ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.12.07

Справа № 13/545-07.

за
позовом:          Роменського
колективного швейного підприємства «Пролісок» до відповідача: суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення 6600 грн. 00 коп.

Суддя         ЛИХОВИД Б.І.

За
участю представників сторін:

від  позивача:            не з'явився

від
відповідача:            не з'явився

В
судовому засіданні 10.12.2007 року було оголошено перерву до 18.12.2007 року.

СУТЬ
СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6600
грн. 00 коп.

Відповідач
подав відзив на позовну заяву від 05.10.07. в якому зазначає, що свої
зобов'язання за угодою від 02.04.2001 року ним виконані в повному об'ємі.
Роботу за вказаною угодою відповідач прийняв і у письмовій формі визнав, що
вона виконана  належним чином, відповідно
до умов угоди та вимог діючого законодавства, що підтверджується актами прийому
- передачі виконаних робіт від 31.10.2001 року та 30.11.2001 року.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача,
дослідивши наявні докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного:

06.04.2000
року між позивачем - Роменським колективним швейним підприємством «Прлісок» і
адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання юридичних послуг,
відповідно до умов якого адвокат ОСОБА_2. зобов'язувався здійснити юридичний
супровід реструктуризації підприємства позивача, приведення його організаційно
- правової форми у відповідність до Закону України «Про господарські
товариства».

02.04.2001
року між адвокатом ОСОБА_2. та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 була укладена угода про уступку договору за якою адвокат
ОСОБА_2. уступив виконання договору про надання юридичних послуг від 06.04.2000
року. Зазначена угода погоджена з позивачем, про що свідчить підпис на ній
директора підприємства і печатка. ПП ОСОБА_1. зобов'язалась здійснювати замість
ОСОБА_2. всі права і обов'язки за договором від 06.11.2000 року.

Як
зазначив позивач, з червня по листопад 2001 року, відповідно до угоди від
02.04.2001 року ним перераховано на рахунок відповідача 6600 грн. 00 коп., що
підтверджується платіжними дорученнями № 192 від 12.06.2001 року, № 224 від
20.06.2001 року, № 425 від 23.10.2001 року та № 515 від 02.11.2001 року (в
справі).

Факт
надання послуг за угодою від 02.04.2001 року підтверджується актами приймання -
передачі виконаних робіт від 31.10.2001 року та 30.11.2001 року. Позивач роботу
прийняв і у письмовій формі визнав, що вона виконана  належним чином, у відповідності до умов  угоди та вимог діючого законодавства.

Відповідно до Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», іншими
нормативно - правовими актами передбачено, що реструктуризація підприємства -
це здійснення організаційно - господарських, фінансово-економічних, правових,
технічних заходів, спрямованих на реорганізацію підприємства, зміну форми
власності, управління, організаційно - правової форми, що сприятиме фінансовому
оздоровленню підприємства, збільшення обсягів випуску конкурентоспроможної
продукції, підвищенню ефективності виробництва та задоволенню вимог кредиторів.

Тобто, «реструктуризація» включає в
себе, поряд з іншими і заходи, спрямовані на реорганізацію підприємства.

Стаття
34 Закону України «Про підприємства в Україні», який діяв на час виконання
договору передбачала  три види
реорганізації: реорганізація, спрямована на укрупнення підприємства (злиття,
приєднання,  поглинення); реорганізація,
спрямована на подрібнення підприємства (поділ, виділ, виокремлення);
реорганізація без зміни розмірів підприємства (перетворення).

Як
вбачається з матеріалів справи, зокрема відповідно до протоколу засідання
правління РКШП «Пролісок» від 16.10.2001 року, протоколу засідання правління
РКШП «Пролісок» від 06.11.2007 року, статуту ЗАТ «Вікторія+», установчого
договору про створення та діяльність ЗАТ «Вікторія+», а також акту прийому
передачі основних засобів РКШП «Пролісок» до статутного фонду ЗАТ «Вікторія+»,
позивач обрав такий вид реорганізації як відокремлення (виділ) - за
розподільним актом була виділена частина основних фондів РКШП «Пролісок» для
створення ЗАТ «Вікторія +».

Посилання
позивача на те, що новостворене підприємство обов'язково повинно бути
правонаступником прав і обов'язків реорганізованого підприємства, суд не бере
до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦК РСР 1963 року,
що діяв на час укладення договору, цивільні права і обов'язки виникають з
підстав,  передбачених законодавством
Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч  і
не  передбачені законом, але в
силу загальних начал і  змісту  цивільного
законодавства  породжують цивільні
права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають,
зокрема, з угод, передбачених законом,
а  також  з
угод,  хоч  і  не
передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як видно з протоколів засідань правління
РКШП «Пролісок» від 16.10.01.та від
06.11.07., позивач бажав виконання зобов'язання саме шляхом виділення
частини основних фондів РКШП «Пролісок» для створення ЗАТ «Вікторія +» та
створення ЗАТ «Вікторії+» і саме таку роботу він прийняв від ПП ОСОБА_1. і
визнав у письмовій формі її такою, що виконана належним чином і відповідає
умовам договору та оплатив її.

За
таких обставин твердження позивача про безпідставність отриманих коштів
відповідачем є безпідставними і необґрунтованими і такими, що не підлягають
задоволенню.

Згідно
ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона
повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позивач,
з урахуванням всіх обставин справи, не надав суду належних доказів, які б
об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили б його позицію, у
зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1. на користь Роменського колективного швейного
підприємства «Пролісок» 6600 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та
інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального  кодексу  України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В позові - відмовити.

Суддя
Б.І.ЛИХОВИД

Повний
текст рішення підписано: 24.12.2007 року