міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
Київ, вул. Жилянська, 58-б
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.04.07
Справа №  310/6-06

Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Гаврилюк  О.М (доповідач по справі),

суддів:                                 Ткаченка  Б.О. суддів:                                 Федорчук Р.
В

.

Секретар судового засідання Огієнко В.О.

за участю представників сторін

від позивача:

ОСОБА_1-приватний підприємець
ОСОБА_2 -дов. від 01.12.2006 року № 1812

від 1-го відповідача:

Панченко А.М. -дов. від
28.03.2007 року № 6351 Зубенко Н.К. -дов. від 04.04.2007 року № 7113
Воловенко О.М. -дов. від 18.01.2007 року № 552

від 2-го відповідача:

не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 на постанову господарського суду Київської області від
05.12.2006 року

по справі № 310/6-06 (суддя
Маляренко А.В.)

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Бровари Київської області

до

1. Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції, м. Бровари Київської області 2. Головного
управління Державного казначейства у Київській області, м. Київ

про

стягнення 170 667 грн.

встановив:

До господарського суду Київської
області звернувся Приватний підприємець ОСОБА_1 з позовом до Броварської
міжрайонної державної податкової інспекції та Броварського відділення
державного казначейства Київської області про зобов'язання Броварської МДПІ
відновити в картці облікового рахунку платника ПДВ ПП ОСОБА_1 бюджетну
заборгованість в сумі 170 667 грн., про зобов'язання Броварської МДПІ поновити
строки для подання заяви про повернення бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість на термін перебування ПП ОСОБА_1, за межами України з
26.11.2001 року по 10.05.2002 року, а саме на 196 днів, та стягнути з
Державного бюджету України через Броварське відділення Державного казначейства
Київської області на користь ПП ОСОБА_1, 170 667 грн. бюджетної заборгованості
з податку на додану вартість.

Ухвалою від 22.11.2006 року
господарський суд Київської області здійснив заміну відповідача Броварської
міжрайонної державної податкової інспекції її правонаступником Броварською
об'єднаною державною податковою інспекцією.

Постановою господарського суду
Київської області від 05.12.2006 року у справі № 310/6-06 у позові відмовлено
повністю.

Постанова місцевого господарського
суду мотивована тим, що позивач звернувся з заявою про продовження граничних
строків для подання заяви на відшкодування податку на додану вартість після
перебігу таких граничних строків (1 095 днів) та після зарахування спірної суми
до бюджету.

Не погоджуючись з постановою
місцевого господарського суду Приватний підприємець ОСОБА_1звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду
Київської області від 05.12.2006 року по справі №310/6-06  та прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

ПП ОСОБА_1обґрунтовує скаргу тим,
що місцевим господарським судом не взято до уваги те, що він перебував за
кордоном 196 днів, а відповідно до п.п. 15.1.3 п. 15.1 ст. 15 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” на такий термін зупиняється перебіг строку позовної
давності, а жодним законом або іншим нормативно-правовим актом не визначено
терміну для подачі заяви на продовження граничного строку на відшкодування
податку.

Ухвалами Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 20.01.2007 року, 22.01.2007 року та
30.01.2007 року скарга позивача прийнята до розгляду, проведені підготовчі дії
та порушене апеляційне провадження у справі.

В порядку ст. 55 КАС України
Київським міжобласним апеляційним господарським судом було здійснено заміну
відповідача Броварського відділення державного казначейства Київської області
на його правонаступника Головне управління Державного казначейства України у
Київській області.

Броварська ОДПІ подала заперечення
на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову -без змін.

Головне управління Державного
казначейства України у Київській області не скористалося правом наданим ст. 191
КАС України та заперечення на апеляційну скаргу не надало.

Під час апеляційного провадження
позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали. Представники
Броварської ОДПІ проти апеляційної скарги заперечували та вважали, що
оскаржувана постанова місцевого господарського суду має бути залишена без змін.

В судове засідання 04.04.2007 року
повноважні представники Головного управління Державного казначейства у
Київській області не з'явилися. Головне управління Державного казначейства у
Київській області надіслало клопотання про розгляд апеляційної скарги без
участі його представників, яке після обговорення суд задовольнив.

Розпорядженнями заступників Голови
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.02.2007 року та
від 03.04.2007 року склад судової колегії змінювався.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників учасників провадження, судова колегія
апеляційного суду виходить із наступного.

Позивачем, з поданими деклараціями
з податку на додану вартість за період III кварталу 1999 року, IV кварталу 1999
року, січня 2000 року, лютого 2000 року, травня 2000 року, червня 2000 року,
липня 2000 року, жовтня 2000 року, заявлено бюджетне відшкодування податку на
додану вартість шляхом зарахування такого відшкодування в рахунок платежів в наступних
податкових періодах.

З 26.10.2001 року по 23.07.2002
року громадянин ОСОБА_1 стояв на обліку в Відділі Внутрішніх справ району
Кузьминки м. Москви (а.с.20-21). Фактичне перебування громадянина ОСОБА_1 за
межами України тривало з 26.10.2001 року по 10.05.2002 року.

Актом Про результати перевірки
дотримання вимог законодавства про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1
від 29.07.2002 року № 39/26-20 не було встановлено порушень правильності
визначення ПДВ щодо проведених на митній території України операцій за період з
01.07.1999 року по 01.01.2001 року (а.с.11).

23.04.2003 року приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся з заявою про зміну форми відшкодування по податку
на додану вартість на розрахунковий рахунок по деклараціям з податку на додану
вартість за III квартал 1999 року у сумі 34 386 грн., IV квартал 1999 року -101
156 грн., січень 2000 року -23 332 грн., лютий 2000 року - 11 793 грн., травень
2000 року -12 539 грн., червень 2000 року -15 292 грн., липень 2000 року -3 657
грн., жовтень 2000 року -4 500 грн. (а.с.9).

12.08.2003 року Броварською МДПІ
були відшкодовані суми ПДВ за травень 2000 року -12 539 грн. (висновок 169),
червень 2000 року -15 292 грн. (висновок 170), липень 2000 року -3 657 грн.
(висновок 171), жовтень 2000 року -4 500 грн. (висновок 172).

31.07.2006 року приватний
підприємець ОСОБА_1звернувся до Броварської МДПІ з заявою про продовження
граничних строків для подання заяви на повернення існуючої переплати по податку
на додану вартість по деклараціям за III квартал 1999 року -34 386 грн., IV
квартал 1999 року -101 156 грн., січень 2000 року -23 332 грн., лютий 2000 року
- 11 793 грн., всього в сумі 170 667 грн. (а.с.19).

11.08.2006 року Броварська МДПІ
листом № 6991/19-10/1148 відмовила приватному підприємцю ОСОБА_1 у продовженні
граничних строків для подання заяви на повернення надміру сплаченого податку,
мотивуючи це тим, що строки давності минули, а переплата по ПДВ по вказаних
вище деклараціях зарахована до бюджету 10.08.2004 року (а.с.22).

Вважаючи свої права та законні інтереси
порушеними приватний підприємець ОСОБА_1звернувся з адміністративним позовом до
суду.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а
постанова -без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1
Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
бюджетним відшкодуванням є сума, що підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим
Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.3
пункту 7.7 статті 7 Закону „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року
№ 168/97-ВР, в редакції чинній на момент складання податкових накладних, за
бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або
частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника
податку відображається в податковій декларації.

Згідно положень пункту 8.2 Порядку
відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України та Головного управління Державного
казначейства України від 02.07.1997 року № 209/72 (у редакції наказу Державної
податкової адміністрації України, Державного казначейства України від
21.05.2001 року № 200/86 -чинній на момент звернення з заявою про зміну форми відшкодування
по ПДВ) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.1997 року за №
263/2067 (редакції наказу зареєстрованої в Міністерстві юстиції України
08.06.2001 року за № 489/5680), якщо в платника протягом трьох звітних періодів
після дати відшкодування суми ПДВ у рахунок платежів з цього податку
відшкодовані суми повністю або частково не були використані платником в
погашення податкових зобов'язань за їх відсутністю, то він має право звернутися
до податкового органу із заявою про повернення таких сум на поточний рахунок чи
зарахування їх у рахунок інших платежів, які надходять до Державного бюджету
України. Податковим органом на підставі заяви платника висновок формується в
режимі „зміна напряму відшкодування за сумами ПДВ, не використаними платником
на погашення податкових зобов'язань” із зазначенням реквізитів декларації, за
якою проведено відшкодування і в загальному порядку подається до органів
державного казначейства.

Відповідно до п.п. 15.3.1 п. 15.3
ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-III
заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках,
передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня,
наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Підпунктом 15.4.1 п. 15.4 ст. 15
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що граничні строки для
подання податкової декларації, визначені пунктом 4.1 статті 4, заяв про
перегляд рішень контролюючих органів, визначені пунктом 5.2 статті 5, заяв
про повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових
платежів), визначені пунктом 15.3 цієї статті, підлягають продовженню
керівником податкового органу (його заступником) за письмовим запитом платника
податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків: перебував за
межами України; перебував у плаванні на морських судах за кордоном України у
складі команди (екіпажу) таких суден; перебував у місцях позбавлення волі за
вироком суду; мав обмежену свободу пересування у зв'язку з ув'язненням чи
полоном на території інших держав або через інші обставини непереборної сили,
підтверджені документально; був визнаний за рішенням суду безвісно відсутнім
або перебував у розшуку у випадках, передбачених законодавством.

Аналіз положень ст. 15 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” дає можливість дійти висновку, що п.п. 15.3.1
вищезазначеного Закону передбачає подання платниками податків двох видів заяв: заяви
на повернення надміру сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) та заяви на відшкодування надміру сплачених
податків, зборів (обов'язкових платежів), проте продовженню (за
наявності обставин, передбачених в п.п. 15.4.1) підлягають лише граничні
строки для подання заяв про повернення надміру сплачених
податків, зборів (обов'язкових платежів).

Якщо ж надміру сплачені суми
платежів обліковуються в особових рахунках платників податків більше 1095 днів
без руху (відсутні нарахування або зменшення та сплата) за умови відсутності заяви
платника про повернення, то вони [суми] зараховуються до бюджету
згідно з абзацом 6 пункту 9.2 розділу 9 Інструкції про порядок ведення органами
державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових
платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів,
затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України від
12.05.1994 року № 37 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації
України від 03.09.2001 року № 342) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 25.05.1994 року за № 114/323.

Як свідчать матеріали справи
граничним строком подання заяви на проведення відшкодування по декларації з
податку на додану вартість за 3 квартал 1999 року було 11.10.2002 року, за 4
квартал 1999 року є 05.01.1999 року, січень 2000 року -18.02.2003 року та лютий
2000 року -17.03.2003 року відповідно до вимог закону, встановлених в абз. 1
п.п. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та п.
15.3 ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Позивач подав заяву про зміну форми
відшкодування ПДВ у спірній сумі 23.04.2003 року, що підтверджується відміткою
органу державної податкової служби на такій заяві (а.с.9). Тобто заява про зміну
форми відшкодування ПДВ була подано позивачем після спливу 1095 днів з дня
отримання права на таке бюджетне відшкодування по зазначеним вище деклараціям з
податку на додану вартість, з чим позивач погоджується зазначаючи про це у
позовній заяві та в апеляційній скарзі. Будь-яких запитів чи виражених в
будь-якій іншій формі клопотань платника податків про продовження граничних
строків, як то передбачено п. 15.4 ст. 15 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, вищевказана заява не містила.

Спірна сума ПДВ у розмірі 170 667
грн. існувала на особовому рахунку платника податків понад 1095 днів без руху з
моменту її виникнення, що не заперечувалося позивачем. Заяв про її повернення протягом
1095 днів з моменту виникнення права на відшкодування не надходило, а тому
Броварська МДПІ на підставі ст. 15 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, Наказів ДПА України „Про затвердження узагальнюючого податкового
роз'яснення положень пункту 15.3 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
в частині визначення терміну „надміру сплачені податки, збори (обов'язкові
платежі)” та граничних строків їх повернення” від 25.04.2003 року № 197 та ГДПІ
України від 12.05.1994 року № 37 (в редакції Наказу ДПА України від 03.09.2001
року № 342) отримала право на її списання до Державного бюджету України, яке фактично
відбулося 10.08.2004 року.

Натомість, як вбачається з
матеріалів справи, позивач лише 31.07.2006 року звернувся до Броварської МДПІ з
заявою про продовження граничних строків для подання заяви на повернення існуючої
переплати по податку на додану вартість по деклараціям за III квартал 1999
року, IV квартал 1999 року, січень та лютий 2000 року (а.с.19), в якій
повідомив ДПІ про своє перебування за кордоном, а отже і про підстави для
продовження граничних строків на повернення існуючої переплати по податку на
додану вартість.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що позивачем пропущено строки на подання
заяви про повернення надміру сплачених податків. Посилання позивача на те, що
він перебував за кордоном понад 196 днів, та те, що така обставина, на його
думку, має зупинити перебіг строку відповідно до положень п.п. 15.1.3 п. 15.1
ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” (відповідно до якого відлік
строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого платник податку
перебуває поза межами України, якщо такий період є безперервним та дорівнює чи
є більшим за 180 днів) колегією суддів не береться до уваги так, як відповідно
до підпункту 15.4.1 пункту 15.4 статті 15 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
продовження граничних строків для подання заяв про повернення надміру
сплачених податків може проводитися лише за письмовим  запитом платника податків, якого при
поданні заяви на зміну форми відшкодування від 23.04.2003 року не містилося
(а.с.9), а на момент подання заяви про повернення існуючої переплати по податку
на додану вартість від 31.07.2006 року такий
строк (196 днів) вже минув.
Позивачем заяв на продовження граничного строку на відшкодування
податку, про що він вказує в апеляційній скарзі,  не подавалося.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що місцевим господарським судом вірно
встановлено відсутність у позивача правових підстав для повернення бюджетної
заборгованості з податку на додану вартість через те, що позивач звернувся з
заявою про зміну форми відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок після спливу
1 095 днів без письмового запиту щодо продовження строків на подання такої
заяви, а звернення позивача з заявою про продовження граничних строків подання
заяви відбулося після спливу 1 095 днів (фактично на шостий рік після
виникнення права на бюджетне відшкодування) та після зарахування оспорюваної
суми у розмірі 170 667 грн. до бюджету.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про
правомірність відмови Броварськоїю МДПІ приватному підприємцю ОСОБА_1 в продовженні
граничних строків для подання заяви про повернення бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість на термін його перебування за межами України

Відповідно до ст.ст. 195, 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги і залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова місцевого суду прийнята з
додержанням норм матеріального і процесуального права, вона підлягає залишенню
без змін, а апеляційна скарга ПП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 КАС України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд, -

у х в а л и
в:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 на постанову господарського суду Київської області від
05.12.2006 по справі № 310/6-06 залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду
Київської області від 05.12.2006 року по справі № 310/6-06 залишити без змін.

3. Справу № 310/6-06 повернути до
господарського суду Київської області.

Ухвала апеляційного господарського
суду, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного господарського
суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку,
передбаченому ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Гаврилюк  О.М
Судді:
Ткаченко  Б.О.
Судді:
Федорчук Р. В