АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2007
№ 20/249

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Коваленка В.М.

суддів:             Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з'явились;

від відповідача -Дозорець О.В. (довіреність
б/н від 14.09.2007 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газнафтасервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від
22.08.2007

у справі № 20/249

за позовом                               Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Газнафтасервіс"

про
стягнення 13368,27 грн.

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м.
Києва від 22серпня 2007 року, яке прийняте у справі № 20/249 (суддя - Палій
В.В.), позов суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (надалі
- Позивач, Підприємець) до товариства з обмеженою відповідальністю
“Газнафтасервіс” (надалі - Відповідач, Товариство) про стягнення 13 368,27 грн.
задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь Підприємця 9000,00 грн. -
основного боргу, 1341,21 грн. - збитків від інфляції, 78,90 грн. - державного
мита, 91,28 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу, в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 45-47).

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Газнафтасервіс”, не погоджуючись з прийнятим судом першої
інстанції рішенням, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та постановити
нове рішення про відмову в позові (а.с. 52).

Товариством з обмеженою
відповідальністю “Газнафтасервіс”, крім того, були подані додаткові
обґрунтування до апеляційної скарги від 17.10.2007 року (а.с. 85-86).

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу від 24.09.2007
року не погоджується з вимогами, що викладені Відповідачем в апеляційній
скарзі, а тому просить залишити рішення господарського суду м. Києва від 22
серпня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 68-70).

У судовому засіданні 15.10.2007 р.
була оголошена перерва до 10 г. 00 хв. 24.10.2007 р. (а.с. 81-82).

Враховуючи, що матеріали справи
містять належні докази повідомлення Позивача про день і час судового засідання
з розгляду апеляційної скарги Відповідача, що підтверджується протоколом
судового засідання від 15.10.2007 року та розпискою від 15.10.2007 року (а.с.
81-82, 83), апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу Товариства без участі представника Підприємця.

Київський апеляційний господарський
суд відхиляє письмове клопотання Відповідача від 15.10.2007 року про зупинення
провадження у даній справі до вирішення по суті господарським судом Сумської
області справи № 13/464-07 за позовом Товариства до Підприємця про визнання
недійсним договору № 2 від 04.08.2005 року, на підставі якого заявлені вимоги
про стягнення суми у даній справі (а.с. 72-73), з наступних мотивів. Відповідно
до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК
України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який
вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову
при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Згідно ч. 1
ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи,
що розглядається іншим судом. Частиною 1 ст. 101 ГПК України визначено, що у
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідно до наведених положень
ст. 79 ГПК України зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи передбачає наявність
належних доказів порушення провадження по такій іншій пов'язаній справі. Додані
до клопотання про зупинення провадження у справі позовна заява Товариства від
18.09.2007 року про визнання договору недійсним та клопотання про отримання
копії ухвали про порушення провадження у справі № 13/464-07 за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Газнафтасервіс” до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору № 2 від 04.08.2005 року, на підставі якого заявлені вимоги про
стягнення суми у даній справі (а.с. 74-75, 77), не можуть вважатися належними,
у розумінні ст. 34 ГПК України, доказами порушення господарським судом Сумської
області провадження у справі № 13/464-07, оскільки зазначена позовна заява
Товариства від 18.09.2007 року не містить відбитку штампу відділу
документального забезпечення господарського суду Сумської області, який би
підтверджував її реєстрацію відділом документального забезпечення, та у
будь-якому випадку не може підтверджувати факт прийняття її до провадження
господарським судом. Крім того, дата складання зазначеної позовної заяви
свідчить про звернення Товариства до господарського суду із вказаною позовною
заявою вже після прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Апеляційний
господарський суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи положення ст.ст.
79, 101 ГПК України, порушення провадження по справі № 13/464-07 (за умови його
порушення) після прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі не
може бути підставою для зупинення провадження на стадії апеляційного перегляду
такого рішення, оскільки апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, буде враховувати та оцінювати лише наявні у матеріалах
справи на момент його прийняття докази та обставини, які такі докази
підтверджують. Таким чином, будь-яке рішення суду першої інстанції у справі №
13/464-07 жодним чином не може вплинути на законність та обґрунтованість
оскаржуваного у даній справі рішення на момент його прийняття. За таких
обставин, апеляційна інстанція констатує, що підстав для зупинення провадження
у даній справі до вирішення господарським судом Сумської області справи №
13/464-07 не вбачається. У зв'язку з вищевикладеним, слід зробити висновок про
відсутність законних підстав для задоволення клопотання Товариства про зупинення
провадження у даній справі на стадії апеляційного оскарження прийнятого судом
першої інстанції рішення.

Заслухавши усні пояснення
представника Відповідача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали
справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду м. Києва із позовною заявою від
18.04.2007 року, в якій просив стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю “Газнафтасервіс” 10 341,21 грн. боргу за поставлену продукцію
з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 3 027,06 грн. пені за
порушення строків сплати, 133,68 державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 4-5). Позивач обґрунтовував
свої вимоги невиконанням Відповідачем у повному обсязі своїх зобов'язань щодо
оплати вартості рукавиць, отриманих останнім за договором № 2 від 04.08.2005
року, укладеним між Підприємцем та Товариством. З огляду на положення норм
цивільного законодавства та встановлення умовами договору пені за кожен день
прострочки за порушення строку оплати, Підприємець вважає, що з Товариства має
бути стягнена сума богу з урахуванням індексу інфляції, пеня, а також державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу згідно
ст.ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу
України та ст.ст. 1, 2, 12, 13, 15, 54 Господарського процесуального кодексу
України (а.с. 4-5).

Рішенням господарського суду м.
Києва від 22 серпня 2007 року позов суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1  до
товариства з обмеженою відповідальністю “Газнафтасервіс” про стягнення 13
368,27 грн. задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь Підприємця
9000,00 грн. - основного боргу, 1341,21 грн. - збитків від інфляції, 78,90 грн.
- державного мита, 91,28 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 45-47).

В обґрунтування своєї позиції суд першої
інстанції посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами
договору Позивач зобов'язався передати у власність, а Відповідач прийняти і
оплатити на умовах договору робітничі рукавиці. Виконання Підприємцем своїх
зобов'язань за договором підтверджується актом прийому-передачі майна від
04.08.2005 року, Товариство ж, відповідно до платіжних доручень від 23.08.2005
року та від 14.12.2005 року, вартість одержаного товару оплатило частково, а
відтак, вимога про стягнення з Відповідача 9000,00 грн. є обґрунтованою та
підлягає задоволенню, як і стягнення збитків від інфляції у сумі 1341,21 грн..
В частині вимог щодо стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання
зобов'язання у сумі 1600,40 грн. (з урахуванням письмового обґрунтування нарахування
суми пені, наданого у судовому засіданні 09.08.2007 року) місцевий
господарський суд Позивачу відмовив з посиланням на те, що на час звернення
Підприємця до суду річний строк позовної давності, встановлений чинним
законодавством для вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), минув. Крім
того, суд першої інстанції відмовив представнику Відповідача у задоволенні
заявленого останнім клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому
можливості ознайомитися з її матеріалами та підготувати відзив на позовну
заяву, у зв'язку з тим, що інший представник Відповідача за довіреністю був вже
ознайомлений з матеріалами справи, а відповідно Товариство було належним чином
повідомлене про розгляд справи та мало можливість підготувати відзив на позовну
заяву. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 258, 261,
526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст.
230, 231, 232 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст.ст.
49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК
України) (а.с. 45-47).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника Відповідача у відкритому судовому засіданні,
апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду м. Києва
від 22 серпня 2007 року, яке прийнято у даній справі, є законним і
обґрунтованим, у зв'язку з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для
справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю
висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи та правильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов,
оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства
без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає
за необхідне констатувати, що Відповідач, в порушення вимог статті 33 ГПК
України, не довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх
заперечень, при апеляційному провадженні.

Так, скаржник посилається на те, що
місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного ним рішення було
порушено норми процесуального права, зокрема передбачені ст. 22 ГПК України
права сторони знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги та знімати
копії, а також подавати докази, давати письмові та усні пояснення по суті
позовних вимог, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання
представника Відповідача Юрченко О.А., який отримав повноваження представляти
інтереси Товариства на підставі довіреності лише 21.08.2007 року, про
відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з її
матеріалами та підготовки відзиву на позовну заяву, чим було порушено також ст.
4-2 ГПК України, яка закріплює принцип здійснення правосуддя на засадах
рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом. На думку
Товариства, необґрунтованою відмовою в задоволенні клопотання Відповідача
місцевий господарський суд також позбавив останнього права подати зустрічний
позов, що є порушенням ст. 4-3 ГПК України.

Крім того, як зазначає Товариство,
судом першої інстанції не було з'ясовано питання, щодо наявності згоди
Відповідача на оголошення у судовому засіданні вступної та резолютивної частини
рішення, а його повний текст в порушення положень ст. 85 ГПК України не був
складений, підписаний та направлений Товариству протягом п'ятиденного строку.

З приводу порушень судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, а саме
положень ст.ст. 4-2, 4-3, 22 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ГПК
України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Зокрема, такими обставинами є: нез'явлення в
засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2) неподання
витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення
до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5)
необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Таким чином, ст. 77
ГПК України не зобов'язує, а дає право господарському суду відкладати розгляд
справи за наявності вказаних у даній статті обставин за умови неможливості
вирішення спору у даному засіданні.

Згідно частин 1, 2 ст. 22 ГПК
України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають
право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії,
брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні
доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському
суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними
правами, наданими їм цим Кодексом. У той же час, відповідно ч. 3 ст. 22 ГПК
України переліченим правам сторін кореспондує їх обов'язок добросовісно
користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до
прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що
провадження у даній справі було порушено ухвалою господарського суду м. Києва
04.06.2007 року, якою розгляд справи було призначено на 14.06.2007 року, а
Відповідача зобов'язано надіслати суду відзив (письмові пояснення) з наданням
доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини, а також інші документи
(а.с. 1). Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.06.2007 року у зв'язку з
неявкою представників сторін та неподанням витребуваних документів розгляд
справи було відкладено на 09.08.2007 року (а.с. 24). Неявка представника
Відповідача та неподання ним витребуваних документів стала причиною відкладення
розгляду справи ухвалою від 09.08.2007 року на 22.08.2007 року (а.с. 33). При
цьому, усі вищеперелічені процесуальні документи направлялися сторонам у
справі, зокрема Відповідачу навіть на 2 адреси, що підтверджується відмітками
на їх звороті, засвідченими посадовою особою місцевого господарського суду та
печаткою останнього. За таких обставин, апеляційна господарський суд зазначає, що
судом першої інстанції були створені усі необхідні умови для реалізації
Відповідачем передбачених ст. 22 ГПК України прав, зокрема права подавати
докази, давати усні та письмові пояснення, знайомитися з матеріалами справи і
т.д., оскільки з моменту порушення провадження у справі до прийняття рішення у
ній пройшов достатній проміжок часу для реалізації Товариством всіх його прав
як сторони у господарському процесі. При цьому, Товариство, в порушення вимог
ч. 3 ст. 22 ГПК України, знехтувало своїм обов'язком добросовісно користуватися
наданими йому процесуальним законом правами, оскільки його представники
систематично не з'являлися у судові засіданні, а витребувані судом документи, у
тому числі відзив на позовну заяву, Відповідачем не надавалися. Таким чином,
суд першої інстанції мав усі підстави розглянути справу за наявними у ній
матеріалами у відповідності до положень ст. 75 ГПК України. З огляду на
вищевикладене, апеляційна інстанція вважає, що місцевий господарський суд не
порушив положення ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, оскільки забезпечив сторін
рівними можливостями обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Крім того, апеляційний
господарський суд зазначає, що суд першої інстанції не був зобов'язаний
відкладати розгляд справи 22.08.2007 року за клопотанням представника
Відповідача, оскільки наявність клопотання представника сторони про відкладення
розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи не є
обставиною, що унеможливлює розгляд спору, враховуючи положення ст. 77 ГПК
України. Посилання скаржника на те, що присутній у судовому засіданні
22.08.2007 року представник Товариства Юрченко О.А. на підставі довіреності
отримав свої повноваження лише 21.08.2007 року, а тому Відповідач не міг раніше
підготувати свою правову позицію по заявленим вимогам, не приймаються
апеляційною інстанцією з огляду на наступне. У матеріалах справи наявні
довіреність від 14.06.2007 року, якою Товариство уповноважує на представництво
своїх інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 27), а також заява (Вх. № 06-37/16799
від 15.06.2007 року) про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи
та зробити з них копії, яка містить підпис ОСОБА_3 про те, що дана особа
ознайомилася з матеріалами справи та зробила необхідні копії (а.с. 25).

Товариство зазначає в апеляційній
скарзі, що суд першої інстанції не з'ясовував, чи згоден Відповідач на
оголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення.

У протоколі судового засідання від
22.08.2007 року (а.с. 44) не зафіксовані заперечення присутнього у даному
судовому засіданні представника Відповідача Юрченка О.А. проти оголошення у
судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення. Слід також
зауважити, що Товариством не було використане його право, передбачене ст. 81-1
ГПК України, на подання письмових зауважень з приводу допущених у протоколах
неправильностей або неповноти протоколу, які у всіх випадках долучаються до
матеріалів справи. Матеріали справи не містять таких зауважень Відповідача до
вищезазначеного протоколу судового засідання по даній справі. За таких обставин
та враховуючи положення ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд першої інстанції
правомірно використав надане йому процесуальним законом право на оголошення у
судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини рішення, а посилання
скаржника на відсутність такої згоди з його сторони є неналежними та суперечать
матеріалам справи.

Твердження скаржника в частині не
складання, не підписання та не направлення йому повного тексту оскаржуваного
рішення у передбачений законодавством п'ятиденний строк також суперечать
матеріалам справи. На звороті останньої сторінки оскаржуваного рішення наявна
відмітка, засвідчена посадовою особою місцевого господарського суду та печаткою
останнього, про направлення копій даного процесуального документу сторонам у
справі (зокрема Відповідачу на 2 адреси) 22.08.2007 року. При цьому,
Товариством не надано при апеляційному провадженні жодного доказу надіслання
йому оскаржуваного рішення з порушення строків, передбачених ст. 87 ГПК України
для розіслання рішень, та неотримання на момент подання апеляційної скарги до
суду першої інстанції 31.08.2007 року його повного тексту (як скаржник зазначає
у апеляційній скарзі).

У зв'язку із вищевикладеним та з
урахуванням положень чинного господарського процесуального законодавства,
апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення не було порушено норми процесуального права, а
посилання скаржника в цій частині є такими, що суперечать обставинам справи та
наявним у її матеріалах доказам.

При цьому, хоча в апеляційній
скарзі Товариство і зазначає про порушення судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення норм матеріального права, у її тексті, а також у тексті
додаткових обґрунтувань до апеляційної скарги, відсутні посилання на конкретні
норми матеріального права, які були порушені місцевим судом при вирішенні спору
у даній справі.

Апеляційна інстанція погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог Позивача в частині
стягнення 9000 грн. основного боргу та 1341,21 грн. збитків від інфляції та у
зв'язку з цим з їх задоволенням, а також з висновком щодо відмови Позивачу у
стягненні з Відповідача 1600,40 грн. пені з мотивів пропуску Підприємцем строку
позовної давності, яка встановлена законом для пред'явлення таких вимог з
огляду на наступне.

Виконання Позивачем у повному
обсязі своїх зобов'язань за договором № 2 від 04.08.2005 року (а.с. 7-8),
укладеного між сторонами (надалі - Договір), підтверджується актом
прийому-передачі майна за договором купівлі-продажу від 04.08.2005 року, копія
якого наявна у матеріалах справи (а.с. 10). При цьому, Товариство своє
зобов'язання оплатити вартість отриманого майна, встановлене пунктом 3.2.
Договору, у 10-ти денний строк, передбачений пунктом 3.3. Договору, шляхом
перерахування коштів на рахунок Позивача виконало частково. Виконання
Товариством своїх зобов'язань оплатити отримане майно не у повному обсязі та з
порушення умов Договору в частині строків оплати підтверджується банківськими
виписками по рахунку, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 11-12). За
таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу
України, апеляційна інстанція дійшла висновку про обґрунтованість позовних
вимог Підприємця щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості за отримане
за Договором майно та щодо стягнення з останнього збитків від інфляції , які
виникли внаслідок прострочення Товариством виконання грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд констатує, що прийняте судом першої інстанції рішення є
правомірним та обґрунтованим, а Товариством не доведена неправомірність його
прийняття та задоволення позовних вимог Підприємця.

Враховуючи викладене, керуючись
нормами ст.ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 4-2, 4-3, 22,
33, 34, 35, 49, 77, 79, 85, 87, 81-1, 91, 94, 99, 101 -105  України, Київський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду м Києва від 22
серпня 2007 року у справі № 20/249 залишити без змін, а апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю “Газнафтасервіс” без задоволення.

2.Справу № 20/249 повернути до
господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді
Гарник Л.Л.

29.10.07 (відправлено)