СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.10.07                                                                                 Справа № 8/489н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Виконавчого комітету Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради, місто Луганськ,

до Територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області, місто Луганськ, -

про визнання недійсним та скасування припису, -

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача –Жадан  І.Л.. –завідувач юридичним відділом, - довіреність №1288 від 04.07.07 року;

від відповідача –Шкода  Н.О. –заступник начальника відділу юридичного забезпечення, - довіреність №2-4/2032  від 29.08.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним та скасування припису Територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області від 09 липня 2007 року №03.02.21.07.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання було призначене та фактично відбулося 04.09.07 року; позивач до цього засідання не прибув.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні, яке відбулося 25  вересня 2007 року, оголошено перерву до 09 жовтня 2007 року –у зв’язку з необхідністю надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

У судовому засіданні представниками сторін подано  клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому  його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у  запереченні відповідача до позову (вих. №2-4/2033 від 29.08.07 року), з посиланням на те, що спірний припис винесено на підставі фактичних обставин справи та чинного законодавства.

І.Заслухавши  представників сторін, допитавши свідка Берканя М.А., дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

1. 04.09.06 року головою Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради М.І.Воротниковою  видано розпорядження №99 «Про участь команди Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради та її виконавчих органів у заходах, присвячених Дню міста та Дню фізичної культури та спорту у 2006 році».

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 цього розпорядження затверджено список учасників команди Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради та її виконавчих органів на участь у легкоатлетичній  естафеті на призи газети «Жизнь Луганська»(додаток №1).

До числа учасників, перелічених у додатку №1, включено Берканя Михайла Андрійовича (№2 за переліком) –завідувача  відділом  з питань благоустрою  та охорони навколишнього середовища.

Відділу у справах сім»ї, молоді, культури та спорту виконавчого комітету цієї ради (Горностаєва М.В.) доручено провести інструктаж щодо охорони праці з учасниками легкоатлетичної естафети на призи газети «Жизнь Луганськ»та турніру по пейнтболу на Кубок Луганського міського голови (п. 3).

2.Як пояснив допитаний у якості свідка Беркань М.А., з 11.11.05 року до цього часу він працює в якості завідувача відділом  з питань благоустрою  та охорони навколишнього середовища виконавчого комітету Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради.

08.09.06 року, у робочий день, на підставі  розпорядження голови райради, було створену команду  для участі у легкоатлетичному забігу на честь Дня міста Луганська. До складу команди від райради увійшло 8 осіб, - 4 жінки та 4 чоловіки, з числа останніх –і він сам.

Документа, в якому було б сказано про необхідність його участі у  легкоатлетичному забігу, він  не бачив та до початку змагань його не читав. Лише після того, як повернуся після лікування на роботу, йому, на його прохання, за місцем роботи надали  для ознайомлення розпорядження про створення легкоатлетичної  команди для участі у легкоатлетичній естафеті.

Забіг (естафета) повинен був розпочатися 08.09.06 року, близько 13.00, на вул. Коцюбинського міста Луганська –напроти будівлі міськвиконкому.

Команди-учасники прибули на це місце; серед їх числа був  і він.

Коли після старту він почав бігти, то зміг пробігти лише кілька метрів, чомусь спіткнувся, впав, після чого піднявся та став намагатися знову бігти, але у нього «почали відмовляти ноги», тіло стало «завалюватися наліво», він впав, -  «більше піднятися не зміг».

Була викликана карета «швидкої допомоги», на ній його відправили у чергову лікарню -  лікарню селища Ювілейне міста Луганська, де  госпіталізували до стаціонару.

У лікувальному закладі йому повідомили, що у нього виявили «позвоночную грыжу».

На лікуванні  (стаціонарному та амбулаторному) перебував близько семи місяців.

03.04.07 року за рішенням МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання.

Інструктаж учасників естафети з техніки безпеки до початку естафети ніхто не проводив.

Уже під час його перебування у стаціонарі лікувального закладу (лікарні смт Ювілейне) до нього прибули голова  райради та заступник голови райради, які запропонували йому розписатися у книзі інструктажів з техніки безпеки, - на підтвердження того, що, наче б то, учасників естафети було проінструктовано до початку забігу, - за це йому  названі особи пообіцяли скласти акт про нещасний випадок,  пов’язаний з  виробництвом, який стався з ним, але фактично слова не дотрималися.

Свідок стверджує, що до числа його службових  (посадових) обов’язків не входить брати участь у робочий час  у естафетах (забігах, спортивних змаганнях).

З приводу того, що з ним трапилося під час спортивних змагань, він написав заяву на ім’я голови райради, з проханням –провести розслідування цього випадку.

Йому відомо, що у складенні акту про нещасний випадок, пов’язаний з виробництвом, йому відмовлено.

3.Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви  громадянина Берканя М.А. від 06.10.06 року головою Кам’янобрідської райради 10.10.06 року видано розпорядження №89 «Про розслідування нещасного випадку», який мав місце 08.09.06 року, з завідувачем відділом виконкому райради Берканем М.А.

Згідно письмовому повідомленню головного лікаря Ювілейної  міської лікарні (вих. №458 від 13.10.06 року),  у хворого Берканя М.А. виявлено травматичний розрив двоголових  м’язів  обох стегон, обширні гематоми стегон.

Аналогічний діагноз вказано у Висновку про тяжкість виробничих травм, наданому Луганською міською поліклінікою №11, згідно якому  ця травма «не належить до числа тяжких виробничих травм».

З урахуванням результатів  службового розслідування нещасного випадку, який мав місце 08.09.06 року з Берканем М.А., комісія, утворена на підставі розпорядження голови Кам’янобрідської райради, дійшла висновку про те, що мало місце «випадкове падіння»внаслідок «несподіваного сильного болю у ногах, який призвів до падіння»; «порушень та винних осіб не встановлено»; слід «оплатити листки непрацездатності».

19.10.06 року цією комісією складено акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру; того ж дня акт затверджено головою райради.

Потерпілий Беркань М.А. не погодився з таким висновком та звернувся з заявою до Територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області.

4. Територіальне управління Держгірпромнагляду по Луганській області, здійснивши перевірку, дійшло висновку про те, що вищезгадана комісія виконкому Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради дійшла невірного,  необґрунтованого  та незаконного висновку з приводу того, що нещасний випадок, який мав місце з заявником Берканем М.А., не по’язаний з виробництвом, - оскільки потерпілий  у робочий час, на підставі  розпорядження або доручення роботодавця в особі виконавчого комітету  райради виконував дії на користь останнього.

Такий факт відповідно до пункту 14 Порядку розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1112 (далі –Порядок №1112)  є підставою для проведення процедури  розслідування нещасного випадку.

З огляду на викладене Луганська державна інспекція промислової безпеки  та охорони праці у соціально-культурній сфері, яка діє на підставі Положення, затвердженого начальником  Територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області, керуючись абзацом 4 пункту 7  цього Положення, 09.07.07 року видала  голові Кам’янобрідської районної у місті Луганську ради  припис  №03.02.21.07, в якому на підставі ст.ст. 22 та 39 Закону України «Про охорону праці»запропонувала провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з Берканем М.А., визнати цей нещасний випадок  пов’язаним з  виробництвом та скласти акти форми Н-1, затвердити акти Н-1 та Н-5.

Представник позивача вважає, що  Луганська державна інспекція промислової безпеки  та охорони праці у соціально-культурній сфері не наділена правом видавати такий припис; він вважає його таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а тому просить його визнати нечинним та скасувати.

Представник відповідача повністю заперечує проти задоволення позовних вимог.

ІІ. Заслухавши представників сторін, свідка Берканя М.А., дослідивши та оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги НЕ підлягають задоволенню з таких підстав.

1.Статтею 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці»(далі –ЗУ №2694-ХІІ)  встановлено, що  роботодавець повинен  організовувати  розслідування  та вести облік  нещасних  випадків,  професійних   захворювань   і   аварій відповідно  до  положення,  що  затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного  випадку,  професійного захворювання  або  аварії роботодавець складає акт за встановленою формою,  один примірник якого він зобов'язаний видати  потерпілому або  іншій  заінтересованій  особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про  нещасний  випадок чи   незгоди   потерпілого  з  його  змістом,  питання  вирішуються посадовою особою органу  державного  нагляду  за  охороною  праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною

праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з нагляду за охороною праці (абзац 2 ч. 1 ст. 38 Закону).

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 39 цього Закону посадові особи спеціально уповноваженого центрального  органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право видавати в установленому порядку роботодавцям,  керівникам та

іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб,  які відповідно

до  законодавства  використовують найману працю,  міністерствам та

іншим  центральним  органам  виконавчої  влади,   Раді   міністрів

Автономної  Республіки Крим,  місцевим державним адміністраціям та

органам місцевого самоврядування обов'язкові для виконання приписи

(розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони

праці,  охорони надр,  безпечної експлуатації об'єктів  підвищеної небезпечності.

Наведеній нормі статті 39 ЗУ №2694-ХІІ повністю  відповідає зміст абзацу 4 пункту 7  Положення  про Луганську державну інспекцію промислової безпеки та охорони праці у соціально-культурній сфері –щодо її права надавати приписи.

2. Згідно абзацу 6 пункту 14 Порядку №1112,  визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися  з  працівниками під час виконання трудових обов'язків,  у тому числі у відрядженні, а також ті, що сталися у період: виконання дій  в  інтересах підприємства,  на  якому  працює потерпілий,  тобто дій,  які не належать  до  трудових  обов'язків працівника  (подання необхідної допомоги іншому працівникові,  дій щодо  запобігання   аваріям   або   рятування   людей   та   майна підприємства,   інших   дій   за   розпорядженням  або  дорученням роботодавця).

За таких обставин Луганською державною інспекцією промислової безпеки та охорони праці у соціально-культурній сфері спірний припис винесено з дотриманням встановленої для неї компетенції, у повній відповідності до фактичних обставин справи та чинного законодавства, - а тому у суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним та скасування.

Таким чином, відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, на виконання вимог частини 2 ст. 71 КАСУ, повністю довів законність та обґрунтованість  своїх дій та рішень.

З огляду на викладене позов задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.94 КАСУ, суд не стягує з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст.20 та 39 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці», керуючись ст.ст.94, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представників сторін у судовому засіданні 09.10.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 15.10.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа