ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.11.07                                                                                           Справа  № 24/89

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування” від 01.10.2007 р. № 566

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2007 р.

у справі № 24/89

за позовом державного підприємства Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування”, м.Львів

до відповідача-1 Яворівської міськради Львівської області, м.Яворів Львівської обл.

до відповідача-2 ПМП “Шанс”, м.Яворів Львівської обл.

про витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача-1 – не з”явився,

від відповідача-2 –Микуш І. (директор),

Поставитюк В.В. (представник, довіреність № 115 від 23.07.2007 р. в матеріалах справи)

Представнику відповідача-2 роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки відповідач-2 не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2007 р. у справі № 24/89 (суддя Хабіб М.І.) у задоволенні позову про зобов”язання ПМП “Шанс” повернути позивачу нежитлове приміщення пл.82, 9 м 2 , що знаходиться в буд. № 41 по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл., відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що на момент подання позовної заяви не існує нежитлового приміщення у тих розмірах і в тому вигляді, в якому воно було прийняте в комунальну власність, так як фактично існує 4 окремих приміщення.

Позивач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що спірне приміщення існує, незважаючи на його поділ на 4 окремі приміщення; рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2004 р. у справі № 3/94-5/135 визнано недійсним рішення Яворівської міської ради № 303 від 04.12.2001 р. “Про передачу житлового фонду в комунальну власність” у частині прийняття в комунальну власність нежитлового вбудованого приміщення магазину пл.355 м 2 в будинку № 41 по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл., тобто це приміщення незаконно прийнято в комунальну власність; позивач має право витребувати належне йому майно в особи (відповідача-2), яка ним володіє, оскільки на момент подання позову спірне майно існує в натурі, не змінило свого господарського призначення та може бути повернено законному власнику.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні відповідач-2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Позивач і відповідач-1 своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористалися, явки повноважних представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повернення поштових повідомлень з підписом про отримання ухвал (поштові повідомлення про вручення знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.10.2007 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача-1 за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.12.2001 р. Яворівською міською радою прийнято рішення № 303, яким вирішено прийняти в комунальну власність житлові будинки та вбудовані-прибудовані нежитлові приміщення, зокрема, буд. № 41 по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл. (а.с.38-39, Том 1/Всього - 2).

На підставі рішення ХХ-ої сесії ІІІ-го скликання Яворівської міської ради від 04.12.2001 р. № 303 Львівським ОДК БТІ та ЕО 12.04.2002 р. зареєстровано (реєстровий № 87) за Яворівською міською радою право власності на будинок № 43 /41н/ в цілому в м. Яворові по вул.О.Маковея, про що видано свідоцтво на право власності  серії КММ № 001671 (а.с.34, Том 1/Всього - 2).

Прийнявши в комунальну власність будинок № 41 по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл., в якому знаходилися вбудовані нежитлові приміщення магазину, Яворівська міська рада розділила  приміщення на 4 частини та продала 4-м різним особам.

Так, за договором купівлі-продажу від 02.03.2004 р. Яворівська міська рада продала, а ПМП „Шанс” купив нежитлові приміщення площею 82,9 кв.м., що знаходяться в буд.41 по вул. О.Маковея в м.Яворові Львівської обл. Договір  нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за № 212 (а.с.12-13, Том 1/Всього - 2).

На підставі названого договору та рішення про реєстрацію права власності  за ПМП „Шанс” зареєстроване право власності на нежитлові приміщення площею 82,9 кв.м в буд.41 по вул. О.Маковея в м.Яворові Львівської обл., що підтверджено витягом  обласного КП Львівської обласної ради „БТІ та ЕО” № 13939758 від 20.03.2007 р.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників відповідача-2, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2007 р. у справі № 24/89 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2004 р. у справі № 3/94-5/135 (3/11-16/85) позов військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони  України „Управління торгівлі Західного оперативного командування” до Яворівської міської ради за участю третьої особи на стороні відповідача - Яворівської КЕЧ району  задоволено,  визнано недійсним рішення Яворівської міської ради № 303 від 04.12.2001 р. „Про передачу житлового фонду в комунальну власність м. Яворова” в частині прийняття у комунальну власність Яворівською міською радою вбудованих–прибудованих нежитлових приміщень  у будинку № 41 по вул. О.Маковея у м. Яворові Львівської обл. (а.с.14-16, Том 1/Всього - 2).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від  24.02.2005 р. (а.с.18-19, Том 1/Всього - 2) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2006 р. (а.с.20-21, Том 1/Всього - 2) дане рішення суду залишено без змін.

Отже, судом встановлено факт незаконної передачі та прийняття у комунальну власність відповідачем-1 приміщення магазину, вбудованого в будинок № 41 по  вул. О.Маковея в м.Яворові Львівської обл.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач-2 придбав частину майна (82,9 кв.м), незаконно прийнятого відповідачем-1 у комунальну власність, за відплатним договором купівлі-продажу, укладеним 02.03.2004 р. з відповідачем-1 - Яворівською міською радою.

На момент укладення відповідачами договору купівлі-продажу від 02.03.2004 р. рішення № 303 від 04.12.2001 р. „ Про передачу житлового фонду в комунальну власність м. Яворова”, на підставі якого було зареєстровано за відповідачем-1 право власності на будинок № 41 в цілому по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл., не було скасоване чи визнане недійсним.

Таким чином, відповідач-2 є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати, що відповідач-1 неправомірно прийняв у комунальну власність нежитлові приміщення, які знаходяться в будинку № 41 по  вул. О.Маковея в м.Яворові Львівської обл.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи,  яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний про  те, що набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі  іншим шляхом.

Об”єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Питання про можливість повернення індивідуально визначеної речі, яка зазнала змін, переробки, має вирішуватися залежно від характеру таких змін, їх істотності. Якщо майно змінило своє початкове господарське призначення, слід визнати, що підстав для задоволення віндикаційного позову немає, і настають наслідки, аналогічні загибелі майна, тобто власник має право лише на відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, інвентаризаційної справи станом на 28.09.1989 р., площа магазину, який знаходиться в будинку № 41 по вул.О.Маковея у м.Яворові Львівської обл., становить 341,8 кв.м. (177,8 + 164,0). В інвентаризаційній відомості (додатку до акту приймання-передачі будівель і споруд № 2 від 25.12.1991 р.) вказана площа магазину 355 кв.м.

Тому покликання апелянта на те, що спірне приміщення існує, незважаючи на його поділ на 4 окремі приміщення, не заслуговують на увагу з огляду на вищевикладене.

Як зазначено вище, після прийняття у комунальну власність приміщення було поділене на 4 окремих приміщення (84,9 кв.м; 91,2 кв.м; 83,8 кв.м; 91,0 кв.м), які були продані 4 особам.

Технічними паспортами та  свідоцтвами на право власності підтверджено, що на момент подання позову є 4 окремі приміщення загальною площею 347,1 кв.м, а саме:

-          приміщення площею 82,9 кв.м., зареєстроване на праві власності за відповідачем -2 – ПМП „Шанс” (до переобладнання площа становила-84,9 кв.м);

-          приміщення площею 94,1 кв.м, зареєстроване на праві власності за гром. Дубіль А.Т (до переобладнання площа приміщення становила 91,2 кв.м);

-          приміщення площею 79,1 кв.м., зареєстроване за гром. Черником В.М. (до переобладнання площа приміщення становила 83,8 кв.м.);

-          приміщення площею 91,0 кв. М, зареєстроване на праві власності за ПП „Сувекспрес”.

Всі приміщення  відокремлені одне від одного, облаштовані окремими входами.

Рішеннями № 39 від 05.02.2003 р., № 494 від 08.04.2004 р., № 541 від 07.09.2005 р., проектно-технічною документацією, технічним паспортом, договорами на виконання робіт, актами приймання-передачі виконаних робіт підтверджено, що приміщення, яке належить відповідачеві-2 - ПМП „Шанс”,  обладнано окремим входом, від”єднано від системи центрального опалення будинку, в приміщенні встановлено індивідуальне опалення, освітлення, водопостачання, каналізація, приміщення газифіковане відповідачем-2, біля приміщення облаштована прибудинкова територія.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент подання позову не існує нежитлового приміщення  у тих розмірах та тому вигляді, в яких це нежитлове приміщення було на момент прийняття його у комунальну власність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приміщення, яке було прийняте у комунальну власність на підставі рішення № 303 від 04.12.2001 р., на момент подання позову не існує, оскільки це приміщення зазнало істотних змін. Фактично існує чотири окремі приміщення,  технічні характеристики та сума площі яких не відповідають характеристикам та площі приміщення, прийнятого у комунальну власність, у зв”язку з істотними змінами, тому відсутні підстави для задоволення позову про повернення майна.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2007 р. у справі № 24/89 залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України “Управління торгівлі Західного оперативного командування” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                        М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                      Г.Т.Кордюк