ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 16/148

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- Кириченко І.С.,

відповідача
третьої особи
- не з'явився,
- не з'явився,

розглянувши у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ПП "Верна"

на  постанову
від  26.09.2007 Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у справі
№16/148

за  позовом
ПП "Верна"

до
(третя особа
Градизької селищної ради
- КП "Кременчуцьке МБТІ")

про
визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Полтавської  області від 14.06.2007 (суддя Тимошенко О.М.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного  апеляційного господарського суду від 26.09.2007 (судді: Зеленіна Н.І., Мазур Л.М., Писана Т.О.),  в позові відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

ПП “Верна” в поданій касаційній  скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій ст.153 ЦК УРСР, ст.ст.13,20 Закону України "Про оренду землі" та п.2 ст.83 ГПК України. Зокрема, скаржник  вважає, що суд першої інстанції фактично визнав неукладеним договір оренди земельної ділянки від 01.08.2003, безпідставно вийшовши тим самим за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет

повноти їх встановлення і правильності юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутнього у засіданні

представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що:

01.08.2003 року між ПП "Верна" та Градизькою селищною радою підписано договір оренди земельної ділянки площею 200 кв.м. по вул.Рєпіна в смт.Градизьк.

Рішенням Градизької селищної ради від 17.11.2006 №29 відмовлено ПП "Верна" у задоволенні клопотання про укладення тимчасових договорів оренди на земельні ділянки площами 150 кв.м. та 200 кв.м. під існуючими самочинно збудованими торгівельними центрами по вул.Рєпіна та на розі вул.Рєпіна та вул.Київської в смт.Градизьк, а також скасовано рішення Градизької селищної ради від 19.07.2006 №61 "Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 200 кв.м. під існуючим торгівельним центром ПП "Верна" по вул.Рєпіна в смт.Градизьк" та рішення Градизької селищної ради від 19.07.2006 №62 "Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 150 кв.м. під існуючим торгівельним центром ПП "Верна" на розі вул.Рєпіна та вул.Київської в смт.Градизьк".

Відповідно до частин 3 та 5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003 не здійснювалися, як того вимагають норми ст.210 ЦК України, ст.ст.18,20 Закону України "Про оренду землі" та п.п.3,7 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМ України від 25.12.98 №2073 (надалі –Порядок державної реєстрації договорів оренди землі), що підтверджується витягом з книги реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Градизькій селищній раді (а.с.79), а тому договір оренди земельної ділянки від 01.08.2003 є неукладеним. Рішення про відмову у державній реєстрації не оскаржувалося ПП "Верна" у судовому порядку, як це передбачено п.16 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі.

Колегія погоджується з висновками судів з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Тобто саме договір оренди земельної ділянки є належним правовстановлюючим документом, який посвідчує право орендаря користуватися наданою йому земельною ділянкою.

З матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та позивачем не доведено прийняття Градизькою селищною радою рішення про передачу в оренду ПП "Верна" земельної ділянці площею 200 кв.м. по вул.Рєпіна в смт.Градизьк під будівництво торгівельного центру, як того вимагають норми ч.ч.1,3 ст.124 Земельного кодексу України.

Суди також встановили факт неукладеності договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003, що скаржник помилково ототожнює з визнанням договору неукладеним за наслідками розгляду відповідних позовних вимог.

Позов про визнання договору неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав, проте, юридичний факт неукладеності договору може встановлюватися при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне, що і має місце в даному випадку. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про визнання договорів недійсними (постанови ВСУ від 14.01.2002 у справі №15108/4-20 та від 04.04.2006 у справі №40/270пд).

В зв'язку з цим безпредметними визнаються посилання скаржника на порушення судом п.2 ст.83 ГПК України шляхом виходу за межі позовних вимог та визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003.

Водночас у відповідності з ч.1 ст.16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 26.12.2002р.) договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Судами з достовірністю встановлено, а скаржником не заперечується відсутність державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003 у порядку, встановленому постановою КМ України від 25.12.98 №2073, що свідчить про нечинність вказаного договору, на якому грунтуються позовні вимоги ПП "Верна". Наведеним спростовується бездоказове твердження скаржника про чинність договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003, який виконується орендарем належним чином.

Тим більше, що суд встановив, а скаржник не спростував недоведеність виконання зазначеного договору орендарем, оскільки в матеріалах справи відсутні докази внесення позивачем орендної плати за договором від 01.08.2003.

Водночас колегія погоджується з доводами скаржника про необов'язковість нотаріального посвідчення договору оренди земельної ділянки від 01.08.2003 в розрізі вимог ч.3 ст.13 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 26.12.2002р.), однак, слід зазначити, що помилкові висновки судів попередніх інстанцій не призвели до прийняття неправильних по суті судових рішень у даній справі.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними (постанова ВСУ від 06.03.2007 у справі №2-20/4663.1-2006).

Зважаючи на вищенаведене, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.09.2007 у справі №16/148 залишити без змін, а касаційну скаргу ПП “Верна” –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                     В.Овечкін

Судді:                                                                                                             Є.Чернов

В.Цвігун