ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"02" жовтня 2007 р.                                                                Справа №  7/228

За позовом заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції

до відповідача відкритого акціонерного товариства «Волинь-цемент»

до відповідача дочірнього підприємства «У.П.К.-Ресурс»

- про визнання недійсним господарських зобов'язань, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу № 20/05 від 20.05.05 р., № 13/10 від 26.08.05 р., № 02/01-06 від 27.12.05 р. та з ДП «У.П.К.-Ресурс»на користь ВАТ “Волинь-цемент” 40361702,85 грн. і стягнення з ВАТ “Волинь-цемент” в доход держави 87207 тис.куб.м природного газу

Суддя  Маціщук А. В.

при секретареві с/з Сергатюк О.В.

За участю представників сторін :

від поз. –заст.нач.упр-я Маслюк О.М./пост.дор.№ 3337/10-20 від 17.09.07 р./, нач.юр.від-у Гальчина Р.С./пост.дор.№ 3030/10-20 від 29.08.07 р./, гол.под.інспектор-ревізор Мельник Н.А. /пост.дор.№ 3569/10-20 від 28.09.07 р./

від відп.”Волинь-цемент”- пред-к Собчук М.В./пост.дов.№ 2095-юр від 10.10.06 р./

прокурор Гринява О.Л.

Прокурор у позовній заяві просить визнати недійсними господарські зобов’язання, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу № 20/05 від 20.05.05 р.,         № 13/10 від 26.08.05 р. і № 02/01-06 від 27.12.05 р., укладених ДП «У.П.К.-Ресурс»та ВАТ «Волинь-Цемент», як такі, що суперечать інтересам держави і суспільства. Також у позовній заяві просить стягнути з ДП «У.П.К.-Ресурс»в доход держави 40 361 702,85 грн., отриманих на виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу природного газу і стягнути з ВАТ «Волинь-Цемент»40 361 702,85 грн. вартості природного газу в об’ємі 87 207 тис. куб. м., отри.

10.09.07 р. позивач подав заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ВАТ “Волинь-цемент” не кошти, а природний газ в об’ємі 87207 тис.куб.м..

В судовому засіданні 18.09.07 р. прокурор і позивач подали заяви про зміну позовних вимог, відповідно до яких просять суд визнати недійсними на підставі ст.207 ГК України господарські зобов'язання, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу       № 20/05 від 20.05.05 р., № 13/10 від 26.08.05 р., № 02/01-06 від 27.12.05 р., та стягнути з відповідача ДП «У.П.К.-Ресурс»на користь ВАТ «Волинь-цемент»кошти в сумі 40361702,85 грн. і з ВАТ «Волинь-цемент»- 87207 тис.куб.м природного газу в доход держави. Такі заяви відповідають нормам ст.ст.49,137 КАС України і прийняті судом до розгляду по суті.

Підставою позовних вимог зазначено неправомірне формування ВАТ «Волинь-Цемент»податкового кредиту внаслідок застосування ставки ПДВ 20%, тоді як на підставі Закону України від 25.03.05 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України»та на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»операції з продажу ввезеного природного газу на митній території України мають оподатковуватись за нульовою ставкою податку на додану вартість. Умисел на укладення угод, що суперечать інтересам держави і суспільства, вбачається при цьому у діях ДП «У.П.К.-Ресурс», яким видані податкові накладні протягом періоду з червня 2005 року по лютий 2006 року.

Представники відповідача дочірнього підприємства «У.П.К.-Ресурс»у судове засідання не з'явились і заперечень на позов та будь-яких доказів відповідач ДП «У.П.К.-Ресурс»не надав. Про час і місце розгляду справи суд неодноразово належним чином повідомляв відповідача за юридичною адресою, яка підтверджена за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і довідкою Головного міжрегіонального управління статистики у м.Київі /а.с.95-98/. Тому повідомлення поштових відділень про відсутність адресата за зазначеною судом адресою дають суду право вважати причину неприбуття представників відповідачів неповажною та, відповідно, - вирішувати спір без участі представників відповідачів з врахуванням норм ст.ст.39-40, 71,122,196 КАС України.

Відповідач ВАТ «Волинь-цемент»позов не визнає. Заперечує наявність умислу у юридичної особи на укладання угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, поскільки є недоведеним факт таких протиправних дій чи умислу на вчинення таких дій з боку посадових осіб відповідач підприємства “УПК-Ресурс”. В обгрунтування заперечень пояснює, що процедура та умови формування податкового кредиту регулюються спеціальним законом – Законом України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями), який станом на 01.01.05 р. і на 01.01.06 р. не передбачав застосування “0” ставки ПДВ в операціях купівлі-продажу природного газу на митній території України. Зазначає, що відповідно до вимог ст. 6 Закону України “Про систему оподаткування” від 25.06.91 р. № 1251-ХІІ (із змінами та доповненнями) ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть   встановлюватись або змінюватись іншими законами України, крім законів про оподаткування. Тому Закони України “Про Державний бюджет на 2005 рік” і “Про Державний бюджет на 2006 рік” та постанова Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.01 р. “Про забезпечення споживачів природним газом”, на думку відповідача, не є законами про оподаткування і не можуть змінювати процедуру, умови та ставку податку, які регулюються спеціальним податковим законом –Законом України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями).

Крім того, відповідач просить застосувати наслідки, передбачені ст.100 КАС України, поскільки оспорювані зобов’язанні відбулись у 2005-2006 р.р., і пропущений річний строк на звернення з позовом до адміністративного суду.

Судом встановлено слідуюче.

Оспорювані господарські зобов’язання між ДП «У.П.К.-Ресурс»та ВАТ «Волинь-Цемент»виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу № 20/05, № 13/10,  № 02/01-06, укладених відповідно 20.05.05 р., 26.08.05 р. і 27.12.05 р. (з додатковими угодами до них). Фактична передача природного газу протягом 2005 року та у січні-лютому 2006 року в загальному об’ємі 87207 тис.куб.м підтверджена актами прийому-передачі /оригінали оглянуті в судовому засіданні, копії на арк.46-52/. На підставі рахунків-фактур, виписаних продавцем підприємством “У.П.К.-Ресурс”, відкрите акціонерне товариство “Волинь-Цемент” повністю виконало оплату, що підтверджено платіжними дорученнями на суму 40 361 702,85 грн. /а.с.195-226/. Продавцем дочірнім підприємством “У.П.К.-Ресурс” видані податкові накладні, де визначена ставка ПДВ 20% - на загальну суму 6726950,47 грн. /а.с.164-194/.

Під господарським зобов'язанням згідно зі ст.173 ГК України слід розуміти взаємодію суб'єктів господарювання, наділених взаємними правами і обов'язками.

Необхідними умовами для визнання господарського зобов'язання недійсним відповідно до ст.207 ГК України та застосування наслідків за ст.208 ГК України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність наміру хоча б однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. До угод, які мають на меті порушення інтересів держави відносяться є угоди, спрямовані на ухилення від оподаткування. Наявність наміру у сторін /сторони/ означає, що вони, виходячи із обставин справи, усвідомлювали протиправність господарського зобов'язання, суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової особи або іншої фізичної особи, що підписали договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. Тобто –умисел юридичної особи на ухилення від оподаткування може бути встановлено не інакше як через наявність у діях посадової особи, що діяла /уклала договір тощо/ від імені юридичної особи, умислу на ухилення від оподаткування - вини, що встановлена обвинувальним вироком суду.

Згідно з нормами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок в кримінальній справі є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалений вирок, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вищезазначені договори від імені ДП «У.П.К.-Ресурс»підписані директором Реди О.Е. Цією ж особою підписані податкові накладні. Умисел цієї фізичної особи чи інших посадових осіб підприємства «У.П.К.-Ресурс»на протиправні наслідки позивачем не доведений, допустимі докази таких обставин відсутні, тоді як згідно зі ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином, прокурор і позивач не довели можливість кваліфікувати дії відповідачів, зокрема –відповідача ДП «У.П.К.-Ресурс», як навмисне укладання угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Разом з тим, ст.1 Закону України «Про систему оподаткування»від 25.06.91 р. № 1251-ХІІ (із змінами та доповненнями) містить імперативну норму про те, що пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законами України, крім законів про оподаткування. Крім того, відповідно до норм частини 5 цієї статті зміни і доповнення до Закону України «Про систему оподаткування», інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг вносяться не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

Процедура та умови формування податкового кредиту регулюються спеціальним податковим законом –Законом України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями), який станом на 01.01.05 р. і на 01.01.06 р. не передбачав застосування “0” ставки ПДВ в операціях купівлі-продажу природного газу на митній території України. Закони України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” і “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, а також - постанова Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.01 р. “Про забезпечення споживачів природним газом” (із змінами та доповненнями) не є законами про оподаткування і не можуть змінювати процедуру, умови та ставку податку, які регулюються нормами спеціального закону про оподаткування –Закону України “Про податок на додану вартість”. Відповідно до п.11.4 Прикінцевих положень Закону України “Про податок на додану вартість” зміни порядку оподаткування ПДВ можуть відбуватись лише внесенням змін до цього Закону.

На час укладання відповідачами договорів купівлі-продажу природного газу і на час виконання оспорюваних господарських зобов’язань не були внесені зміни до Закону України “Про податок на додану вартість” на підставі Законів “Про Державний бюджет України на 2005 рік” і “Про Державний бюджет України на 2006 рік”.

З урахуванням наведеного суд вважає, що подолання колізійної ситуації, що склалась між Законами України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та законами України про оподаткування, має відбуватись шляхом надання пріоритетності у регулюванні податкових правовідносин спеціальним законами, якими є закони про оподаткування. Тому відсутні підстави для визнання господарських зобов’язань такими, що суперечать інтересам держави і суспільства.

Підстави для застосування норм ч.1 ст.100 КАС України суд не вбачає, поскільки виїздну позапланову перевірку товариства “Волинь-Цемент” з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні природного газу в ДП “У.П.К.-Ресурс” за період з 01.01.05 р. по 31.03.06 р. державна податкова інспекція у Здолбунівському районі виконувала з 05.02.07 р. по 16.02.07 р. Застосування ПДВ за ставкою 20% у зазначений господарській операції податкова інспекція виявила під час перевірки, тому немає підстав вважати пропущеним строк звернення до адміністративного суду за ст.99 КАС України.

Відповідачем ВАТ “Волинь-Цемент” в процесі судового розгляду були подані письмові заяви про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.157 КАС України та про зупинення провадження у справі /а.с.72-73, 114-115/, поскільки господарським судом Рівненської області вирішений спір у справі № 14/100 за позовом ВАТ “Волинь-Цемент” до державної податкової інспекції у Здолбунівському районі (тепер Здолбунівська об’єднана ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами виїздних позапланових перевірок Здолбунівського ВАТ “Волинь-Цемент” з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні природного газу в ДП “У.П.К.-Ресурс” за період з 01.01.05 р. по 31.03.06 р. Позов про скасування податкових повідомлень-рішень у справі        № 14/100 задоволений повністю, у зв’язку з чим відповідач просив закрити провадження у даній справі з тої підстави, що вирішений спір між тими ж сторонами та з того самого предмету, а також –просив зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 14/100.

Підстави для закриття провадження в адміністративній справі визначені ч.1 ст.157 КАС Ураїни, зокрема –якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами. Предмети спору та склад сторін у справах           № 14/100 і № 7/228 є різними, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі. З такої ж підстави суд відхиляє клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання чинності судового рішення у справі № 14/100.

Представником позивача в судовому засіданні 02.10.07 р. заявлено також клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом України спору між іншими сторонами, однак з аналогічного предмету. Представники відповідача заперечили проти задоволення такого клопотання, вважають, що досліджені судом докази дозволяють прийняти рішення у даному конкретному спору. Суд відхиляє клопотання представника ДПІ як необгрунтоване і таке, що суперечить принципам адміністративного судочинства, зокрема –принципам законності і змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з’ясування всіх обставин у справі, визначених ст.ст.7-11 КАС України, поскільки суд при вирішенні справи керується законами та іншими нормативними актами (в т.ч. –аналогію права та аналогію закону) і ухвалює рішення за результатом оцінки доказів, які є у  кожній конкретній справі, згідно зі ст.ст.86,138 КАС України.

Керуючись ст.ст.160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у позові.

Суддя