КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2007                                                                                           № 24/93б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:            Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:           Семеняк Т.В.

За участю представників:

від ініціюючого кредитора – не з’явились;

від боржника – не з’явились;

від Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва – Куракін Ю.В. (довіреність № 12206/9/10-009 від 19.09.2006 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 14.02.2007

у справі № 24/93б (Смілянець В.В.)

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлон"

до                                                   Приватного підприємства "УкрСпецФеріт"

про                                                  банкрутство

Суть постанови і скарги:

Постановою господарського суду м. Києва від 14 лютого 2007 року, яка прийнята у справі № 24/93-б (суддя – Смілянець В.В.), за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Атлон” (надалі – Кредитор, Товариство) до приватного підприємства “УкрСпецФеріт” (надалі - Боржник, Підприємство) про визнання останнього банкрутом, Підприємство визнано банкрутом та відносно нього відкрита ліквідаційна процедура з майновими вимогами в сумі 75 000,00 грн., ліквідатором призначено Товариство, яке зобов’язано за результатами проведеної роботи надати суду звіт та ліквідаційний баланс (а.с. 31-32).

Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва (надалі - Інспекція), не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції постановою, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, а справу передати на розгляд до господарського суду м. Києва (а.с. 113-115). У судовому засіданні 17.12.2007 року представник Інспекції уточнив апеляційні вимоги та просив скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі припинити (а.с. 143-144).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Кредитора та Боржника про дату і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Інспекції, що підтверджується ухвалою від 03.12.2007 року (а.с. 130-131) з відміткою (на зворотному боці) про направлення копій даної ухвали сторонам та скаржнику у справі, копією зазначеної ухвали з поштовим конвертом, яка була направлена Підприємству та повернулась на адресу суду (а.с. 137-139), а причини неявки уповноважених представників Кредитора та Боржника суду невідомі, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Інспекції без участі представників вищезгаданих осіб.

Заслухавши усні пояснення представника Інспекції в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07 лютого 2007 року було порушено провадження у справі № 24/93-б про банкрутство приватного підприємства “УкрСпецФеріт” за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Атлон” в порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 14 лютого 2007 року Підприємство визнано банкрутом та відносно нього відкрита ліквідаційна процедура з майновими вимогами в сумі 75 000,00 грн., ліквідатором призначено Товариство, яке зобов’язано за результатами проведеної роботи надати суду звіт та ліквідаційний баланс (а.с. 31-32).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що заявлені до Боржника вимоги Кредитора є обґрунтованими та документально підтвердженими, а Боржник неспроможний виконати перед Кредитором свої грошові зобов’язання. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (а.с. 31-32).

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції слід визнати таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у постанові місцевого суду, обставинам справи, та з порушенням норм матеріального права (п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає повному скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню. Поряд з цим, апеляційний господарський суд вважає за необхідне справу № 24/93-б передати на розгляд господарського суду м. Києва.

До наведених висновків апеляційна інстанція дійшла, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює  сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України визначено, що апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника. Відповідно до пункту 2 цієї ж статті господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

З аналізу наведених вище положень ст. 52 Закону вбачається, що для визначення відсутнього боржника та визнання його банкрутом, окрім обов’язкового підтвердження наявності кредиторських вимог до боржника, достатнім є підтвердженість хоча б однієї із відповідних ознак: відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження або ненадання протягом року до податкових органів податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, або інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови місцевий господарський суд визнав Підприємство банкрутом як відсутнього боржника, керуючись ст. 52 Закону. При цьому, судом першої інстанції не зазначено, яка саме, передбачена даною статтею Закону, ознака чи ознаки відсутнього боржника є підставами для визначення Підприємства як відсутнього боржника та визнання його банкрутом.

У матеріалах справи наявна довідка № 105 від 20.11.2006 року, якою заступник директора ЗАТ СК “Добриня” Павлов С.В. повідомляє Кредитора про відсутність Боржника за адресою: м. Київ, вул. Московська, 7 (а.с. 17). Дана адреса зазначена як адреса Підприємства у договорі на виконання робіт № 15/11-01 від 15.11.2005 року, у зв’язку з невиконанням зобов’язань за яким у Підприємства виник борг перед Товариством (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Статтею 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” визначено, що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” відомості щодо місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі.

Враховуючи положення наведених норм чинного законодавства, апеляційна інстанція зазначає, що у матеріалах справи на момент прийняття оскаржуваної постанови були відсутні належні докази місцезнаходження Підприємства.

Згідно ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи положення наведеної норми ГПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що така ознака, як відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження, необхідна для продовження провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом в порядку ст. 52 Закону, може бути підтверджена відповідно до ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який містить відомості про відсутність юридичної особи-боржника за її місцезнаходженням.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд не приймає вищезгадану довідку № 105 від 20.11.2006 року в якості належного доказу на підтвердження ознаки відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням у розумінні ст. 52 Закону. У той же час, у матеріалах справи відсутні інші докази на підтвердження даної ознаки, зокрема, витяг з Єдиного державного реєстру, у якому б містилися відомості про відсутність Боржника за його місцезнаходженням. При цьому, місцевим господарським судом, в порушення положень ст.ст. 34, 38 ГПК України, при прийнятті постанови у даній справі не досліджувались та не з’ясовувались місцезнаходження Підприємства, а також, факт наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі відомостей про відсутність Підприємства за його місцезнаходженням.

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази, подані Кредитором до прийняття оскаржуваної постанови, не підтверджують наявність у Підприємства ознак відсутнього боржника, визначених ч 1 ст. 52 Закону, зокрема такої ознаки, як відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням, а відповідно, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання Підприємства банкрутом у порядку, встановленому ст. 52 Закону. Таким чином, вимоги Інспекції про скасування оскаржуваної постанови, що викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає за необхідне передати справу на розгляд господарського суду м. Києва для з’ясування питань щодо наявності підстав для порушення та здійснення провадження у справі про банкрутство Підприємства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 93 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” та ст.ст. 4-1, 4-3, 32, 33, 34, 43, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва задовольнити.

2.Постанову господарського суду м. Києва від 14 лютого 2007 року у справі № 24/93-б скасувати повністю.

3.Справу № 24/93-б передати на розгляд господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

25.12.07 (відправлено)