ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.07 р.                                                                               Справа № 44/248пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Іванковій Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Лего” (представник Родіков П.Н., довіреність від 04.07.07 року) до управління міського майна Маріупольської міської ради (представник Бурлаченко О.В., довіреність від 20.08.07 року) та до товариства з обмеженою відповідальністю „СП Конкріт Строй” (представник Оганджанян В.С., довіреність від 13.03.07 року), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Маріупольської міської ради (представник Кравченко Т.О., довіреність від 21.06.07 року) про визнання недійсним договору на довгострокову оренду нежитлового приміщення від 30.03.07 року, укладеного між управлінням міського майна Маріупольської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю „СП Конкріт Строй”, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Лего” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до управління міського майна Маріупольської міської ради (далі – Управління) та до товариства з обмеженою відповідальністю „СП Конкріт Строй” (далі – Фірма) з вимогами про визнання недійсним договору на довгострокову оренду нежитлового приміщення від 30.03.07 року (далі – Договір), укладеного між відповідачами, згідно якого передано в оренду підземний перехід за адресою місто Маріуполь, проспект Леніна 71а, розташований на перехресті проспектів Леніна та Металургів у місті Маріуполі (далі – Перехід). Позовні вимоги Товариства, яке в теперішній час вважає себе законним користувачем Переходу та продовжує сплачувати орендну плату, ґрунтуються на переважному праві на продовження та на чинності договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року, за яким наймодавець Державне комунальне шляхово-експлуатаційне управління міста Маріуполя (далі – Підприємство) передало Перехід у тимчасове оплатне користування наймачеві Товариству. Окрім того, Товариство зазначає, що при укладенні Договору Управління та Фірма порушили 15-денний строк на його укладення, передбачений протоколом засідання конкурсної комісії № 1 від 06.02.07 року.

Судом згідно статті 27 ГПК України за клопотанням відповідача Фірми залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору – Маріупольську міську раду (далі – Рада), в розпорядженні якої фактично перебуває Перехід, як об’єкт права комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя.

Представник Товариства в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та в порядку статті 22 ГПК України висунув клопотання щодо витребування низки доказів – примірника оспорюваного Договору, документів щодо індивідуалізації предмету оренди за Договором, акту оцінки предмету Договору, копії договору страхування Переходу, копії договорів на комунальні послуги з обслуговування Переходу, погодження на реконструкцію Переходу, акт державної комісії про прийняття в експлуатацію Переходу та інш., яке частково, в межах доказів, які мають відношення до предмету спору, задоволене судом.

Позивач додатково висунув клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Фірмі здійснювати реконструкцію Переходу та вчиняти на цьому об’єкті будь-які будівельно-ремонтні роботи.

Відповідач Управління заперечив проти позову, зазначивши, що строк дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року скінчився 01.01.03 року, а наймодавець Підприємство був ліквідований 18.07.06 року, через що зазначена угода у будь-якому разі припинилася. Подальше передавання Переходу в оренду можливе лише на конкурсних засадах, тому 06.02.07 року відбувся конкурс на право оренди Переходу, переможцем якого стала Фірма, з якою згодом укладено відповідний Договір. Управління вважає, що у Товариства відсутній правовий інтерес до спору, окрім того, вказаний вище конкурс жодним чином не оспорений та не визнаний недійсним.

Представник Фірми в судовому засіданні заперечив проти позову на підставах, аналогічних тим, що наведені Управлінням, та проінформував про місце розташування орендованої за Договором площі, надавши відповідні викопіювання та будівельні проекти. Порушення встановленого протоколом № 1 від 06.02.07 року 15-денного строку укладення Договору Фірма вважає несуттєвим та таким, що не може тягнути недійсність нотаріально посвідченого Договору.

Третя особа без самостійних вимог Рада висловила незгоду з позовними вимогами та пояснила, що рішення виконавчого комітету Ради про передачу Переходу Товариству в оренду скасоване в 2001 році, а речові права Товариства на перехід припинилися з ліквідацією наймодавця Підприємства. Рада повідомила про те, що акт прийняття Переходу в експлуатацію не зберігся та пояснила причини розбіжностей у адресній ідентифікації Переходу.

В порядку статті 69 ГПК України за клопотанням сторін строк вирішення спору продовжувався до 03.11.07 року. В судовому засіданні оголошувалась перерва з 17.09.07 року до 18.10.07 року.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12493572 від 14.11.06 року, нежитлове приміщення підземного переходу площею 1’625,4 м2 за адресою місто Маріуполь, проспект Леніна 71а (проспект Республіки) віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Розбіжність у визначенні реєстраційними органами адреси Переходу (проспект Леніна або Республіки) за висновком суду логічно пояснюється змістом рішення Жданівської міської ради депутатів трудящих від 20.04.1960 року № 163, згідно якого проспект Республіки в місті Жданів (Маріуполь) перейменовано у проспект Володимира Ілліча Леніна.

Протоколом засідання конкурсної комісії про передачу в оренду підземного переходу, розташованого на перехресті проспектів Леніна та Металургів в місті Маріуполі від 12.12.06-06.02.07 року № 1 Фірму одностайно визнано переможцем конкурсу на право тимчасового користування Переходом, через те, що Фірма запропонувала найбільший розмір орендної плати та найбільш відповідні висунутим вимогам проекти архітектурно-планувальних рішень Переходу. Рішенням конкурсної комісії Управління зобов’язано у 15-денний строк укласти з Фірмою Договір.

30.03.07 року наймодавець Управління та наймач Фірма уклали Договір, відповідно до якого орендареві до 28.03.12 року надане право оплатно користуватися частиною Переходу у розмірі 320 м2. Зазначений Договір в порядку статей 793-794 ЦК України піддано нотаріальному посвідченню (реєстровий номер 1640) та державній реєстрації (запис 2000496, 30.03.07 року, 1619 година).

18.04.07 року рішенням виконавчого комітету Ради № 119 Фірма отримала дозвіл на капітальний ремонт та реконструкцію Переходу.

Водночас, оцінюючи з юридичної точки зору заявлені позивачем підстави позовних вимог щодо визнання Договору недійсним, суд вважає зазначені підстави цілком необґрунтованими в доказовому та правовому розумінні.

Зокрема, дослідивши договір оренди підземного переходу від 19.02.93 року, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства та Товариства і чинність якого, на думку позивача, є основною підставою для визнання Договору недійсним через порушення цим правочином речових прав Товариства, – суд дійшов висновку, що укладена між наймодавцем Підприємством та наймачем Товариством угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм статей 256-276 ЦК УРСР, 759-786 ЦК України та приписів Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Таким чином, в силу статті 256 ЦК УРСР, статті 759 ЦК України, статті 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, а також пункту 1 договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року, Підприємство зобов’язалося надати, а Товариство – прийняти у строкове (на п’ять років) платне користування нерухомість Перехід.

Строк дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року визначений пунктом 3.6 угоди – до 19.02.98 року. Протоколом угоди від 27.01.98 року сторони продовжили строк дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року ще на п’ять років – до 2003 року.

Приписи статті 260 ЦК УРСР, статті 764 ЦК України та статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” зазначають, що у разі, коли наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.06 року у справі № 35/280 за позовом Управління до Товариства (за участі Ради та Підприємства) про витребування Переходу з чужого незаконного володіння – встановлено низку юридичних фактів та здійснено судові висновки з наступних питань:

ь          укладення договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року;

ь          продовження протоколом угоди від 27.01.98 року строку дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року на п’ять років;

ь          закінчення строку дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року 01.01.03 року;

ь          відсутність заяв Підприємства та Товариства про припинення або зміну умов договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року – через що договір оренди підземного переходу від 19.02.93 року автоматично пролонгувався після 01.01.03 року на п’ять років, у зв’язку з чим існують правові підстави для правомірного користування Товариством Переходом після 01.01.03 року.

Зазначеною постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.06 року у справі № 35/280 у позові Управління до Товариства про витребування Переходу з чужого незаконного володіння – відмовлено. Це судове рішення набрало законної сили 30.11.06 року, через що воно є обов’язковим для виконання та є таким, що створює для сторін та суду у справі № 44/248пн преюдиційні факти згідно статті 124 Конституції України та статті 35 ГПК України.

Листи Управління № 04-4/1891 від 26.09.02 року, № 04-4/1804 від 12.09.02 року, № 04-4/2064 від 22.10.02 року та № 08-4/2475 від 28.12.02 року на адресу Товариства стосовно неможливості продовження дії договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року після 01.01.03 року – не вважаються судом запереченням наймодавця, визначеним статтею 260 ЦК УРСР, оскільки зазначені листи надсилалися Товариству не наймодавцем, а сторонньою особою, окрім того, їх надіслання здійснене до моменту закінчення договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року, а не після його закінчення.

Таким чином, суд вважає, що згідно статті 260 ЦК УРСР, статті 764 ЦК України та статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” договір оренди підземного переходу від 19.02.93 року є автоматично пролонгованим після 01.01.03 року на п’ятирічний строк.

Наразі, за наданою суду довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА № 931157, юридичну особу Підприємства було припинено 18.07.06 року у зв’язку з визнанням цього суб’єкта банкрутом. Про означене у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 1001998.

Відповідно до статті 33 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” юридична особа припиняється в результаті ліквідації, причому юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Імперативні норми частини 2 статті 781 ЦК України та частини 2 статті 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” визначають, що договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем. Таким чином, системно аналізуючи наведені вище обставини та норми, суд вважає, що договір оренди підземного переходу від 19.02.93 року між Підприємством та Товариством (який є підставою наявності речових прав Товариства на Перехід та основною правовою підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним) – припинився 18.07.06 року.

Посилання позивача на можливе правонаступництво невідомих осіб по правах та обов’язках Підприємства – не беруться судом до уваги, оскільки всупереч статті 33 ГПК України позивач не надав суду доказів цивільного правонаступництва по зобов’язаннях наймодавця Підприємства, а вжиті судом заходи щодо витребування таких доказів залишилися безрезультатними. Окрім того, приписи статей 781 ЦК України та 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” не передбачають можливості продовження строку дії договору найму в разі наявності правонаступництва по правах та зобов’язаннях ліквідованого наймодавця, тому суд доходить висновку, що припинення юридичної особи Підприємства поза всяким розумним сумнівом тягне за собою припинення договору оренди підземного переходу від 19.02.93 року між Підприємством та Товариством.

Таким чином, твердження позивача про порушення умовами Договору приписів статей 48-49 Закону України „Про власність” в частині ігнорування при укладенні Договору речових прав Товариства на Перехід – є безпідставними, оскільки з 18.07.06 року речові права Товариства на згадану нерухомість припинилися. До того ж, обґрунтування позову, поданого 03.07.07 року, нормами статей 48-49 Закону України „Про власність” – є юридично неспроможним, оскільки Закон України „Про власність” втратив чинність 20.06.07 року в день опублікування в газеті Урядовий кур’єр № 108 Закону України „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв’язку з прийняттям Цивільного кодексу України”.

Суд одночасно враховує при вирішенні цього спору й той факт, що рішення конкурсної комісії, викладені у протоколі засідання конкурсної комісії про передачу в оренду підземного переходу, розташованого на перехресті проспектів Леніна та Металургів в місті Маріуполі від 12.12.06-06.02.07 року № 1 (які стали підставою для укладення Договору) – жодним чином не спростовані та не оспорювалися.

Укладення Договору з порушенням 15-денного строку, встановленого рішенням конкурсної комісії – не може слугувати підставою для визнання Договору недійсним через порушення закону (пункт 1 частини 1 статті 203 та стаття 215 ЦК України), оскільки протокол засідання конкурсної комісії про передачу в оренду підземного переходу, розташованого на перехресті проспектів Леніна та Металургів в місті Маріуполі від 12.12.06-06.02.07 року № 1, - не має сили Закону України та взагалі не є актом цивільного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.04 року у справі № 1/10-2004 визначено, що поняття „охоронюваний законом інтерес”, що вживається в законах України у логічно-смисловому зв’язку з поняттям „права”, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об’єктивного і прямо не опосередкований у суб’єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об’єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Правом на звернення до спеціалізованого господарського суду згідно статті 1 ГПК України наділені юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Водночас, за висновками суду, речові права Товариства на Перехід на момент укладення Договору вже не існували, і, як наслідок, не могли бути порушені, через що у задоволенні позову слід відмовити, окрім наведених вище підстав, ще і через відсутність правового інтересу позивача.

Решта тверджень та посилань сторін і учасників процесу – до уваги судом не береться через їх неналежність до предмету спору. Клопотання позивача про забезпечення позову шляхом заборони провадити реконструкцію Переходу – задоволенню не підлягає через непов’язаність цього способу забезпечення позову з предметом спору, а також через те, що позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що відсутність заборони на здійснення будівельних робіт може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про визнання недійсним правочину.

З огляду на наведене, причиною відмови у задоволенні позову є відсутність факту порушення прав позивача на момент звернення до суду, а також доказова та правова безпідставність позовних вимог.

Судові витрати у справі в силу статті 49 ГПК України покладаються судом на позивача.

На підставі ст.124 Конституції України, ст.ст.256-276 ЦК УРСР, ст.ст.203, 215, 759-786 ЦК України, ст.ст.2, 17, 26, 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.33 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, керуючись ст.ст.22, 27, 33, 35, 36, 43, 49, 66-69, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Лего” до управління міського майна Маріупольської міської ради та до товариства з обмеженою відповідальністю „СП Конкріт Строй” про визнання недійсним договору на довгострокову оренду нежитлового приміщення від 30.03.07 року, укладеного між управлінням міського майна Маріупольської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю „СП Конкріт Строй”.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 5 примірниках:1 –позивачу

2-3 –відповідачам 4 –третій особі

5 –господарському суду Донецької області