ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

"01" жовтня 2007 р.

справа № 20-7/424

Господарський суд міста Севастополя
у складі:

Головуючого          - судді Ілюхіної Г.П.,

при секретарі -Пасіченко Ю.В.

за участю представників:

від позивача          -не з'явився;

від відповідача          -не з'явився;

від третьої особи          -не з'явився;

розглянувши адміністративну справу

За
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

позовом                    (АДРЕСА_1)

(99011,
м. Севастополь, вул. Приморська, 4-6)

до відповідача                    Фонду комунального
майна  Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь,
вул. Леніна, 3)

третя особа,                    Управління культури та
туризму

яка не заявляє самостійних          Севастопольської міської державної
адміністрації

вимог на предмет спору                    в особі Відділу
державної служби охорони культурної спадщини

на стороні відповідача:                     (99011, м. Севастополь,
Історичний бульвар)

(99011, м.Севастополь, вул. Радянська,
9)

про          визнання неправомірною бездіяльності
відповідача по оформленню документів щодо приватизації шляхом викупу позивачем
нежитлового приміщення площею 139,13м2 у будинку по АДРЕСА_2;

зобов'язання відповідача оформити
документи з приватизації шляхом викупу позивачем нежитлового приміщення площею
139,13м2 у будинку по АДРЕСА_2,

в порядку ст.ст.51, 111 Кодексу
адміністративного судочинства України, позовні вимоги уточнені:

визнання бездіяльності відповідача
щодо підписання договору про продаж позивачу нежитлового приміщення площею
139,13м2 у будинку по АДРЕСА_2, такою, що порушує вимоги ст.1
Протоколу № 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних
свобод;

зобов'язання відповідача підписати
договір про продаж позивачу нежитлового приміщення площею 139,13м2 у
будинку по АДРЕСА_2;

ВСТАНОВИВ:

14.12.2006 Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду м. Севастополя з
адміністративним позовом (вх.№ 3649) до Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради про визнання неправомірною бездіяльності
відповідача по оформленню документів щодо приватизації шляхом викупу позивачем
нежитлового приміщення площею 139,13м2 у будинку по АДРЕСА_2та
зобов'язання відповідача оформити документи з приватизації шляхом викупу
позивачем нежитлового приміщення площею 139,13м2 у будинку по
АДРЕСА_2, з посиланням на Договір оренди № 98-01 від 18.04.2001 та № 64-06 від
19.04.2006, Закон України „Про
приватизацію державного майна”.

Ухвалою суду від 15.12.2006
відкрито провадження у справі, прийнято рішення про призначення підготовчого
провадження та проведення попереднього судового засідання з метою всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного
строку в порядку статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України (арк.
с. 1-2).

Ухвалою суду від 17.01.2007
підготовче провадження по справі продовжено та попереднє судове засідання
відкладено, за клопотанням представника позивача у зв'язку з необхідністю
ознайомитись з матеріалами справи (арк.с.25-27).

Ухвалою суду від 17.01.2007 в
порядку статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України залучено до
участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача: Відділ культурної спадщини Управління
культури Севастопольської міської державної адміністрації за клопотанням
відповідача (арк.с.25-27).

08.02.2007 позивач заявою (вх.№
4095) уточнив позовні вимоги в порядку статей 51, 111 Кодексу адміністративного
судочинства України, просить, посилаючись на статтю 17 Кодексу
адміністративного судочинства України, визнати бездіяльність відповідача щодо
підписання договору про продаж позивачу нежитлового приміщення площею 139,13м2
у будинку по АДРЕСА_2, такою, що порушує вимоги статті 1 Протоколу № 1
Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та
зобов'язати відповідача підписати договір про продаж позивачу нежитлового
приміщення площею 139,13м2 у будинку по АДРЕСА_2 (арк.с.31-35).

Ухвалою суду від 08.02.2007
замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Відділ культурної спадщини Управління культури
Севастопольської міської державної адміністрації на належну юридичну особу
-Управління культури та туризму Севастопольської міської державної
адміністрації в особі Відділу державної служби охорони культурної спадщини,
провадження у справі зупинено до 09.04.2007 в порядку пункту 4 частини першої
статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України  у зв'язку зі зверненням обох сторін з
клопотанням про надання їм часу для примирення у зв'язку з необхідністю
проведення переговорів щодо мирного врегулювання спору та з'ясування обставин,
що стосуються статусу об'єкту приватизації (а.с.44-46).

Ухвалою суду від 10.04.2007
провадження у адміністративній справі поновлено за заявою позивача (вх.№11201),
призначено судовий розгляд по справі на 24.04.2007 на 14 год. 30 хв.
(арк.с.72-74).

Ухвалою суду від 24.04.2007
провадження у справі зупинено до 14.06.2007 в порядку пункту 4 частини першої
статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України  у зв'язку зі зверненням обох сторін з
клопотанням про надання їм часу для примирення у зв'язку з необхідністю
проведення переговорів щодо мирного врегулювання спору (арк.с.87-89).

Ухвалою суду від 14.06.2007 в
порядку пункту 4 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження у адміністративній справі зупинено строком до
01.10.2007 до 11 год. 30 хв. (арк.с.98-100).

Сторони та третя особа в судове
засідання, яке відбулося 01.10.2007, не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, вимоги ухвал суду по справі не виконали, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно (арк.с.104-106, 107,
108, 109).

Відповідно до частини другої статті
128 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття в судове
засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які
прибули в судове засідання, або неповідомлення
ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої
статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття
відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про
дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини першої статті
122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше двох
місяців з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

При викладених обставинах,
враховуючи те, що сторони та третя особа викликались в судове засідання, але в
суд не з'явились, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність їх
представників за наявними в справі документами.

Відповідач в відзиві на позов
(вх.№1209) позовні вимоги не визнав по мотивам, викладеним в ньому, основні з
яких полягають в тому, що позивач не доводив до відповідача свого бажання
(згоди) укласти договір купівлі-продажу спірного приміщення, хоча відповідачем
позивачу надіслано лист № 366 від 24.03.2003 про включення об'єкту позивача до
переліку об'єктів, що підлягають приватизації; до набрання Закону України „Про
тимчасову заборону приватизації пам'ятників культурної спадщини” від 01.02.2005
позивач з пропозицією укласти договір купівлі-продажу до відповідача не
звертався, тому відповідач не мав можливості оформити документи до
приватизації; крім того, спірний об'єкт є пам'ятником архітектури та
зареєстрований в державному реєстрі; просить в задоволенні позову відмовити
(арк.с.18-19).

Третя особа в поясненні на позовні
вимоги (вх.№4297) повідомила, що житловий будинок по АДРЕСА_2 (рік приймання
1950-1954) є пам'ятником містобудівництва та архітектури місцевого значення
(державний обліковий номер 3.2.74-2.12.1), включений до Реєстру нерухомих
об'єктів культурної спадщини національного та місцевого значення по місту
Севастополю; Пам'ятник взятий на державний облік рішенням виконкому
Севастопольської міської Ради народних депутатів від 17.07.1990 № 11/915;
вбудоване не житлове приміщення, що орендовано ОСОБА_1, є складовою частиною пам'ятника
архітектури місцевого значення; житловий будинок по АДРЕСА_2 не входить до
Переліку об'єктів культурної спадщини, що не підлягають приватизації;
приватизація об'єкту можлива у встановленому Законом порядку після скасування
Закону України „Про тимчасову заборону приватизації пам'ятників культурної
спадщини (арк.с.37).

Стаття 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної
юрисдикції -це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовій
спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова особа чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Тому слід вважати, що до юрисдикції
адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які
виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до
їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій,
які виконують суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до пункту 6 розділу VII
„Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства
України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо в законодавчому акті
підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або
зазначено про вирішення спору в судовому порядку, господарському суду слід
виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру правовідносин, що
регулюються та визначені Господарським та Господарським процесуальним кодексом
України.

Тобто, господарський суд при
розгляді справ в порядку адміністративного судочинства вирішує підвідомчість
відповідно до статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України,
статті 4 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 1
Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених
законодавчими актами України, до господарського суду мають право також
звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності.

Статтею 4 Господарського кодексу
України встановлено розмежування відносин в сфері ведення господарства з іншими
видами відносин, відповідно до якої не є предметом регулювання цього Кодексу
адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів
господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є
суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських
повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Відповідно до статті 12
Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому
числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію
державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

- спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду
України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до
відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

Відповідно до пункту 3 Рекомендацій
президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 „Про
деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”
у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського
кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких умов:

-          участь у спорі суб'єкта
господарювання;

-          наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і,
по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

-          відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на
загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської
діяльності, а також спори, пов'язані з:

-          утворенням суб'єктів господарювання,
їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними
установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її
державної реєстрації, крім відповідних спорів за позовами суб'єктів владних
повноважень;

-          приватизацією державного та
комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в
тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого
самоврядування та органів приватизації;

-          захистом права власності, в тому
числі з визнанням цього права;

-          з
використанням у господарському обороті об'єктів інтелектуальної власності,
включаючи спори за позовами суб'єктів господарювання до органів державної влади
про визнання недійсними актів про видачу документів, що посвідчують право
інтелектуальної власності.

У господарських судах мають
вирішуватися усі спори, що виникають з господарських договорів між суб'єктами
господарювання і органами державної влади і місцевого самоврядування, включаючи
угоди, які укладаються шляхом проведення конкурсу, біржових торгів, аукціонів
тощо. До таких договорів відносяться, зокрема, угоди: про відчуження об'єктів
приватизації (крім приватизації державного житлового фонду); передачу
державного або комунального майна в оренду; закупівлю товарів (робіт, послуг)
для державних потреб.

Пунктом 14 Рекомендацій президії
Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 „Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ господарським судам”
встановлено, що за змістом і направленістю Закону України від 15.12.2006 N
483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів" його прийняття не виключає (до початку діяльності окружних та
апеляційних адміністративних судів) розгляду місцевими і апеляційними
господарськими судами у встановленому законом порядку справ у спорах про
визнання недійсними актів державних та інших органів, підприємств та
організацій, які не відповідають законодавству і порушують права та охоронювані
законом інтереси підприємств та організацій.

Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.
Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Правовий режим власності, порядок і
умови набуття та припинення права власності визначаються законами.

Одним зі способів зміни форми
власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження майна, що є
державною чи комунальною власністю.

При помилковому порушенні
провадження у справі, провадження підлягає закриттю в порядку пункту 1 частини
першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким
суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Все вищеперелічене дає суду право
для висновку, що спір виник у зв'язку з приватизацією комунального майна.

При викладених обставинах,
провадження по справі підлягає закриттю, так як спір не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

Позивач не позбавлений можливості
звернутись з позовними вимогами в порядку господарського судочинства, обравши
спосіб захисту, передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею
20 Господарського кодексу України.

На підставі вищепереліченого,
керуючись статтями 122, 128, пунктом 1 частини першої статті 157, статтею 165
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1.          Закрити провадження по
справі № 20-7/424.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду
через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення
ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Г.П. Ілюхіна