донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.08.2007 р.                                                                          справа № 6/107

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Шевкової Т.А.

суддів
Алєєвої І.В., Стойки О.В.

За участю  представників сторін :

Від позивача :
Хворостяний О.В. за дов. № 9 від 20.07.07р.

Від відповідача:
Гордєєва Н.М. за дов. № Н-01/1998 від 20.06.07р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства „Донецька залізниця”  м. Донецьк

На рішення господарського суду

Донецької області

від
19.06.2007р.

у справі
№ 6/107 (суддя Подколзіна Л.Д.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерсервіс” м. Донецьк

до

Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк

про
стягнення 273281грн. 20коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю  “Інтерсервіс” у квітні 2007р. звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства “Донецька залізниця” суми 273281грн. 20коп., яку позивач вважає безпідставно списаною з його особистого рахунку за послуги по перевезенню вантажів залізницею через територію України до морського порту для подальшого транспортування за межі митної території України.

Господарський суд Донецької області рішенням від 19.06.2007р. по справі № 6/107 задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” м.Донецьк про стягнення з Державного підприємства “Донецька залізниця” 273281грн. 20коп. повністю.

В своєму рішенні господарський суд визнав, що послуги по транспортуванню експортного вантажу є супутніми експорту послугами, вартість яких  включена до митної вартості товарів, залізницею при розрахунку вартості перевезення застосована ставка податку на додану вартість у розмірі 20% в порушення положень п. 6.2 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, сума 273281грн. 20коп. отримана залізницею без згоди платника в порушення ч. 2 ст. 62 Статуту залізниць України та п.2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів. Господарський суд визнав, що при експорті товарів і супутніх такому експорту послуг повинна застосовуватися ставка податку 0% до бази оподаткування, та врахував ті обставини, що експорт товару з міста Часів-Яр Донецької області судном з порту Бердянськ неможливий без транспортування його залізничним транспортом.

Державне підприємство “Донецька залізниця”, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007р. у справі № 6/107 скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято з порушенням п.п.6.2.4 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції із змінами та доповненнями внесеними Законом України від 25.03.2005р. №2505-ІV), Правил перевезення вантажів, (які затверджені Наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р. № 644, за реєстр. в Мінюсті України 24.11.2000р. за № 861/5082).

Заявник скарги вважає, що господарським судом при винесенні рішення не враховані п. 3.1.1 п.3.1 ст.3, п.6.2 ст.6 Закону України “Про податок на додану вартість”, згідно яких транспортні послуги з перевезення експортних вантажів територією України оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 20%, тому висновок господарського суду про те, що при експорті товарів і супутніх такому експорту послуг ставка податку складає 0% до бази оподаткування, вважає помилковим.

Заявник скарги вважає, що з митних деклараціях, наданих позивачем, не вбачається, що відправником до митної вартості товару були включені транспортні послуги і в якій саме сумі, а також в матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували  правильність визначення митної вартості товарів, що експортуються.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” просить рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007р. у справі № 6/107 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності до норм діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст. 9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно  до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” у травні-серпні 2005р. здійснювало організацію перевезень глини Відкритого акціонерного товариства “Часівоярський вогнетривкий комбінат” за дорученням Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) через Бердянський морський торговельний порт для подальшого транспортування на експорт до Італії.

На виконання зобов’язань за договором доручення Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” та Державне підприємство „Донецька залізниця” уклали договір №Э-020019 від 30.12.2004р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно умов даного договору відповідач зобов’язувався здійснювати перевезення вантажів клієнтів позивача, а позивач -  оплачувати надані відповідачем послуги, у тому числі залізничний тариф, плату за користування вагонами, збори за подачу (забирання) вагонів та інші послуги, пов’язані з перевезенням.

Пунктом 3.2 договору сторони встановили право залізниці на списання сум провізної плати, додаткових зборів з особистого рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами та ін.

Із наданих до матеріалів справи відповідачем в підтвердження позовних вимог копій квитанцій про приймання вантажу вбачається, що ВАТ “Часівоярський вогнетривкий комбінат” на станцію Бердянськ Придніпровської залізниці на адресу Бердянського морського порту за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” для Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) відвантажив на експорт глину вогнетривку.

Платником провізної плати за залізничні перевезення вказане Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс”, яке сплачувало вартість перевезення на правах експедитора та на підставі укладеного контракту № Б.В.-196/04/011 віл 01.04.2004р., згідно з умовами якого позивач зобов’язувався за платню і за рахунок покупця організовувати доставку глини.

Державним підприємством “Донецька залізниця” провізна плата за спірні перевезення у травні-серпні 2005р. нарахована з застосуванням податку на додану вартість за ставкою 20%, що склало суму 273281грн. 20коп.

З матеріалів справи вбачається, що дана сума списана з особистого рахунку позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс”, вважаючи списання даної суми неправомірним, звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення даної суми з залізниці у примусовому порядку.

Господарським судом встановлено та відповідає матеріалам справи, що   ВАТ “Часівоярський вогнетривкий комбінат” поставка глини здійснювалась на експорт для Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) змішаними перевезеннями - залізничним та морським.

У залізничних квитанціях, які підтверджують перевезення глини від ВАТ “Часівоярський вогнетривкий комбінат” до Бердянського морського торговельного порту сума провізної плати за перевезення глини вказана без врахування податку на додану вартість.

Ясинуватським ТехПД Донецької залізниці в переліках по списанню сум провізної плати за надані послуги по перевезенню глини вказано про списання сум провізної плати з врахуванням ПДВ в розмірі 20% у сумі 273281грн. 20коп., а саме у травні 2005р. –36059грн. 00коп., у червні 2005р. –96574грн. 00коп., у липні 2005р.- 78740грн. 20коп., 61908грн. 00коп.

Відповідно пункту 1.14 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України N 2505-IV від 25.03.2005р. “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2005рік” та у деякі інші законодавчі акти України”) супутніми  послугами визнані послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Із відміток у митних деклараціях вбачається, що в уніфікованих адміністративних документах в графі 22 “загальна фактурна вартість”, в графі 42 “фактурна вартість товару” вказана сума менша, ніж зазначена в графі 12 “загальна митна вартість” та в графі 45 “митна вартість”, в УАД зазначено про наявність довідки про транспортні витрати.

При наявності даних обставин слід визнати висновок господарського суду про те, що в розрахунках митної вартості товару вартість спірних транспортних послуг включена до митної вартості товару, таким, що відповідає матеріалам справи.

Відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України N 2505-IV від 25.03.2005р. “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2005рік” та у деякі інші законодавчі акти України”) при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить "0" відсотків до бази оподаткування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду про порушення відповідачем п. 6.2 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість” при нарахуванні на вартість послуг по перевезенню вантажу залізничним транспортом податку на додану вартість в сумі  273281грн. 20коп. та списанні її з особового рахунку позивача.

Доводи заявника скарги про те, що перевезення здійснювались в межах України і тому повинен при розрахунках за транспортні послуги на їх вартість нараховуватись податок на додану вартість у розмірі 20% не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовується вищенаведеним, а саме тим, що послуги по перевезенню глини залізницею є супутніми експорту, без здійснення перевезень глини до порту неможливо поставити глину на експорт.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007р. по справі № 6/107 про задоволення позовних вимог про стягнення суми 273281грн. 20коп. є правильним, таким, що винесено при повному дослідженні всіх наданих сторонами матеріалів, фактичних обставин, та у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстав для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007р.  справі  № 6/107 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007р. у справі № 6/107 залишити без змін.

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          І.В.  Алєєва

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС