ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2007                                                                                             Справа № 38/9

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів:ШвецьВ.В., Сизько І.А.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю прокурора: не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

за участю представників сторін :

від позивача: Яріз О.А., довіреність №24/28-06  від 17.10.06

від  відповідача  : Устименко М.В., довіреність №11742/10/08-10/2-15  від 18.04.07

розглянувши апеляційну скаргу міського комунального виробничого підприємства "Дніпроводоканал", м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  17.05.05р.  у справі № 38/9

за позовом   міського комунального виробничого підприємства "Дніпроводоканал", м.Дніпропетровськ

до   спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську

за участю прокурора м.Дніпропетровська

про  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2005р. у справі №38/9 (суддя Бишевська Н.А.) міському комунальному виробничому підприємству (далі-МКВП) “Дніпроводоканал” відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення спеціалізованої державної податкової інспекції (далі-СДПІ) по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську від 05.01.2005р. №/3/257;

- не погодившись з прийнятим рішенням, МКВП “Дніпроводоканал” подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення господарським судом норм процесуального права та неповне з’ясування ним обставин, що мають значення для справи, просить це рішення скасувати та визнати недійсним вказане вище податкове повідомлення-рішення;

- у поданій скарзі йдеться про неправомірність направлення податковою інспекцією на адресу підприємства спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідне направлення може здійснюватися тільки у випадку, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання по підставах, вказаних п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі-Закон №2181) та застосувати штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.1-17.1.5 п.17.1 ст.17 цього Закону, у зв”язку з чим посилання господарського суду на п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 як на підставу нарахування штрафних санкцій і направлення повідомлення є неправомірними, про безпідставність посилань господарського суду на Інструкцію про порядок застосування та стягнення сум штрафних санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України №110 від 17.03.2001р. та Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень платникам податків, затверджений наказом ДПА України №253 від 21.06.2001р., оскільки перелічені нормативні акти прийняті з перевищенням повноважень, а також про помилкові посилання господарського суду стосовно застосування строків давності, встановлених п.п.15.1.1 п.15.1 ст.5 Закону №2181 тільки для визначення податкового зобов’язання, оскільки відповідно до п.17.3 ст.17 Закону сплата штрафних санкцій, передбачених цією статтею прирівнюється до сплати податку і оскарженню їх сум;

- скаржником заявлено клопотання про зупинення провадження у справі з метою проведення розширеного звіряння розрахунків з податковою інспекцією тому, що термін нарахування штрафних санкцій становить 2001-2003 роки і відповідні матеріали необхідно витребувати з архіву;

- відповідач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення; проти резолютивної частини клопотання скаржника не заперечує.

Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2005р. СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську прийнято податкове повідомлення-рішення №/3/257, згідно з яким за затримку на 755 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість МКВП “Дніпроводоканал” зобов’язано сплатити штраф в сумі 9 827 584грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту від 25.06.2004р. №37/08-03/2-33/2-03341305, складеного за результатами перевірки своєчасності внесення сум узгодженого податкового зобов’язання до бюджету по МКВП”Дніпроводоканал” за період з 01.04.2001 по 24.06.2004р.р.

Даною перевіркою встановлено, що в порушення п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181 підприємством несвоєчасно сплачено до бюджету узгоджені податкові зобов’язання по податку на додану вартість за квітень-вересень, листопад, грудень 2001р. та за січень-жовтень 2002р.. Суми узгоджених податкових зобов’язань, граничні терміни сплати, кількість днів затримки та дати погашення податкового боргу наведені податковою інспекцією в додатку №2 до акту (а.с.48-66).

Викладені обставини слугували визначальними для застосування податковою інспекцією штрафних санкцій на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181.

Факти несвоєчасності сплати податкових зобов’язань по податку на додану вартість в сумах та по строках, передбачених законодавством для такої сплати підприємством не оспорюються.

Відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів  включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;  при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання –у розмірі п’ятидесяті відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на наведену норму та враховуючи встановлений перевіркою факт несвоєчасної сплати підприємством узгоджених сум податкових зобов’язань по податку на додану вартість, нарахування штрафу згідно оспорюваного повідомлення-рішення слід визнати правомірним.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення задоволенню не підлягають.

За таких обставин підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про те, що Інструкція про порядок застосування та стягнення сум штрафних санкцій органами державної податкової служби та Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень платникам податків прийняті з перевищенням повноважень колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки зазначені акти в установленому законом  порядку недійсними не визнані.

Стосовно необхідності застосування строків давності слід зазначити, що згідно з п.п.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону №2181 за винятком випадків, визначених п.п.15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже однією з обов’язкових умов застосування наведеної норми є початок відліку 1095 –денного строку від останнього дня граничного строку подання податкової декларації або від дня її фактичного подання .

Але з урахуванням положень п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181 визначення податкового зобов’язання у вигляді штрафних санкцій пов’язується не з поданням податкової декларації, а з датою фактичного погашення податкового боргу.

Таким чином, в даному випадку, відлік часу, з якого податковий орган має право нарахувати штрафні санкції розпочинається з дня погашення боргу.

Щодо досліджуваної справи, то дії податкової інспекції по нарахуванню штрафних санкцій відповідають наведеним вище нормам. Тобто таке нарахування здійснено з урахуванням дат фактичної сплати підприємством податкового боргу в межах строку, встановленого ст.15 Закону №2181.

Посилання  підприємства на самостійну заміну податковою інспекцією призначення платежів, здійснюваних останнім для погашення поточних податкових зобов’язань та зарахування цих платежів в рахунок недоїмки визнані колегією суддів безпідставними.

Так, відповідно до п.5.3, п.5.4 розділу 5 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків  і зборів (обов’язкових платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 03.09.2001р. №342 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2001р. за №887/6078 дані про надходження платежів до бюджету повинні бути відображені органом державної податкової служби в особових рахунках платників у день отримання від органів Державного казначейства України відомостей про зарахування платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів. Облік надходження платежів в картках особових рахунків здійснюється у порядку календарної черговості настання граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов’язань.

П.7.7 ст.7 Закону №2181 встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом в порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) –у рівних пропорціях.

Тому зарахування податковою інспекцією поточних платежів в рахунок погашення існуючого боргу колегія суддів вважає правомірним.

Клопотання про зупинення провадження по справі задоволенню не підлягає, оскільки у скаржника було достатньо часу для реалізації наданих йому прав, зокрема, апеляційним судом неодноразово надавалася можливість проведення сторонами звірки розрахунків.

У зв”язку зі складністю справи у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства  України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від  17.05.05р.  у справі № 38/9   залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                            І.Л.Кузнецова

Суддя                                                                                                        В.В.Швець

Суддя                                                                                                        І.А.Сизько

Дата виготовлення у повному обсязі 26.06.2007р.