ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 19/313

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ВАТ “Укрнафта” в особі структурної одиниці Полтавського тампонажного управління

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року

у справі господарського суду
Полтавської області

за позовом
ВАТ “Укрнафта” в особі структурної одиниці Полтавського тампонажного управління

до

3-ті особи:
Колективного підприємства бюро технічної інвентаризації “Інвентаризатор”
Головне управління капітального будівництва виконавчого комітету Полтавської міської ради,
Виконавчий комітет Полтавської міської ради

про
визнання права власності та спонукання вчинити певні дії,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Верьовка Л.В., Коваль В.В.,

- відповідача:
не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року ВАТ “Укрнафта” в особі структурної одиниці Полтавського тампонажного управління звернулось до господарського суду з позовом до Колективного підприємства бюро технічної інвентаризації “Інвентаризатор” про визнання права власності на приміщення продовольчого магазину “Джерело”, розташованого у підземному переході за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 24б та зобов’язання зареєструвати право власності за ВАТ “Укрнафта”.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.03.2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року рішення місцевого господарського суду від 20.03.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями ВАТ “Укрнафта” в особі структурної одиниці Полтавського тампонажного управління подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року та рішення господарського суду Полтавської області від 20.03.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами              неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій не врахували суттєві обставини справи, які мають важливе значення для привального вирішення спору, зокрема.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладався контракт на виконання проектно-вишукувальних робіт, але сам проект в матеріалах справи відсутній і судами не витребувався та не досліджувався.

В той же час, в матеріалах справи наявний Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 31.10.2002 р., де зазначено, що державній комісії пред'явлений закінчений будівництвом продовольчий магазин "Джерело", а не підземний перехід на перехресті вулиць Шевченка і Фрунзе, як зазначили суди попередніх інстанцій. Крім того, в акті зазначено, що даний об'єкт збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Міськінспекцією  ДАБК від 21.08.2002 № 149 (а.с. 38-39).

Даний  акт, згідно ст.19 Закону "Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень" є підставою для державної реєстрації прав та посвідчує виникнення речових прав на нерухоме майно.

Судова колегія також звертає увагу на те, що відповідно до Закону України “Про місцеве самоврядування” право власності на нерухоме майно територіальної громади здійснюється за заявою органу, уповноваженого управляти комунальним майном в даному випадку –Виконком Полтавської міської ради, а орган БТІ лише здійснює державну реєстрацію, згідно  Закону України “Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень”.

Як вбачається з матеріалів справи, балансоутримувачем підземного переходу на перетині вулиць Фрунзе та Шевченка рішенням Полтавської міської ради від 15.11.2003 року було визначена міська шляхово-експлуатаційна дільниця ГУ з питань ЖКОН, яка відноситься до переліку підприємств, установ, закладів, які належать до комунальної власності м. Полтави (а.с.100-105).

За таких обставин, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи повинні були врахувати вищенаведене та відповідно до вимог ст. 24 ГПК України за згодою позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що суди порушили вимоги ст.43 ГПК України і постановили незаконні судові рішення.

Згідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, постановлені судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36 ГПК України, повно, всебічно та об’єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку, обговорити питання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року та рішення господарського суду Полтавської області від 20.03.2007 року у справі № 19/313 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий                                                                        Н. Кочерова

Судді:                                                                                 В. Рибак

М. Черкащенко