ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  22/286

04.09.07

За позовом     Дочірнє підприємство "На здоров"я Київ" фірми "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до                     Приватне підприємство "Лелека-2"

про                    стягнення 1166,97 грн.

Суддя  Шкурат А.М.

Представники

від позивача           Семенчук І.Г. (дов. № 118 від 03.09.2007р.)

від відповідача    не з’явився

ОБСТАВИНИ  СПРАВИ:

Дочірнє підприємство “На здоров’я - Київ” фірми “Люстдорф” у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства “Лелека-2” 1 120,95 грн. основного боргу, 39,11 грн. пені та 6,90 грн. суми трьох процентів річних, а загалом 1 166,97 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує укладеним з відповідачем договором купівлі-продажу № 017305 від 4 січня 2006 року, на підставі якого позивач передав відповідачу молочну продукцію, тоді як відповідач свої зобов’язання по оплаті поставленої продукції виконав частково, і станом на дату пред’явлення позову розмір заборгованості становив 1 120,95 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 39,11 грн. пені та 6,90 грн. суми трьох процентів річних.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав та не надіслав, представник відповідача в судове засідання не з’явився.

Враховуючи те, що нез’явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

4 січня 2005 року між позивачем і відповідачем був укладений договір № 0173/05 (надалі –договір), за яким позивач зобов’язався поставити на умовах EXW, а відповідач зобов’язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (пункт 1.1. договору).

Строк дії договору –до 31 грудня 2005 року (пункт 10.6. договору).

Договір продовжує свою дію, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору (пункт 10.7. договору).

Оскільки сторони не надали доказів письмового повідомлення про бажання припинити дію договору, дія договору вважається продовженою.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачеві товар –згідно з видатковими накладними № НЗ-009287 від 15 березня 2007 року - на суму 505,03 грн., № НЗ-008508 від 9 березня 2007 року - на суму 738,35 грн., № НЗ-009406 від 16 березня 2007 року - на суму 81,20 грн., а загалом поставлено товару на суму 1 324,58 грн.

Поставлений за накладними товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписами на накладних з боку відповідача.

Відповідно до пункту 5.2. договору, відповідач зобов’язаний згідно рахунку або накладної на товар позивача сплатити переданий ціну конкретної партії товару, який замовлений відповідачем, протягом 5 банківських днів від дати отримання товару.

Відповідач провів частковий розрахунок на загальну суму 203,63 грн.

Відповідач доказів повної оплати вартості прийнятого ним товару не надав, твердження позивача про існуючу заборгованість за товар в сумі 1 120,95 грн. не спростував.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмові від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 193 Господарського кодексу України також наголошено, що суб’єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов’язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору.

Позивач свої зобов’язання виконав належним чином, тоді як відповідач від виконання свого обов’язку сплатити визначену договором суму у встановлений договором строк ухилився, внаслідок чого порушив норми статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення основного боргу у загальній сумі 1 120,95 грн., у зв’язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Згідно із частиною другою статті 217 Господарського кодексу України, штрафні санкції є видом господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання. Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3.1. договору встановлено, що за несвоєчасну або не повну оплату Товару відповідач сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення пені в сумі 39,11 грн., нарахованої по 2 червня 2007 року, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 6,90 грн., нарахованих по 26 квітня 2007 року, є правомірними та підлягають задоволенню.

Державне мито у сумі 102,00 грн. та витрати позивача на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 525, 526, 549 (ч. 3), 625 (ч.2) ЦК України,  ст. 193 (ч.ч. 1, 2), 217 (ч.2), 230 (ч.1) ГК України, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства “Лелека-2” (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 19, код 30187449, п/р № 2 в КДР філія АППБ «Аваль», МФО 322904) на користь Дочірнього підприємства “На здоров’я - Київ” фірми “Люстдорф” у формі товариства з обмеженою відповідальністю (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна, буд. 34, код 31512675, п/р № 0488 в  ВАТ «Укрексімбанк», МФО 322313) 1 120 (одна тисяча сто двадцять) грн. 95 коп. основного боргу, 39 (тридцять дев’ять) грн. 11 коп. пені, 6 (шість) грн. 90 коп. суми трьох процентів річних, 102 (сто дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після  закінчення  десятиденного  строку з дня  його прийняття.

Суддя                                                                            А.М.Шкурат

20 вересня 2007 року