ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"20" грудня 2007 р.
Справа № 05/128-11А.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуко», м. Київ

до відповідача Луцької міської ради, м. Луцьк

про визнання нечинними рішень та зобов’язання вчинити дії

Суддя          Бондарєв С. В.

при секретарі          Кулай А.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача : Богачук Я.О. – дов. б/н від 20.11.2007р.

від відповідача : - Гонта О.Ю. – дов. 19.12.2007р.

-  Гордійчук М.А. – дов. від 17.09.2007р. №1.1-16/1789.

Представникам сторін в судовому засіданні були роз’яснені права і обов’язки передбачені ст.ст. 49, 51 КАСУ. Згідно клопотань технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Суть спору: Позивач – ТзОВ «Яблуко» звернувся до суду з позовом (з врахуванням уточнення від 17.12.2007р.) в якому просить визнати нечинним та скасувати рішення Луцької міської ради від 27.12.2006 р. №9/67 „Про відмову в продажі земельних ділянок”, в частині відмови у продажу земельної ділянки площею 0,5166 га за адресою місцезнаходження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37; визнати нечинним та скасувати рішення Луцької міської ради від 29.08.2007 р. №17/37  „Про відмову у продажі у власність земельної ділянки ТзОВ „Яблуко” для обслуговування виробничої бази по вул.Запорізькій,37”; зобов’язати Луцьку міську раду продати Товариству з обмеженою відповідальністю «Яблуко» (Код ) земельну ділянку площею 0,5166га, яка знаходиться за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Запорізька, 37, шляхом укладення договору купівлі-продажу на умовах викупу згідно раніше поданих документів.

Свої  уточнені позовні вимоги позивач в позові, заяві від 17.12.2007р., в судовому засіданні обґрунтовує статтями 120, 127, 128 Земельного кодексу України, посилається на право власника нерухомого майна на викуп земельної ділянки, необхідної для обслуговування об’єкта нерухомості; вказує на невмотивованість і незаконність оскаржуваних рішень, а також на те, що позивачем були дотримані всі вимоги чинного законодавства по виготовленню та поданню технічної документації, в тому числі й ті, на які вказував відповідач.

Відповідач в запереченні на позов, в судовому засіданні позов заперечив, оскільки вважає, що міська рада мала право приймати таке рішення, оскільки відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад відносяться до повноважень місцевих рад, і в даному випадку міська рада вирішила розпорядитися таким чином. Право власності на об’єкти нерухомості не є безспірною підставою належності на праві власності земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

встановив:

27.05.2002 р., між ТзОВ «Яблуко» та ТзОВ Волинське обласне підприємство «Медтехніка» ЛТД, було укладено Договір купівлі-продажу №7, за яким ТзОВ «Яблуко» набувало у власність об’єкти нерухомості за адресою місцезнаходження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37. До зазначених об’єктів нерухомості належали:

1) Гараж з металоконструкцій, корисною площею – 216,0 кв. м.;

2) Гараж з металоконструкцій, корисною площею – 32,0 кв. м.;

3) Гараж з металоконструкцій, корисною площею – 68,0 кв. м.;

4) Гараж з металоконструкцій, корисною площею – 220,0 кв. м.;

5) Гараж з металоконструкцій, корисною площею – 262,0 кв. м.;

6) Приміщення прохідної, корисною площею – 13,0 кв. м.;

7) Склад з металоконструкцій, корисною площею – 230,0 кв. м.;

8) Приміщення прорабської, корисною площею – 42,0 кв. м.;

ТзОВ «Яблуко» здійснило державну реєстрацію об’єктів нерухомого майна за вищезазначеним переліком, про що свідчать реєстраційне посвідчення «На об’єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам» видане Волинським обласним бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2002 року (серія АЮ № 01978) на будівлю гаража Д-І площею 204,6 кв. м., прорабської та гаража Є-І площею 107,8 кв. м., 3-и гаража Е-І площею 624,5 кв. м., прохідної Ж-І площею 11,3 кв. м., складу З-І площею 200,3 кв. м.; реєстраційне посвідчення «На об’єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам» видане Волинським обласним бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2002 року (серія АЮ № 01976) на будівлі майстерні А-І площею 732,1 кв. м., будівлі майстерні Б-І площею 257,7 кв. м., вагон будинок Г-І площею 22,9 кв. м., 4-ри вагона будинку В-І, И-І загальною площею 81,4 кв. м.

ТзОВ «Яблуко» звернулося до відповідача з заявою про відведення у власність шляхом викупу земель, розташованих під будівлями та спорудами, та частини земель, які є невід’ємними від останніх та являються необхідними для їх обслуговування.

Згідно рішення Луцької міської ради від 30.08.2002 р., ТОВ «Яблуко» було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки розташованої за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37.

На підставі дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки Луцької міської ради від 30.08.2002 року № 1609-5.25, позивач виготовив проект землеустрою земельної ділянки площею 0,5166 га.

Згідно п. 1 рішення Луцької міської ради від 27.12.2006 року № 9/67 позивачу без мотивації відмовлено у продажі земельної ділянки по вул. Запорізькій, 37 у м. Луцьку, рекомендовано заключити договір оренди на користування земельними ділянками.

Пізніше позивач повторно звернувся до Луцької міської ради зі зверненням про продаж спірної земельної ділянки. Згідно рішення Луцької міської ради №17/37 від 29.08.2007 р., відповідач знову без наведення мотивів, прийняв рішення про відмову у продажу (викупі) земельної ділянки у власність ТОВ «Яблуко», з рекомендацією укладення договору оренди.

Однак з такою позицією відповідача погодитися неможливо.

Згідно з частиною 3 статті 128 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної республіки Крим, місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська ради, державний орган приватизації у місячний термін розглядає заяву і приймає рішення про продаж земельної ділянки або про відмову в продажу із зазначенням причин відмови.

Перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки зазначений п. 5 ст. 128 Земельного кодексу України:

–          неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

–          виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

–          якщо щодо суб’єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності.

В оскаржуваних рішеннях не зазначена жодна з цих підстав, що підтверджує обґрунтованість вимог позивача щодо визнання рішень нечинними. Більше того — вказані рішення не містять жодних обґрунтувань відмови.

Вимоги про зобов’язання здійснити продаж земельної ділянки обґрунтовані ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України, відповідно до якої продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс) крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об’єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

На спірній земельній ділянці розміщені об’єкти нерухомого майна, що є у власності позивача, тому дана ділянка підлягає продажу шляхом викупу згідно вимог чинного законодавства України та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для обслуговування виробничої бази, на умовах викупу (згідно поданих раніше позивачем відповідачу документів), шляхом укладення договору купівлі-продажу. При цьому, враховано, що відповідачем вже двічі невмотивовано відмовлено позивачу в задоволенні заяв.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 КАСУ.

В адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язки доказування  правомірності свого діяння, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Луцька міська рада не довела правомірності рішень, якими було відмовлено у передачі земельної ділянки у власність, а в судовому засіданні встановлено факт порушення прав позивача оспорюваними рішеннями.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у  осіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Тому суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підставні і підлягають до задоволення. Оскаржувані рішення слід визнати нечинними,

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, 120, 127, 128 Земельного кодексу України, ст.ст.70, 71, 86, 87, 89, 94, 157, 159, 160-164 КАС України, господарський суд,-

постановив:

1.          Визнати нечинним рішення Луцької міської ради від 27.12.2006 р. №9/67 «Про відмову в продажі земельних ділянок», в частині відмови у продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37;

2.          Визнати нечинним рішення Луцької міської ради від 29.08.2007 р. №17/37 «Про відмову у продажі у власність земельної ділянки ТзОВ «Яблуко» для обслуговування виробничої бази по вул. Запорізькій, 37».

3.          Зобов’язати Луцьку міську раду продати Товариству з обмеженою відповідальністю «Яблуко» (Код ) земельну ділянку площею 0,5166 га, яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Запорізька, 37 шляхом укладення договору купівлі-продажу на умовах викупу згідно раніше наданих документів.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ – з дня складання в повному обсязі . Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного господарського суду України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Дата виготовлення повного

тексту постанови: 24.12.2007р.

Суддя                                                             Бондарєв С.В.