ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.07 р.                                                                               Справа № 39/291

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лоерс-Груп” м. Донецьк

До відповідача: Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове

про  стягнення 1 035 468 грн. 35 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Кострикін К.М. – за довіреністю;

від відповідача: Форись В.І. – за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Лоерс-Груп” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове,  про стягнення заборгованості в сумі 1 035 468 грн. 35 коп., яка складається з основного боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 908 936, 21 грн., пені в сумі 554 грн. 26 коп., 3% річних в сумі 18 909, 13 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 47 від 09.02.2006 р. та додатки до нього, накладні, довіреності, акти надання транспортних послуг, акти приймання-передачі обладнання,  розрахунки.

В ході розгляду справи позивач, згідно ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 807 684, 25 грн., індекс інфляції в сумі 101 251, 96 грн., пеню в сумі 107 623 грн. 01 коп., 3% річних в сумі 18 909, 13 грн.

Відповідач надав відзив на позов, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав частково на суму 807 684, 25 грн., відповідно вважав необґрунтованим розрахунок суми пені, 3% річних та індексу інфляції.

Строк судового розгляду справи, відповідно до ст. 69 ГПК України, продовжений за клопотанням сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

09.02.2006 р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “Лоерс-Груп” м. Донецьк, та відповідачем, Державним підприємством “Селидіввугілля” м. Селидове, укладено договір № 47, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Додатковими угодами від 17.04.2006 р., від 25.12.2006 р., від 05.01.2007 р., від 23.01.2007 р. сторонами додатково узгоджувалися терміни поставки, строк дії договору, відповідальність та реквізити сторін.

Відповідно до умов Договору позивач зобов’язався поставити відповідачеві продукцію – асортимент, кількість та ціна якої визначені в специфікаціях до Договору, що є його невід’ємною частиною, а відповідач, в свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити вартість поставленої продукції.

На виконання умов Договору позивач, згідно специфікацій №1 від 09.02.2006 р., № 2, №3 від 10.02.2006 р., № 4 від 14.02.2006 р., № 5 від 15.02.2006 р., № 6 від 16.02.2006 р., № 7 від 09.02.2006 р., № 7 від 17.02.2006 р., №8 20.02.2006 р., № 9 від 21.02.2006 р., № 10 від 22.02.2006 р., № 11 від 23.02.2006 р., № 12 від 24.02.2006 р., № 12/1 від 24.02.2006 р., № 13 від 27.02.2006 р., № 14 від 28.02.2006 р., № 15 від 01.03.2006 р., №17 від 07.03.2006 р., № 18 від 07.03.2006 р., № 19 від 13.03.2006 р., № 20 від 21.03.2006 р., № 22 від 22.03.2006 р., № 23 від 23.03.2006 р., № 24 від 23.03.2006 р., № 25 від 03.04.2006 р., № 26 від 04.4.2006 р., № 26/2 від 05.04.2006 р., № 26/3 від 06.04.2006 р., № 26/4 від 10.04.2006 р., № 26/5 від 11.04.2006 р., № 26/6 від 12.04.2006 р., № 27 від 07.04.2006 р., № 27/1/1 від 19.04.2006 р., № 27/2 від 13.04.2006 р., № 27/2 від 21.04.2006 р., 27/3 від 14.04.2006 р., № 27/5 від 17.04.2006 р., № 27/6 від 18.04.2006 р., № 27/7 від 20.04.2006 р., 28 від 19.04.2006 р., № 28/1 від 25.04.2006 р., № 29 від 25.04.2006 р., № 30 від 26.04.2006 р., 31 від 27.04.2006 р., № 32 від 28.04.2006 р., № 33 від 03.05.2006 р., № 35 від 12.05.2006 р., №  36 від 15.05.2006 р., № 37 від 19.05.2006 р., № 38 від 09.06.2006 р., № 39 від 23.06.2006 р., № 40 від 28.08.2006 р., № 41 від 28.08.2006 р., № 42 від 28.08.2006 р., № 43 від 29.08.2006 р., № 44 від 29.08.206 р., № 45 від 31.08.2006 р., № 46 від 31.08.2006 р., № 47 від 31.08.2006р., № 48 від 31.08.2006 р., № 49 від 01.09.2006 р., № 50 від 04.09.2006 р., № 51 від 05.09.2006 р., № 52 від 10.10.2006 р., №  53 від 25.12.2006 р., № 54 від 26.12.2006 р., № 55 від 28.12.2006 р., № 56 від 29.12.2006 р., № 57 від 29.12.2006 р., № 58 від 29.12.2006 р., № 59 від 29.12.2006 р., № 60 від 29.12.2006 р., № 61 від 04.01.2007 р., № 62 від 04.01.2007 р., № 63 від 04.01.2007 р., № 64 від 05.01.2007 р.65 від 05.01.2007 р., № 66 від 15.01.2007 р.  поставив відповідачеві обумовлену Договором продукцію на загальну суму 3 852 598 грн. 98 коп., про що свідчать накладні, акти надання транспортних послуг, а також акти приймання-передачі обладнання, належним чином засвідченні копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідачем Продукцію прийнято, що підтверджується підписами сторін на означених накладних та актах, а також довіреностями на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачу продукції на суму 3 852 598 грн. 98 коп., тобто обов’язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та п.п. 1.1, розділу 4 Договору.

Відповідно до п.п 1.1, 2.2 Договору, додаткової угоди від 17.04.2007 р. відповідач зобов’язаний оплатити вартість  поставленої продукції протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції.

Проте взяті на себе згідно Договору обов’язки відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 807 684, 25 грн.

Наразі на момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 807 684, 25 грн. залишилось не виконаним, що є порушенням вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Відповідно до  ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів оплати заборгованості на суму 807 684, 25 грн. не надав, заявлені позовні вимоги в цій частині не спростував.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення строків оплати поставленого товару позивачем згідно п. 5.2 Договору, за період з 12.09.2006 р. по 31.05.2007 р. нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка склала - 107 623 грн. 01 коп.

Проте суд вважає, що вказана вимога підлягає лише частковому задоволенню через неправильне зазначення позивачем періоду нарахування пені, зокрема, згідно частини 6 статті 232 ГК України пеня нараховується протягом шести місяців з моменту виникнення права вимоги, тобто у даному випадку –з 12.09.2006 р. по 12.03.2007 р. З огляду на наведене, вимоги позивача щодо стягнення пені обмежуються зазначеним 181 днем, а стягненню підлягає пеня у розмірі 68 088, 89 грн. (807 684, 25 грн. Х 181 день / 365 днів Х 17% / 100%).

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання  також тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок за період з вересня 2006 р. по листопад 2007 р.,  відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 18 909, 13 грн., інфляційні збитки в сумі 101 251, 96 грн., з огляду на наявність заборгованості, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі ст.ст.525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Лоерс-Груп” м. Донецьк – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лоерс-Груп” м. Донецьк основний борг в сумі 807 684, 25 грн., пеню в сумі 68 088, 89 грн., 3% річних в сумі 18 909, 13 грн., інфляцію в сумі –101 251, 96 грн., витрати за державним митом в сумі 9959, 35 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 113, 50 грн.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Морщагіна Н.С.