ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2007 р.                                                            Справа № 37/244-07

вх. № 7960/4-37

Суддя господарського суду Доленчук Д. О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

за участю представників сторін:

позивача - директора Антонова Ю.О.  відповідача - не з'явився

розглянувши справу за позовом МППФ "Кондор-С", м. Харків

до  Споживчого товариства 50/50, м. Харків

про усунення перепон, визнання права власності та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство фірма "Кондор-С" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Споживчого товариства 50/50 (відповідач) про усунення перепон у користуванні майном, визнання права власності на самовільні будови та витребування майна у відповідача.

Позивач, через канцелярію господарського суду 14.08.2007 р. за вх. № 17536 та 16.08.2007 р. за вх. № 17843, надав заяви про залучення до матеріалів справи документів вказаних у заявах, які господарським судом задовольняються та надані документи залучаються до матеріалів справи.

Позивач до початку судового засідання надав клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дане клопотання не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони, тому суд, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

У  1994 році позивачем за власні кошти було почато будівництво нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, пр-т. 50 - річчя ВЛКСМ, 4.

Для будівництва позивачем були укладені договори підряду на будівництво від 23.04.2007 року зі будівельним кооперативом "Жемчуг".

Після виконання вказаних робіт між позивачем та підрядною організацією було підписано акт виконаних робіт.

У  1994 році позивач звернувся до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" за виготовленням технічних паспортів на вказані самочинно збудувані приміщення.

12.02.1997 року позивач отримав технічні паспорта на вказані нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, пр-т. 50 - річчя ВЛКСМ, 4, літера „А-1” загальною площею 47,5 кв.м., „Б-1” загальною площею 3,2 кв.м., „В-1” загальною площею 17,2 кв.м. та приміщення під офіс загальною площею 18,0 кв.м.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ч. 3 ст.  376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути  за рішенням суду визнане за особою,  яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети,  за  умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем були захоплені вищевказані приміщення позивача та було захоплено майно, яке знаходилося в них, але в підтвердження цього позивачем не надано суду будь-яких доказів.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачем не надано до суду доказів звернення позивача до відповідача про витребування свого вищевказаного майна.

Враховуючи те, що відповідачем не оспорюється право власності на вищевказане майно та те, що позивачем не доведено суду факт порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача господарський суд приходить к висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись 328, 331, 376, 392 Цивільного кодексу України статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Суддя                                                                                            Доленчук Д. О.