ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.10.2007  року                                                            Справа № 18/433пд

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі :

головуючого судді                     Якушенко Р.Є.

суддів                                        Медуниці О.Є.

Перлова Д.Ю.

Склад судової колегії призначено розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 21.09.2007. Розпорядженнями від 03.10.2007 та 12.10.2007 склад судової колегії було змінено

при секретарі

судового засідання                    Черніковій Я.В.

за участю представників сторін

від позивача                              Іваненко С.І., дов. №ПО-07/57 від 16.04.2007

від 1-го відповідача          Міщенко М.В., дов. №01/7 від 01.08.2007

від 2-го відповідача          Старченко Я.Г., дов. б/н від 04.07.2007

Розглянувши

апеляційну скаргу                    Незалежної профспілкової організації „Октан”

працівників Закритого акціонерного товариства

„Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”,

м. Лисичанськ

на рішення

господарського суду           Луганської області

від                                         31.08.07

у справі                               № 18/433пд (суддя  Корнієнко В.В.)

за позовом                               Незалежної профспілкової організації „Октан”

працівників Закритого акціонерного товариства

„Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”,

м. Лисичанськ

до 1-го відповідача           Закритого акціонерного товариства „Лисичанська

нафтова інвестиційна компанія”, м. Лисичанськ

2-го відповідача           Товариства з обмеженою відповідальністю

„Термінал-Харків”, с. Хроли, Харківської області

про                                        визнання договорів недійсними

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.08.2007 у справі №18/433пд (суддя Корнієнко В.В.) відмовлено у задоволенні позову Незалежної профспілкової організації „Октан” працівників Закритого акціонерного товариства „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”, м. Лисичанськ (далі профспілка „Октан”) до 1-го відповідача Закритого акціонерного товариства „ЛИНІК”, м. Лисичанськ (далі ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”), 2-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Харків-Термінал”, с. Хроли про визнання недійсними договору оренди автобусів від 14.05.2007 №1/А та договору на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007 №1/П та повернення всього одержаного за цими договорами.

Рішення господарського суду Луганської області з посиланням на норми статей 2, 44 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності”, статті 1 Господарського процесуального кодексу України мотивоване необгрунтованістю заявлених вимог.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що оспорювані договори не порушують права або охоронювані законом інтереси позивача.

Позивач у справі не погодився з вищезазначеним рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про направлення справи до господарського суду Луганської області на новий розгляд в іншому складі суду.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що оскаржувані договори не відповідають чинному законодавству та укладені від імені ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” генеральним директором з перевищенням повноважень, а також не схвалені уповноваженим на це органом товариства –Спостережною радою.

Позивач вважає, що відповідачі порушили його права та охоронювані законом інтереси, а саме фінансові інтереси, оскільки недоотримання коштів, які на рахунок профспілкової організації зобов”язалося  перераховувати ЗАТ „ЛИНІК” (п.п. 8.6, 8.7 Статуту профспілки „Октан”) і створює неможливість для позивача використовувати 0,5% від розміру фонду оплати праці на фінансове забезпечення статутної діяльності профспілки „Октан”, а це право та особистий інтерес профспілкової організації –позивача у справі.

ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”, 1-й відповідач у справі, проти апеляційної скарги заперечує, вважає, що оскаржувані договори ніяким чином не зачіпають охоронюваних законом інтересів та прав позивача, а тому погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ТОВ „Термінал-Харків”, 2-й відповідач у справі, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Під час апеляційного провадження відповідно до статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України судовою колегією повторно розглянута справа №18/433пд.

Заслухавши доводи апеляційної скарги, представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду

ВСТАНОВИЛА:

14.05.2007 між відповідачами у справі був укладений договір оренди автобусів №1/А згідно якому, 1-й відповідач зобов”язався передати 2-му відповідачу в оренду автобуси (згідно переліку, який є додатком № 1 до договору), 2-й відповідач зобов”язався прийняти автобуси в оренду та сплачувати 1-му відповідачу орендну плату в сумі 52587 грн. 45 коп. щомісячно.

14.05.2007 між відповідачами у справі був укладений договір на надання послуг з перевезення пасажирів №1/П згідно якому, 2-й відповідач зобов”язався щоденно, протягом строку дії договору, перевозити працівників 1го відповідача за встановленим маршрутом та часом (згідно додатків №1 та №4 до договору), а 1-й відповідач зобов”язався оплачувати 2-му відповідачу вартість наданих послуг по перевезенню згідно заявкам.

Вартість послуг та порядок розрахунків визначені у пункті 2 договору.

Від імені 1-го відповідача, ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”, вказані договори підписані генеральним директором Івановим О.В., від імені 2-го відповідача, ТОВ „Харків-Термінал”, директором ТОВ „Термінал-Харків” Кличко Є.В.

Пунктом 9.9 колективного договору ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” на 2006 рік встановлено, що 1-й відповідач щомісячно перераховує на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 0,5% від фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства (а.с. 137-166, т.1).

31.07.2007 позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про визнання недійсними вищезазначених договорів та зобов”язання відповідачів повернути один одному  (в натурі) всього отриманого за цими договорами.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що зазначені угоди укладені з боку 1-го відповідача його генеральним директором з перевищенням повноважень, передбачених Статутом, Положенням про генерального директора та Положенням про Спостережну раду, а також завдають шкоди фінансовим інтересам позивача, оскільки останній не отримує передбачених положеннями діючого законодавства коштів (0,5% від фонду оплати праці водіїв, які перейшли на роботу до 2-го відповідача, залишаючись членами НПО „Октан”, позивача у справі).

Під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідачі проти позову заперечували з підстав викладених у відзивах на позов (а.с. 72-74, 80-83, т.1), зокрема, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними засобами доказування порушення його фінансових інтересів оскаржуваними угодами.

Крім того, 1-й відповідач вказав, що оскаржувані угоди схвалені органом управління товариства –Спостережною радою, оскільки має повноваження щодо схвалення правочинів у розумінні статті 241 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.08.2007 у задоволенні позову відмовлено з підстав зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність юридичної оцінки місцевим господарським судом обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства,  установи,  організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом даного позову є визнання недійсними правочинів, укладених між відповідачами у справі, зокрема: договору оренди автобусів від 14.05.2007 №1/А та договору на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007 №1/П та застосування правових наслідків недійсності правочинів.

Відповідно до пункту 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо  недійсність  правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При розгляді питань про визнання правочинів недійсними згідно з роз”ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними” від 28.04.1978 №3 зі змінами від 25.12.1992 №13 та від 25.05.1998 №15 слід виходити з того, що визнання правочину недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб”єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними.

Матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом при вирішенні даного спору повно з”ясовані обставини, з якими позивач пов”язує порушення його особистих та майнових прав оспорюваними правочинами.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що оспорювані угоди не порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з наступних підстав.

Згідно статті 2 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Відповідно до статті 44 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” роботодавці зобов”язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менш ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати.

Пунктом 9.9 колективного договору ЗАТ „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” на 2006 рік (який надано суду позивачем у підтвердження своїх доводів) встановлено, що 1-й відповідач щомісячно перераховує на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 0,5% від фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства (а.с. 137-166, т.1).

Матеріали справи свідчать, що позивач, обгрунтовуючи порушення відповідачами його майнових прав та законних інтересів зазначив, що внаслідок укладення відповідачами оспорюваних договорів відбулося зменшення кількості працівників підприємства 1-го відповідача (водії автобусів, що працювали у 1-го відповідача змушені були перевестися на роботу до підприємства 2-го відповідача), яке тягне за собою зменшення фонду оплати праці підприємства та відповідно –зменшення відрахувань позивачу, що завдає шкоди його фінансовим інтересам.

Проте договір оренди автобусів №1/А від 14.05.2007 регулює виключно орендні правовідносини, що виникли у відповідачів і не зачіпає питань зменшення або збільшення працівників 1-го відповідача.

Оспорюваний договір на надання послуг з перевезення пасажирів від 14.05.2007 №1/П передбачає обов”язок 2-го відповідача (виконавця) організувати перевезення працівників 1-го відповідача із залученням (в порядку діючого законодавства) фізичних осіб, вказаних у додатку №6 до договору (як зазначив позивач це працівники –водії 1-го відповідача).

Однак зменшення працівників підприємства 1-го відповідача і відповідне зменшення вказаних відрахувань позивачу не порушують прав позивача, оскільки згідно пункту 9.9 колективного договору щомісячні відрахування здійснюються позивачу 1-м відповідачем саме для працівників підприємства, для їх відпочинку, культурно-масової, фізкультурної та оздоровчої роботи, а не у власність позивача для здійснення його статутної діяльності.

Відповідно до статті 34 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” профспілки, їх об'єднання можуть мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення їх статутної діяльності.

Право власності профспілок, їх об'єднань виникає на підставі:

- придбання майна за рахунок членських внесків, інших власних коштів, пожертвувань громадян, підприємств, установ та організацій або на інших підставах, не заборонених законодавством;

- передачі їм у власність коштів та іншого майна засновниками, членами профспілки, органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Профспілки, їх об'єднання мають право власності також на майно та кошти, придбані в результаті господарської діяльності створених ними підприємств та організацій.

Крім того, відповідно до Статуту позивача членами незалежної профспілки „Октан” можуть бути громадяни України, які визнають її статут і сплачують внески: працівники підприємств, організацій, товариств будь-якої форми власності та виду діяльності. Отже водії, що переводяться на роботу до 2-го відповідача можуть залишитися членами незалежної профспілки „Октан” та сплачувати членські внески.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оспорювані договори не порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому в розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України позивач безпідставно звернувся до господарського суду з даним позовом.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення оспорюваними договорами його фінансових інтересів не відповідають вимогам Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” та спростовуються матеріалами справи.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку ухвалення Спостережною Радою Закритого акціонерного товариства „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” оспорюваних угод.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України „Про господарські товариства” у роботі ради акціонерного товариства (спостережній раді) з правом дорадчого голосу беруть участь представники профспілкового органу або іншого уповноваженого трудовим колективом органу, який підписав колективний договір від імені трудового колективу, але при цьому дана стаття не встановлює обов'язку роботодавця здійснити будь-які дії щодо забезпечення участі профспілкових організацій в роботі Спостережної  ради.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про створення 1-м відповідачем перешкод позивачу приймати участь в роботі Спостережної Ради.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2007 у справі №18/433пд прийняте при всебічному та повному з”ясуванні всіх обставин з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за апеляційною скаргою покладаються на її заявника, позивача у справі.

Відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний  господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Незалежної профспілкової організації „Октан” працівників закритого акціонерного товариства „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” на рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2007 у справі №18/433пд залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2007 у справі №18/433пд залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у місячний строк через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                            Р.Є. Якушенко

Суддя                                                                                 О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                Д.Ю. Перлов