СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 жовтня 2007 р.           Справа 11/270-07

за
позовом        товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Серпанок ЛТД»,

м. Вінниця

до                      суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1, м.
Вінниця

про                    розірвання договору
зберігання майна..

Суддя      В. Матвійчук

при
секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від
позивача       -  ОСОБА_2- арбітражний керуючий;

від
відповідача   -  не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про розірвання
договору  зберігання майна від
05.10.2005р. укладеного між ТОВ фірмою
«Серпанок ЛТД»та СПД -фізичною особою ОСОБА_1.

Позов  мотивовано тим, що  27.04.2005          року між позивачем та товариством
з  обмеженою  відповідальністю «Українсько-італійським  підприємством   «Амальфі»
укладено договір відповідального зберігання. Відповідно до п. 1.1 якого
позивач передав, а ТОВ «Амальфі»отримав на відповідальне зберігання майно
позивача, згідно відповідних документів на загальну суму 684550,65 грн.. В
подальшому, ТОВ «Амальфі» заявою від 20.12.2005 року № 20-12/06  запропонувало позивачу припинити договір та
укласти відповідний договір з відповідачем, з подальшою передачею останньому майна
на відповідальне зберігання. За згодою позивача останній 24.12.2005 року
передав майно відповідачу на загальну суму 684550,65 грн. відповідачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 938, ст. 949
ЦК України, з метою реалізації майна банкрута та задоволення вимог кредиторів,
відповідачу 23.08.2006 року направлено письмову вимогу № 590 від 23.08.2006р..
Проте, дана вимога повернулась позивачу з відміткою «не проживає». Враховуючи,
що бездіяльність відповідача щодо повернення позивачу майна на суму 684550,65
грн. призводить до затягування ліквідаційної процедури у справі № 106/10-302 та
унеможливлює задоволення вимог кредиторів та (або) відновлення
платоспроможності ТОВ фірма «Серпанок ЛТД»просить суд розірвати договір
зберігання майна від 05.10.2005р..

Відповідач  відзиву на позовну заяву, доказів
витребуваних в ухвалах  від 13.09.2007р.
та 10.10.2007р. щодо надання відзиву на позов, договору зберігання та доказів
його виконання  не виконав, явки
уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив. Пояснень причин
невиконання вимог суду не надав.

30.10.2007р. до суду надійшло
клопотання відповідача від 29.10.2007р.
про перенесення розгляду справи мотивоване його відрядженням за межі
області. Проте доказів такого відрядження суду до клопотання не додано.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечує проти перенесення розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач не був
позбавлений права надати відзив та необхідні докази, а дане клопотання
розцінюється судом як зловживання наданим правом, а отже суд не вбачає підстав
для задоволення такогого клопотання, а тому
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами
відповідно до положень ст. 75 ГПК України.

Оцінивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що постановою
господарського суду Вінницької області від 29.05.2003р. у справі № 106/10-302
визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю фірму «Серпанок ЛТД»
та відкрито ліквідаційну процедуру.
23.12.2004р. ухвалою господарського
суду  Вінницької області в
даній  справі  призначено   ліквідатором   ТОВ
фірма   «Серпанок   ЛТД»
арбітражного керуючого ОСОБА_3..

27.04.2005          року між позивачем та товариством
з  обмеженою  відповідальністю «Українсько-італійським  підприємством   «Амальфі»
укладено

договір відповідального зберігання
.

Відповідно до п. 1.1 Договору
позивач передав, а ТОВ «Амальфі» отримав на відповідальне зберігання майно
позивача, згідно відповідних документів на загальну суму 684550,65 грн., а
саме:

-          згідно акту прийому-передачі від
27.04.2005 року на суму 499210,02 грн.;

-          згідно акту прийому-передачі від
27.04.2005 року на суму 185340,63 грн..

В подальшому, ТОВ «Амальфі»заявою
від 20.12.2005р. № 20-12/06
запропонувало позивачу припинити договір та укласти відповідний договір
з відповідачем, з подальшою передачею останньому майна на відповідальне
зберігання.

Позивач погодився з пропозицією ТОВ
«Амальфі», у зв'язку із чим, останній 24.12.2005р. передав майно позивача на
загальну суму 684550,65 грн. відповідачеві, що підтверджується:

-          актом прийому-передачі майна ТОВ
фірма «Серпанок ЛТД»від 24.12.2005р. на

суму
185340,63 грн.;

-
актом прийому-передачі майна ТОВ фірма «Серпанок ЛТД»від 24.12.2005р. на суму
499210,02 грн..

У даних актах прийому-передачі майна
вказано, що відповідач отримав на збереження майно Позивача на підставі
договору  про відповідальне  зберігання
від 03.10.2005р..

15.05.2006 року ухвалою
господарського суду Вінницької області, у справі № 106/10-302, призначено
ліквідатором ТОВ фірма «Серпанок ЛТД»арбітражного керуючого ОСОБА_2..

Відповідно до ст. 26 Закону усі
види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, виявлені в ході
ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 938 ЦК
України зберігач  зобов'язаний  зберігати
річ  протягом   строку, встановленого у договорі зберігання.
Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути
визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Оскільки в договорі не встановлено
строку повернення майна, позивач
23.08.2006р. направив письмову вимогу № 590 від 23.08.2006р. про
повернення майна.

Проте, вказана вимога повернута
відділом  поштового зв'язку позивачу  з написом «Не проживає», що стверджується і
позивачем в позовній заяві.

З урахуванням наведеного, суд
приходить висновку, що позивачем  не
пред'явлено вимоги про повернення майна, як то визначено ст. 938 ЦК України, а
як наслідок відсутні підстави для пред'явлення позову.

Згідно ст.  43 ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному
і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили, а в силу статей 32, 33 вказаного Кодексу, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень шляхом подання доказів.

Враховуючи вищевикладене  в його сукупності, суд дійшов висновку, що
право позивача не порушено, а отже відсутні правові підстави для задоволення
позову.

З огляду на викладене, в позові, з
підстав у ньому заявлених слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 43, 33,
35,  43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю фірми «Серпанок ЛТД»про розірвання договору  зберігання майна від 05.10.2005р. укладеного
між ТОВ фірмою  «Серпанок ЛТД»та СПД
-фізичною особою ОСОБА_1 відмовити.

Суддя
Матвійчук В.В.

Рішення
оформлено та підписано 05.11.2007р. 05 листопада 2007 р.