ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 р.
№ 14/52д/06

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М.- головуючого(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Мамонтової О.М.

розглянувши
касаційну скаргу

АТ “Наш банк”, м. Запоріжжя

на постанову

та рішення
від 15.05.2007 р. Запорізького апеляційного господарського суду
від 26.03.2007 р. господарського суду Запорізької області

у справі
№ 14/52д/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
АТ “Наш банк”, м. Запоріжжя

до
ТОВ “Українська керуюча компанія”, м.Запоріжжя

треті особи
1.          ТОВ “Твердиня”, м. Запоріжжя;
2.          Громадська організація “Вкладники банку “Наш банк”, м. Запоріжжя

про
визнання договору недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники:

відповідача
Кобець О.С., довір.;

третьої особи (І)
Кобець О.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

АТ “Наш банк” звернулося до суду з позовною заявою до ТОВ “Українська керуюча компанія” про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового будинку № 67-06/03 від 19.06.2003 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 р. (суддя Хоролець Т.Г.) у задоволенні позову відмовлено та скасовано забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53, та заборони ТОВ “Українська керуюча компанія” й іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження та/або обтяження будь-якими зобов’язаннями вказаного нерухомого майна.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. (судді: Колодій Н.А. –головуючий, Мірошниченко М.В., Юхименко О.В.) апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ “Наш банк” задовольнити повністю.

На думку заявника касаційної скарги, судами першої та апеляційної інстанції неповно з’ясовані обставини по справі та неправильно застосовано норми матеріального права (ч. 1 ст. 58 Цивільного кодексу УРСР).

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з матеріалів справи, 19.06.2003 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір № 67-06/03 купівлі-продажу нежитлового будинку (далі –договір), згідно з п. 1.1 якого продавець зобов’язався передати у власність покупця, а покупець зобов’язався прийняти у власність та оплатити продавцю вартість нежитлового будинку з прилежними до нього спорудами, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53.

За умовами п. 4.1 договору покупець сплачує продавцю вартість будинку протягом 30-ти календарних днів.

Вартість відчужуваного об’єкту становить 890 000,00 грн. з урахуванням ПДВ (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець зобов’язався протягом 3-ох днів з моменту підписання сторонами цього договору передати покупцю будинок згідно з актом прийому-передачі, а також усю документацію на будинок.

Заперечуючи проти дійсності договору та звертаючись з відповідним позовом, позивач в особі ліквідатора просив визнати його недійсним на підставі ст. ст. 50, 58 Цивільного кодексу УРСР, зокрема, як мниму угоду, посилаючись при цьому на те, що фактична передача майна не відбувалася, а сам договір був укладений без мети переходу права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного кодексу УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Отже, мнима угода існує лише на папері та її сторони не вчиняють будь-яких дій на її виконання.

У зв’язку з чим, при визнанні її недійсною не може бути застосована двостороння реституція.

У даному випадку, як встановлено попередніми судовими інстанціями, згідно з умовами договору сторони підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 19.06.2003 р., за яким продавець передав, а покупець прийняв нежитловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53, а також усю документацію на будинок.

На виконання договору покупець в рахунок оплати нежитлового приміщення з наступного після укладання договору та підписання акта прийому-передачі дня –20.06.2003 р. та по 10.07.2003 р. перерахував продавцю загальну суму у розмірі 890 000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та випискою з особового рахунку відповідача.

Вказане свідчить про те, що сторони здійснили основні дії з реалізації самої угоди.

Враховуючи те, що спірний договір від 19.06.2003 р. укладений та нерухоме майно за ним передано раніше, ніж інший договір від 02.07.2003 р. про продаж цього ж самого майна між тими ж сторонами та інший акт прийому-передачі від 02.07.2003 р., останній договір не може бути підставою для визнання недійсним першого, як мнимого.

Крім того, відповідно до ст. 128 Цивільного кодексу УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як встановлено судами, згідно з п. 1.5 договору право власності на будинок з прилеглими до нього спорудами виникає у покупця з моменту підписання сторонами цього договору, тобто з 19.06.2003 р. При цьому, передача майна також відбулася цього ж дня.

Таким чином, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, набуття права власності по спірному договору купівлі-продажу не пов’язано з обставинами на які посилається позивач.

Порушення приписів Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, а саме завчасне неотримання позивачем витягу з відповідного реєстру та проведення інвентаризаційних робіт, не підтверджує мнимість договору, та відповідно, не тягне за собою визнання його недійсним, а може, як вірно зазначено судом першої інстанції, лише утруднити реєстрацію покупцем права власності.

На підставі наведеного твердження позивача в касаційній скарзі про те, що спірна угода є мнимою, оскільки при її здійсненні відсутня головна ознака угоди –її направленість на виникнення та припинення цивільних правовідносин щодо власності, визнаються колегією суддів безпідставними.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачем не доведено, що угода укладена всупереч встановленим цілям діяльності АТ “Наш банк”.

Посилання в касаційній скарзі на неповне з'ясування судами обставин справи не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин справи доводи касаційної скарги позивача не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

Виходячи з наведеного, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального і процесуального права та підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 50, 58, 128 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу АТ “Наш банк” залишити без задоволення.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 р. у справі № 14/52д/06  залишити без змін.

Головуючий                                                                          Б.М. Поляков

Судді                                                                                    Л.Й. Катеринчук

О.М. Мамонтової