ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

25.09.2007
Справа №2-15/8184-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6, )

До відповідача Комунального підприємства «Житловик-5» (97401, АР Крим, м. Євпаторія, вул.. Конституції, 32, )

Про стягнення 122475,76 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача –  Карасьов К.М., довіреність № 166-Д від 01.03.2007 р., у справі

Від відповідача – Яцкевич Р.В., директор

Обставини справи: Відкрите акціонерне товариство «Крименерго»  звернулося до Господарського суду АР Крим із позовом до Комунального підприємства «Житловик-5» про стягнення 122475,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати наданих позивачем послуг,  в результаті чого за відповідачем склалася заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 105076,72 грн., що і стало приводом для звернення Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку. Крім  того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 8820,61 грн., 3% річних у розмірі 1583,62 грн., інфляційні втрати у розмірі 6994,81 грн.

У судовому засіданні представником позивача надана заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, якою позивач змінив свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 121453,75 грн., в тому числі 104076,72 грн. заборгованості, 8820,61 грн. пені, 6972,80 грн. інфляційних втрат, 1583,62 грн. річних.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов позовні вимоги визнав, з сумою заборгованості у розмірі 104076,72 грн. погодився.

У судовому засіданні оголошувалася перерва в порядку частини 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

26.04.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Крименерго» (Постачальник) (позивач) та Комунальним підприємством «Житловик-5»  (Споживач) (відповідач) був укладений договір № 947. (а.с.15-22)

Згідно з розділом 1 Договору Постачальник поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач сплачує Постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно умов цього Договору та додатків до Договору, які є його невід’ємними частинами.

Відповідно до пункту 2.2.3 Договору Споживач зобов’язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатків № 4.1 або № 4.2 «Порядок розрахунків».

Так, пунктом 5 Додатку № 4.2 до Договору сторони визначили дату оплати до 22 числа кожного місяця.

На виконання умов договору Енергопостачальною організацією надавалися послуги з постачання електроенергії.

Проте, відповідач не виконав свої обов’язки за договором щодо повної та своєчасної оплати спожитої електроенергії, в результаті чого за ним склалася заборгованість  за надані послуги у розмірі 105076,72 грн., що і послужило підставою для звернення Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» із позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У судовому засіданні представником позивача надана заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, якою позивач змінив свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 121453,75 грн., в тому числі 104076,72 грн. заборгованості, 8820,61 грн. пені, 6972,80 грн. інфляційних втрат, 1583,62 грн. річних.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну позовних вимог,  оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить  частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач, в порушення норм чинного законодавства,  не представив суду доказів виконання свого зобов’язання  оплати спожитої електричної енергії, в той час як відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу  України кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень способом, який встановлений законом для доведення такого роду фактів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором № 947 від 26.04.2006 р., через що  позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2006 р. по 30.03.2007 р. у розмірі 104076,72  грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов’язань у розмірі 6972,80 грн. та 3% річних у розмірі 1583,62  грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Комунального підприємства «Житловик-5» інфляційних витрат у розмірі 6972,80  грн. за період з травня 2006 р. по березень 2007 р. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Так, відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства «Житловик-5» 3% річних у розмірі 1583,62 грн. за період з 29.05.2006 р. по 31.02.2007 р. підтверджуються матеріалами справи та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі 8820,61 грн. за період з 29.05.2006 р. по 31.03.2007 р.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу  України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу  України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 Договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 Договору, з порушенням строків, визначених Додатком № 4.1, № 4.2 «Порядок розрахунків», Споживач зобовязаний оплатити Постачальнику  пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Заявлена позивачем сума пені у розмірі 8820,61 грн. за період з 29.05.2006 р. по 31.03.2007 р. судом визнається обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов’язань по оплаті наданих позивачем за договором № 947 від 26.04.2006 р. послуг не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Іншого, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України суду не доведено.

Крім того, судом враховано, що відповідач є комунальним підприємством, майно якого знаходиться в комунальній власності територіальної громади, крім того, відповідачем була визнана сума заборгованості шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

За таких обставин суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з Комунального підприємства «Житловик-5» суму пені у розмірі 4410,30 грн.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони  відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи заяву позивача про зміну розміру позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Житловик-5» (97401, АР Крим, м. Євпаторія, вул.. Конституції, 32, , р/р 1751 в КРФ АКБ Укрсоцбанк МФО 324010) на користь Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6, , р/р 0163 у філії КЦО ПИБ МФО 324430)  104076,72 грн. заборгованості, 4410,30 грн. пені, 1583,62 грн. річних, 6972,80 грн. інфляційних витрат, 1214,54 грн. державного мита та 117,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набуття судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.