа відповідно до ст. 75 ГПК України розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне.

11.04.2005 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу №23 (далі - договір).

Відповідно до р. 1 цього договору позивач зобов’язався продати, а відповідач  - прийняти й оплатити вапно гашене (товар) на умовах, визначених договором. Відповідно до р.2 договору приймання-передача товару здійснюється на складі, де відпускається товар продавцем, протягом 10-ти робочих днів з моменту підписання договору в кількості – залежно від замовлень покупця та на загальну суму, яка визначається як добуток фактичної кількості отриманого товару за ціною 250,00грн. за одну тону товару (згідно додаткової угоди від 14.14.2005р. до договору №23 від 11.04.2005р.).

На виконання договору, на підставі видаткових накладних №73 від 11.04.05р., №79 від 12.04.05р., №93 від 14.04.05р., №104 від 15.04.05р. скріпленими печатками та підписами уповноважених представників сторін, та довіреностей НАЮ №253370 від 11.04.2005р. та НАЮ №253371 від 14.04.2005р., належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи, позивачем передано, а відповідачем отримано товар на загальну суму 6225,00 грн.

Відповідно до р. 3  договору, відповідач зобов’язався сплатити вартість поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом десяти банківських днів з моменту передачі товару.

Я вбачається з матеріалів справи відповідач в порушення умов договору за отриманий товар не розрахувався, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 6225,00грн.

Згідно частини першої ст.193 Господарського кодексу України № 436-ІУ від 16.01.2003р. (надалі ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною сьомою цієї статті не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Одним із основних видів господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання. А згідно ст.174 ГК України господарські зобов'язання виникають із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 ГК України зазначається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у статті 55 ГК України та інші, наділені господарською компетенцією.

Крім того, статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 6225,00грн. заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими, документально підтверджуються, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини першої ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник   вважається   таким,   що   прострочив,   якщо   він   не   приступив   до   виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції з прострочених відповідачем сум в розмірі 890,21 грн. та три відсотки річних, розмір яких, згідно перерахунку позивача, становить 306,51грн., що є обґрунтованим, правомірним та підлягає задоволенню.

Відповідач своїми процесуальними правами, наданими йому ГПК України, не скористався, в судове засідання без поважних причин не з’явився, заперечень щодо суми заборгованості перед позивачем і доказів її відсутності (повного (часткового) погашення) не надав.

На підставі ст.49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-84 ГПК України, господарський суд,–

вирішив:

1.  Позовні вимоги  задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства дослідного господарства „Шевченківське” (09832, Київська область, Тетіївський район, с. Денихівка, код 00497696) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Цибулівський цукровий завод” (09114, Черкаська область, Монастирищенський район, смт. Цибулів, вул. Леніна, 1, код 32256655) 6225,00грн. (шість тисяч двісті двадцять п’ять грн. 00коп.) основної заборгованості, 890,21грн. (вісімсот дев’яносто  грн. 21коп.) втрат від інфляції, 306,51грн. (триста шість грн. 51коп.) 3% річних та судові витрати: 117,93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та  101,94 грн. державного мита.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя