ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-12/234
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"03" грудня 2007 р.  15:45                                                                                          м. Севастополь

За позовом: Прокурора Нахімовського району м. Севастополя  в інтересах держави в особі Севастопольського міського центра зайнятості до Севастопольської міської державної адміністрації, Головного Управління державного казначейства України у м. Севастополі про стягнення заборгованості в розмірі 9454,23 грн.,

Суддя Харченко І.А.,

при секретарі Кувшинової О.Ю.,

Представники сторін

позивача  – Желтобрюх А.Т., довіреність №238/08 від 27.01.2005, заступник начальника юридичного відділу;

відповідача (Севастопольський міської центр зайнятості) –Головін М.В., довіреність №3513/24/206 від 20.11.06, заступник начальника юридичного відділу;

відповідача (Головне Управління державного казначейства України у м. Севастополі) -   Рузаєва О.С., довіреність №14-32/84116 від 13.11.2007, начальник юридичного відділу;

прокурор –не з’явився;

Суть спору:

Прокурор звернувся в порядку статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України до господарського суду з позовної заявою про  стягнення з Севастопольської міської державної адміністрації суми матеріального забезпечення у розмірі 9454,23 грн., яке було сплачено колишньому робітнику Севастопольської міської державної адміністрації Михєєвої Н.Г. з Фонду загальнообов’язкового держаного соціального страхування на випадок безробіття.

Ухвалою від 19.06.2007 відкрито провадження у адміністративної справі № 20-12/234, справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою від 18.09.2007 у задоволенні клопотання відповідача Севастопольської міської державної адміністрації про закриття провадження у справі №20-12/234 в порядку пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України  відмовлено.

Ухвалою від 18.09.2007 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне Управління державного казначейства України в м. Севастополі.

Відповідач (Севастопольська міська державна адміністрація) позовні вимоги не визнав, згідно письмовим запереченням (вх. №23051 від 11.07.2007) вважає, що відповідальність за шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями або бездіяльність органів державної влади несе держава, незалежно від провини зазначених органів.

Відповідач (ГУДКУ у м. Севастополі) позовні вимоги не визнав, згідно письмовим запереченням (вх. №51684 від 28.11.2007) вважає, що норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у цьому випадку оскільки органи Державного казначейства України як юридичні особи самостійно несуть відповідальність за свої дії, ГУДКУ у м. Севастополі в будь-яких відносинах з позивачем не прибувало, порушень у відношенні позивача не допускало, а тому вважає, що залучення його в якості відповідача у даному випадку є безпідставним.

Згідно  статей 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні учасникам процесу роз’яснені  процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав учасників процесу,  суд,

в с т а н о в и в :

Прокуратурою Нахімовського району міста Севастополя проведена перевірка матеріалів Севастопольського міського центру зайнятості з питань виплати допомоги по безробіттю з фонду України на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Перевіркою встановлено, що 05.06.2006 із Севастопольської міської державної адміністрації звільнена з посади заступника начальника Головного управління економіки –начальника зведеного відділу аналізу, прогнозів та моніторингу соціально-економічного розвитку Михеєва Наталя Георгіївна згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України („ліквідація Головного управління економіки”).

14.06.2006 Михеєва Н.Г. звернулась до Севастопольського міського центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Згідно з реєстром перерахувань матеріальних виплат безробітної Михеєвої Н.Г. вона отримувала виплати допомоги по безробіттю з 06.07.2006 по 02.04.2007, з 03.04.2007 знята з обліку у зв’язку з поновленням на посаді заступника начальника Головного управління економіки –начальника зведеного відділу аналізу, прогнозів та моніторингу соціально-економічного розвитку Севастопольської міської державної адміністрації на підставі рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 30.03.2007.

16.05.2007 на адресу Севастопольської міської державної адміністрації була направлена претензія №1876/08 з вимогою перерахувати на рахунок Севастопольського міського центру зайнятості суму виплаченого Михеєвої Н.Г. матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю (а.с. 5).

Відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Михеєвої Н.Г. було виплачено матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю з Фонду України на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за період знаходження на обліку з 06.07.2006 по 02.04.2007 на загальну суму 9454,23 грн. (Реєстр перерахувань матеріальних виплат безробітної Михеєвої Н.Г., а.с. 4).

Спір виник в зв’язку з тим, що відповідачем порушені вимоги пункту 4 статті 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, а саме: своєчасно не перерахована до Севастопольського міського центру зайнятості сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному Михеєвої Н.Г., при поновленні останньої на роботі.

Відповідно до підпункту 1.1 Положення про Севастопольський міський центр зайнятості, затвердженого директором Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України 15.10.1998, основною задачею позивача є реалізація державної політики зайнятості населення, здійснення контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Фонд зобов'язаний:

-  забезпечувати збір страхових внесків;

- виплачувати забезпечення та надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом;

- вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду;

- контролювати правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань страхування на випадок безробіття, правильність призначення роботодавцем та виплати застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю.

Згідно зі статтею 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач (Севастопольська міська державна адміністрація) вважає, що відповідно до статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями або бездіяльність органів державної влади несе держава, незалежно від провини зазначених органів.

Відповідач (ГУДКУ у м. Севастополі) вважає, що норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у цьому випадку оскільки органи Державного казначейства України як юридичні особи самостійно несуть відповідальність за свої дії, ГУДКУ у м. Севастополі в будь-яких відносинах з позивачем не прибувало, порушень у відношенні позивача не допускало, а тому вважає, що залучення його в якості відповідача у даному випадку є безпідставним.

Виходячи з вимог статті 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” сума виплаченого забезпечення стягується з саме роботодавця, а ні з органу який фінансує цього роботодавця, тому суд дійшов висновку, що відповідачем за позовом є саме Севастопольська міська державна адміністрація.

Севастопольська міська державна адміністрація  має заборгованість на день розгляду спору  за матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю, виплаченого  Михеєвої Н.Г., в сумі 9454,23 грн.

Все вищеперелічене дає суду право для висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, тому підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, статтями 2, 69-72, 79, 94, 98, 150, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П о с т а н о в и в :

1.          Виключити з числа відповідачів Головне Управління державного казначейства України в м. Севастополі.

2.          Позов задовольнити повністю.

3.          Стягнути з Севастопольської міської державної адміністрації (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 2, ідентифікаційний код 04055587) на користь Севастопольського міського центра зайнятості (99053, м. Севастополь, вул. Руднєва, 40, ідентифікаційний код  03491145) суму сплаченого безробітному матеріального забезпечення в розмірі 9454,23 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                                           І.А. Харченко

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

06.12.2007.