ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.
№ 49/181-07

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Рибака В.В.,
Васищака І.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
КП “Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району”

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 року

у справі господарського суду
Харківської області

за позовом
КП “Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району”

до

Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області

про
стягнення 132659,56 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Боривська Я.В.,

- відповідача:
Гончар Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року КП “Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району” звернулось до господарського суду з позовом до Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області про стягнення 132659,56 грн. заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2006 р. –31.03.2007 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.05.2007 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 12490,14 грн. заборгованості та 136,01 судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 року рішення місцевого господарського суду від 23.05.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями КП “Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 року та рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2007 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині справу направити на новий розгляд.

Доповідач: Чекращенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття частково незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини щодо водопостачання та водовідведення регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України “Про місцеве самоврядування”, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України (затверджені наказом Держжитлкомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65 з наступними змінами), Правилами технічної експлуатації систем водоспоживання та водовідведення (затверджені наказом Держжитлкомунгоспу України від 05.07.1995 року № 30 з наступними змінами).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 10.02.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 23/3 на відпускання та споживання питної води та приймання стічних вод, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачеві питну з комунального водопроводу та приймати у нього стічні води в об'ємі використаної води, а відповідач зобов'язався сплачувати отриману питну воду та послуги каналізації за встановленими тарифами в строки, передбачені договором.

Згідно п. 5.1. договору, сторони визначили, що розрахунки за використану воду та послуги каналізації проводяться виключно в грошовій формі згідно виставлених рахунків відповідно встановленим тарифам, затвердженим місцевою державною адміністрацією

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем у період 01.04.2006 р. –31.03.2007 р. були надані відповідачу послуги по водопостачанню та водовідведенню на загальну суму, згідно виставлених рахунків-фактури, 132659,56 грн. Зазначена сума заборгованості не оплачена відповідачем, але визнана в сумі 12490,14 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині 120169,42 грн. заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області XVII сесії IV скликання від 28.02.2006 року були прийняті тарифи без змін на рівні 2005 року, а саме за водопостачання (зі стоками) -7,07 грн. за 1 куб. метр.

Відповідно до абз. 2 п.1 ст. 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  до повноважень органів місцевого самоврядування  у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, відповідно до закону.

Згідно ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування”, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено повноваження на встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Частиною 2 та 3 ст. 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги позивач обґрунтував тим, що рішенням Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.01.2006 року були встановлені нові, підвищені тарифи.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, сторони не уклали договору на відпускання та споживання питної води та приймання стічних вод за тарифами, зазначеними у  рішенні Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.01.2006 року, на яке посилається позивач.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

Враховуючи вище наведене, судові рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для їх скасування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 року у справі № 49/181-07  залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                 М. Черкащенко

Судді                                                                                   В. Рибак

І. Васищак