ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" вересня 2007 р.
Справа №  4/241

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/ 241

за позовом: закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ

до відповідача: приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",  с. Первомайське  Маловисківського району   Кіровоградської області

про стягнення 28350,80 гр

Представники сторін:

від позивача - Слюзар Т.І. , довіреність № 40/2007  від 02.07.07;

від відповідача:  участі не  брали. Про час та місце  розгляду справи  відповідач належним чином повідомлений у відповідності до вимог  Інструкції з діловодства в господарських судах України. Поштове  відправлення   № 2043037  вручене  відповідачу   06.09.2007 року, однак  відповідач не виявив  бажання скористатись своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про  стягнення  з приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",с. Первомайське  Маловисківського району    Кіровоградської  заборгованість в  розмірі 28350,80 грн.  за отриманий  товар,   суму  сплаченого  державного  мита в розмірі  283 грн. 50 коп.  та  118  грн.  витрат  на  інформаційно- технічне  забезпечення  судового  процесу     на користь закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги  підтримав повністю та надав витребувані  судом матеріали.

Відповідач  позовні вимоги  не   заперечив.  Підстави для відкладення розгляду справи згідно до ст. 77 ГПК України відсутні.  Справа розглядається  у  відповідності до ст. 75 ГПК України на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд -,

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору  виникли на підставі  договору поставки  продукції № 12/10  від  27.12.2005 року  ( в  подальшому  договір)   предметом  якого визначено проведення   господарських операцій по передачі  та оплаті  вартості     продукції ( насіння  соняшника) на суму  23650 грн. враховуючи ПДВ.

Згідно до п. п. 4.1, 4.2  договору  покупець оплачує поставлений продавцем  товар до 30.05.2006 року  шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця в сумі  7000 грн., а кінцевий  розрахунок за продукцію в сумі  16650 грн. здійснюється   до 20.10.2006 року.

Виконуючи умови  договору,  на  підставі  довіреності  ЯКВ №771043 від  20.12.2005 року  позивач   через   повноважного представника відповідача  Левицьку  Н.І.  передав відповідачу  за  видатковою накладною   № 0000004  від 27.12.2005 року  насіння соняшника в кількості  18,2 тонни на суму 23650 грн.

Відповідач  прийняв  поставлену продукцію повністю без зауважень,  факт  прийняття  продукції  завірив своїм підписом на видатковій  накладній  та   скріпив  печаткою. Прийняття  продукції  відповідачем не оспорюється. Заслухавши  представників   сторін,  дослідивши матеріали  справи  та  проаналізувавши  правовідносини, що  виникли між  учасниками  спору, господарський  суд  приходить  до  переконання, що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення, оскільки, господарський суд вважає  обґрунтованими  вимоги  про стягнення  суми основного боргу в розмірі 23650 грн.

Такий   висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Господарський суд прийшов до переконання, що   викладені   умови  договору, права та обов'язки  сторін, порядок виконання  договору,   дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено  договір купівлі-продажу.

Визнаючи  факт укладення  між сторонами спору   договору  поставки №12/10  в  результаті    вільного волевиявлення    обох сторін та  добровільного  погодження  його умов, сторони   прийшли до згоди щодо  його  умов на підставі  чинного законодавства, зокрема   вимог ст.ст. 179, 180, 181, 265-269 ГК України, ст.626, 627, 628, 631, 632, 638, 639 ЦК України, тобто сторони дійшли згоди з усіх істотних питань.

Оскільки сторони підписали договір після двосторонніх переговорів в результаті  обопільних домовленостей та вільного волевиявлення, що підтверджується печатками підприємств і підписами їх керівників, то він є чинним.

Згідно розділу 2  договору  визначено  кількість продукції та  її ціну  і загальну вартість.

За  приписом   ст.265  Господарського  кодексу  України до  правовідносин поставки,  які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються  відповідні  положення  Цивільного  кодексу  України про  договір  купівлі-продажу.

Таким  чином,  господарський суд вважає, що  між  сторонами  виникли  правовідносини, що  підпадають  під  дію     глави  54  Цивільного  кодексу  України.

Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за   договором  поставки  продавець (постачальник),  який  здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у  встановлений  строк (строки)  товар  у  власність  покупця для  використання  його  у підприємницькій  діяльності  або в  інших  цілях, не  пов'язаних  з особистим,  сімейним   або  іншим подібним використанням,  а  покупець  зобов'язується  прийняти  товар  і  сплатити  за  нього  певну  грошову  суму.  До договору  поставки  застосовуються  загальні  положення  про  купівлю-продаж,  якщо  інше  не встановлено  договором,  законом  або не випливає  з  характеру  відносин  сторін.

Як вбачається  із  матеріалів  справи,   відповідач   прийняв поставлений товар    повністю, але не  виконав  свої  зобов'язання  по  оплаті партії  поставленого товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в  договорі та  видатковій  накладній  (а.с. 10).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання  товару та в договорі   про ціну з ПДВ.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за  несвоєчасне виконання  грошового  зобов'язання..

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату  поставленого   позивачем  товару на суму  23650 грн.

Укладений   між сторонами  договір та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  виконати  зобов'язання  по  оплаті  поставленого  та  отриманого  товару.

Позивач правомірно просить стягнути наявний  борг  в  розмірі  23650 грн.    з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Частиною 2, 3 статті 180 Господарського  кодексу України визначено, що  господарський договір вважається укладеним, якщо між  сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При  укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом  відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Визначення в   довіреності  серії ЯКВ №771043  від 20.12.2005 року кількості  цінностей, які належить отримати:  посівмат соняшника   1 тонна 200 кг. визнається    судом в якості  доказу  про   умови  постачання  партії товару  саме в  такій  кількості, що повністю відповідає умовам  договору.

Крім того,   згідно до  спільного наказу  Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва і   Державної митної служби України  №34/212 від 25.03.2004 року   поняття  партії  товару  визначено як  товари, які  переміщаються  на  адресу  одного одержувача за  одним перевізним документом (транспортною накладною, коносаментом тощо), а згідно до   Державного стандарту  України  (ДСТУ)  3993-2000  партія товару- це визначена кількість товарів  одного або кількох наіменувань закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним  товаросупровідним  документом.

Виходячи  з   призначення   документа яким  є   довіреність ЯКВ №771043  від 20.12.2005 року  господарський  суд  враховує,  що  згідно  до         п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України  12.06.1996р. за N 293/ 1318 ( надалі –інструкція),   сировина, матеріали паливо... та інші  товарно-матеріальні цінності, а також  нематеріальні активи, грошові документи  і цінні папери  ( надалі – цінності) відпускаються покупцям або передаються  безплатно тільки за довіреністю одержувачів.  Вимоги вказаної інструкції поширюються на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника  за нарядом, договором, замовленням... або іншим документом, що його замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей (п. 6 Інструкції). Цим же пунктом встановлений порядок виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів  12, 13 і 15 Інструкції забороняється  відпускати цінності у випадках  подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або  з незаповненими реквізитами.... Після  закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом з  документами на відпуск останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов’язки з ведення бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку  відпуску за довіреністю  цінностей  покладається на посадових осіб підприємства-постачальника , які мають право підписувати  первинні документи на  відпуск цінностей.

Правову позицію щодо   відсутності підстав  для  звільнення   отримувача  матеріальних цінностей  від обов'язку  оплатити  фактично отриманий  товар  викладено  в п.1.3. Роз'яснення Вищого арбітражного  суду України від 30.03.1995р. за №02-5/218 « Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з  відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки»: посилання боржника на такі причини невиконання зобов'язання як недопоставка сировини, матеріалів тощо не є підставою для висновку про відсутність його вини, тобто для звільнення від обов 'язку відшкодувати завдані ним збитки контрагентові за договором.

Проаналізувавши   обґрунтованість  вимог  про стягнення з відповідача    пені в  розмірі 2004 грн. 74 коп., 3 процентів  річних  в розмірі 472 грн. 96 коп., та 2223 грн. 10 коп. втрат від інфляції,   господарський  суд  враховує наступне:

Відповідно до ч.1 ст.173, ч.1 ст.193 Господарського кодексу  України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов’язань. Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки  №12/10 від  27.12.2005 року, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов’язання  поставити товар, а відповідач –прийняти його та оплатити.

Даний договір поставки відноситься до двохсторонніх угод, за якими прав та обов’язків набувають кожна з сторін договору.

Пунктом 3 ст.264 ГК України передбачено, що основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

В силу ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, згідно розділу 2  договору загальна вартість, на яку передається товар 23650 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3941 грн. 67 коп.

Відповідно до ст.538 ЦК України виконання свого обов’язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов’язку, є зустрічним виконанням зобов’язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Отже за всіма видами зобов’язань боржнику надається право відстрочення виконання на час прострочення кредитора. Після припинення прострочення кредитора боржник втрачає право на відстрочення виконання, а тому в подальшому несе відповідальність за належне виконання зобов’язання на загальних підставах.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку  про невиконання відповідачем  свого обов’язку щодо оплати отриманого ним товару,  тому   стосовно відповідача  настають  правові  наслідки у вигляді  стягнення   пені,  3-х процентів річних та  втрат від інфляції.

В силу названих статей   дії позивача не  можуть виключити кваліфікацію поведінки відповідача як порушення зобов’язання, оскільки за умовами договору відповідач несе обов’язок з оплати,  та  враховуючи  умови розділу 4 договору цей обов’язок, вже набув  характеру боргу, а кореспондуюче цьому обов’язку право позивача  набуло характеру вимоги.

Таку   правову  позицію викладено   у  Постанові  Вищого  господарського суду  України    від  05.12.2006 року  по справі  №4/122.

Таким чином з відповідача підлягає до стягнення  на підставі п.6.2 договору  пеня в розмірі 0,1%від несплаченої суми за кожну  добу  прострочки за період з  21.10.2006 року  по 20.04.2007 року    в розмірі 2004 грн. 74 коп. Нарахування пені проведено позивачем правильно, період нарахування до стягнення  перебуває в межах  6 місячного терміну  з дня коли зобов'язання  мало бути виконано, що повністю узгоджується з вимогами   ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна  якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,  що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку   України,   що  діяла  у  період,  за  який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”               від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.

Господарським судом не  вбачається підстав для зменшення   розміру  штрафних санкцій, оскільки   належні до сплати  штрафні санкції у вигляді  пені не є   надмірно великими порівняно із збитками кредитора та   відповідачем не подано до суду доказів  про майновий стан сторін, які  беруть участь у зобов'язанні та  про наявність не лише майнових але й  інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання  про зменшення  штрафних санкцій.  При цьому господарським судом враховується, що   відповідачем зовсім не виконувалось  зобов'язання по проведенні оплати  вартості  отриманого і  використаного на свій розсуд товару, тобто ступінь виконання зобов'язання,  який  суд  може взяти  за  підставу  для зменшення розміру штрафних санкцій  фактично  є  нульовим.

Крім того,  у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає:  проценти річних за період з  21.10.2006 року по  21.06.2007 року   в розмірі 466 грн. 52 коп. та втрати від інфляції за період з  01.11.2006 року  по  01.07.2007 року в розмірі  1651 грн. 75 коп. Суми, що підлягають до стягнення   перебувають в межах позовних вимог.  Розбіжності  в  заявлених до стягнення позивачем сумах  процентів річних та  втрат від інфляції господарський суд відносить на  допущену позивачем арифметичну  помилку при підрахуванні  цих сум.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами станом на 01.12.2006 року проводилась звірка  взаєморозрахунків та  визнано  заборгованість на загальну суму  28727 грн. відповідача на користь позивача, з яких  сума  основного боргу  в розмірі 23650 грн.  за поставлене насіння соняшнику   по договору  від  27.12.2005 року(а.с.16).

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача  пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 34,49, 82,  84, 85, 116, 117  ГПК  України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",  с. Первомайське  Маловисківського району   Кіровоградської області (р/р 260084627 в ОД АППБ "Аваль" м. Кіровоград, МФО 323538)   на користь  закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ  пров. Тбіліський  4/10 (р/р 5 ФАКБ "Золоті вороти" в м. Києві МФО 300238, код 30782457) заборгованість за отриманий товар в розмірі  23650 грн., пеню в сумі  2004 грн. 74 коп.,  проценти річних в розмірі   466 грн. 52 коп., втрати від інфляції в розмірі  1651 грн. 75 коп. на загальну суму   27773 грн. 01 коп., суму сплаченого державного мита  277 грн. 73 коп.   та  118 грн.  витрат на інформаційно-технічне  забезпечення  судового процесу.

Наказ  видати.

В решті  позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його  підписання, оформленого   відповідно до ст. 84 цього  кодексу.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                                                                      Ю.І. Хилько