ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2007 р.

Справа  № 16/242-07-6292

Господарський суд Одеської області
у складі:

Судді -Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань
-Курбанової А.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача:
ОСОБА_2 за дов.
від 21.08.2007р.;

Від відповідачів:

- будівельно-ремонтного кооперативу
„Вадим”: не з'явився;

- приватного підприємства
„Енергокомплекс”: не з'явився;

Від третьої особи:
ОСОБА_3 за дов. від 14.09.2007р.;

Від Представництва по управлінню
комунальною власністю:  Глазов О.О. за дов. №01-13/11070 від
16.10.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні з оголошенням перерви згідно ст. 77 ГПК України справу за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
будівельно-ремонтного кооперативу „Вадим” та приватного підприємства
„Енергокомплекс” за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача - Представництва по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим
приміщенням та виселення, а також за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, - суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_4 до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 та Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської
ради про визнання недійсним додаткового погодження, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 (далі по тексту -СПД ОСОБА_1) звернувся до
господарського суду Одеської області з позовними вимогами  до будівельно-ремонтного кооперативу „Вадим”
(далі по тексту -БРК „Вадим”), приватного підприємства „Енергокомплекс” (далі
по тексту -ПП „Енергокомплекс”)  про
зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні нежитловим приміщенням,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також прилеглою до нього територією  та виселення відповідачів з зазначеного
приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачами прав
позивача шляхом самовільного використання нежитлового приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить СПД ОСОБА_1 на підставі договору
оренди нежитлового приміщення №19/82 від 11.04.2000р.

Під час розгляду даної справи в
порядку, передбаченому ст. 26 ГПК України, суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_4 (далі по тексту -СПД ОСОБА_4) звернувся до
господарського суду з позовною заявою до СПД ОСОБА_1 та Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради про визнання недійсним
додаткового погодження до договору оренди №19/82 від 11.04.2000р., укладеного між
ними 27.12.2006р., в частині надання позивачу у строкове платне користування
нежитлового приміщення сараю, загальною площею 33,7 кв. м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування заявленого позову СПД ОСОБА_4 посилається на
порушення відповідачами шляхом укладення оспорюваної ним угоди його прав щодо
володіння та користування приміщенням сараю, загальною площею 33,7 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить СПД ОСОБА_4 на підставі  договору оренди б/н  від 09.08.2002р.

Керуючись ст.ст. 26, 58 ГПК
України, ухвалою від 13.09.2007р. господарським судом Одеської області СПД
ОСОБА_4 було допущено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, а
позовну заяву СПД  ОСОБА_4 від
12.09.2007р. за вх. № 9534 було прийнято
до сумісного розгляду з позовом суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 в межах провадження у даній  справі, а також залучено до участі у даній
справі в якості іншого відповідача за позовом СПД ОСОБА_4 - Представництво по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

15.10.2007р. Представництво по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, посилаючись на
положення п. 1 ч.1 ст. 81 ГПК України,
звернулося до господарського суду Одеської області з клопотанням про
залишення без розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, як поданого гр. ОСОБА_3від імені СПД  ОСОБА_4 за відсутності належним чином
оформлених повноважень. Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання з
огляду на наявність в матеріалах справи нотаріально посвідченої довіреності від
14.09.2007р., відповідно до якої суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою  ОСОБА_4 гр. ОСОБА_3 було
уповноважено на ведення його справ у судах із усіма правами, наданими законом
позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі з правом  подання заяв.

Заявою від 15.10.2007р. СПД ОСОБА_1
позовні вимоги були уточнені, у зв'язку з чим
останній просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у
користуванні нежитловим приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим
за адресою: АДРЕСА_1, а також прилеглою до нього територією; виселити
відповідачів з вказаного  нежитлового
приміщення.

У судовому засіданні 29.10.2007р.
представником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради було заявлено клопотання про залучення останнього до участі у
розгляді первісного позову СПД ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 29.10.2007р.
господарським судом Одеської області було залучено до участі у розгляді справи
в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача -Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради.

20.11.2007р. Представництво по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради звернулося до суду з
клопотанням про зупинення провадження у даній справі до розгляду  господарським судом Одеської області справи
за позовом Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської
ради до СПД  ОСОБА_4,  Житлово-експлуатаційного об'єднання
Ленінського району  в особі  ліквідаційної комісії комунальних
підприємств, БРК „Вадим”, ПП „Енергокомплекс” про визнання недійсним договору
оренди б/н  від 09.08.2002р., укладеного
між СПД  ОСОБА_4 та  Житлово-експлуатаційним об'єднанням
Ленінського району. З цього приводу суд звертає увагу Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на наступне.

Враховуючи  правову природу договорів майнового найму,
у  випадку визнання яких недійсними права
та обов'язки, що виникають у сторін на підставі такого договору, припиняються
лише на майбутнє. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що
результати розгляду господарським судом Одеської області справи за позовом
Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради до
СПД  ОСОБА_4,  Житлово-експлуатаційного об'єднання
Ленінського району  в особі  ліквідаційної комісії комунальних
підприємств, БРК „Вадим”, ПП „Енергокомплекс” про визнання недійсним договору
оренди б/н  від 09.08.2002р., ніяким
чином не можуть вплинути на вирішення спору по даній справі, у зв'язку з чим
господарським судом Одеської області Представництву по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради у задоволенні клопотання про зупинення
провадження у даній справі було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Враховуючи, що позовні вимоги
учасників процесу базуються на різних юридичних підставах, суд вважає за
доцільне  надати їм правову оцінку
окремо.

Так, 11.04.2000р. між
Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
(Орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 19/82,
відповідно до умов п. 1 якого Орендодавець  передав, а Орендар  -прийняв у строкове (до 11.04.2005р.) платне
володіння та користування приміщення загальною
площею 125 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР з наступними змінами та
доповненнями) орендою є засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та
іншої діяльності.

27.12.2006р. між Представництвом по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та СПД ОСОБА_1 було
укладено додаткове погодження до договору оренди  нежитлового приміщення № 19/82 від
11.04.2000р., відповідно до п. 1 якого сторонами було обумовлено, що у зв'язку
із збільшенням орендованої площі на 33,7 кв.м.,
орендна плата  за  користування
нежитловими приміщеннями  першого
поверху, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, орендованими  за
договором № 19/82 від 11.04.2000р.
з 27.12.2006р. розраховується виходячи з площі приміщень, їх експертної
вартості,  встановленого відсотку від
експертної вартості об'єкту оренди,  з
коригуванням на індекс інфляції.

Додатковим погодженням від
09.01.2007р. до договору оренди
нежитлового приміщення № 19/82 від 11.04.2000р., строк дії основного
договору був продовжений сторонами до 01.06.2007р., у зв'язку з чим були
внесені відповідні зміни до пункту  1.2
договору № 19/82 від 11.04.2000р.

Пізніше 07.06.2007р. між
Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та
СПД ОСОБА_1  було укладено додаткове
погодження, яким були внесені зміни до п. 1.2 до договору оренди  нежитлового приміщення № 19/82 від 11.04.2000р.
шляхом  визначення строку його дії  до 01.12.2007р.

15.03.2007р. за результатами
обстеження приміщення, площею 33,7 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1, комісією у
складі представників Представництва по управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради та Орендаря за участю представника КП „Дирекція
єдиного  замовника „Пересипський” було
встановлено, що частину обстежуваного приміщення займає БРК „Вадим”.

Посилаючись на використання БРК
„Вадим” та ПП „Енергокомплекс” нежитлового приміщення, площею 33,7 кв.м.,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, за відсутності будь-яких правових підстав,
позивач стверджує про порушення його прав, як орендаря щодо  володіння та користування вказаним
приміщенням, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до господарського
суду Одеської області з позовними вимогами про зобов'язання БРК „Вадим”, ПП
„Енергокомплекс” усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням,
загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, а також
прилеглою до нього територією, а також виселення відповідачів з вказаного  нежитлового приміщення.

Під час розгляду даної справи, у
судовому засіданні 12.12.2007р. представник позивача звернувся до
господарського суду з заявою про відмову СПД ОСОБА_1  від заявлених до  БРК „Вадим” позовних вимог, посилаючись на
добровільне звільнення БРК „Вадим” приміщень, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК
України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову
тощо. При цьому, згідно ч. 1 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову,
визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду письмових заявах, які підписуються відповідно
позивачем, відповідачем чи обома сторонами, та долучаються до справи. В свою
чергу, згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято
господарським судом.

На думку суду, з урахуванням
положень ч. 4 ст. 22 ГПК України, заява СПД ОСОБА_1 про відмову від позову
відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню за
відсутністю обставин, передбачених ч. 6
ст. 22 ГПК України.

Підсумовуючи вищезазначене, суд,
керуючись ст. 22 ГПК України, приймає відмову СПД ОСОБА_1  від заявлених до  БРК „Вадим” позовних вимог згідно заяви від
12.12.2007р., у зв'язку з чим провадження у справі за позовом  СПД ОСОБА_1
до  БРК „Вадим” про  усунення перешкод у користуванні нежитловим
приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, а
також прилеглою до нього територією, а також виселення відповідача з
вказаного  нежитлового приміщення слід  припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

В свою чергу, проаналізувавши
матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов
висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог, заявлених  СПД ОСОБА_1 у
межах даної справи до ПП „Енергокомплекс”, з огляду на наступне.

В обґрунтування заявлених до ПП
„Енергокомплекс”  вимог позивач
посилається на  використання відповідачем
нежитлового приміщення, площею 33,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1,
за відсутності будь-яких правових підстав.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі типового договору б/н, укладеного 09.08.2002р. між
Житлово-експлуатаційним об'єднанням Ленінського району Управління
житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради
(Орендодавець) та СПД  ОСОБА_4 (Орендар),
останньому на умовах оренди були передані нежитлові приміщення по АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 1 вказаного договору
нежитлові приміщення були передані Орендарю з метою їх використання під
склад.

Під час розгляду даної справи судом
було встановлено, що орендоване за вказаним договором приміщення до нинішнього
часу використовується саме СПД ОСОБА_4 для здійснення підприємницької
діяльності відповідно до мети визначеної у договорі  оренди б/н від 09.08.2002р.

При цьому, в матеріалах справи
мається договір відповідального зберігання, укладений 05.12.2005р.  між ПП „Енергокомплекс” (Поклажодавець) та
СПД ОСОБА_4 (Зберігач),  відповідно до
умов розділу 1 якого Поклажодавець передав, а
Зберігач прийняв на відповідальне зберігання певне майно. Умовами даного
договору термін зберігання визначений сторонами протягом  трьох років. Крім того, відповідно до умов п.
1.5 цього договору сторонами визначено, що
майно розміщується  Зберігачем в
приміщенні будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Договір відповідального зберігання
від 05.12.2005р. є діючим та у встановленому законом порядку визнаний недійсним
не був.

Крім того, заявляючи вимоги до двох
відповідачів СПД ОСОБА_1, незважаючи на вимоги суду, в процесі розгляду даної
справи не було конкретизовано яку саме площу спірного приміщення займає кожний
з відповідачів. При цьому, враховуючи, що БРК „Вадим” було звільнено частину
приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, позивач не визначив частину
площі, яку продовжує використовувати  ПП
„Енергокомплекс”, що, в свою чергу, свідчить про неправомірність позовних вимог
СПД ОСОБА_1 про виселення ПП „Енергокомплекс” з нежитлового приміщення, загальною
площею 33,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Підсумовуючи наведене, за
результатами розгляду наданих учасниками процесу документів, суд дійшов
висновку про використання спірного приміщення саме  СПД ОСОБА_4 з метою здійснення ним
підприємницької діяльності,  у тому числі
в якості зберігача  майна, яке належить
ПП „Енергокомплекс” на підставі договору відповідального зберігання від
05.05.2005р., укладеного між ПП „Енергокомплекс” та СПД ОСОБА_4

Таким чином, суд доходить висновку,
що позивачем з дотриманням вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України суду не було
доведено факт володіння та користування ПП „Енергокомплекс” нежитловим
приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою:
АДРЕСА_1,  у зв'язку з чим суд вважає за
правомірне у задоволенні позовних вимог, заявлених СПД ОСОБА_1  до ПП „Енергокомплекс” про зобов'язання
останнього усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, загальною
площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, а також прилеглою до
нього територією, а також виселення відповідача з вказаного  нежитлового приміщення - відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити,
що будь-яких позовних вимог власне до СПД ОСОБА_4 в межах даної справи
учасниками процесу не пред'являються.

Надаючи правову оцінку позовних
вимог третьої особи, заявлених до СПД ОСОБА_1 та Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської міської ради про визнання недійсним додаткового
погодження до договору оренди №19/82 від 11.04.2000р., укладеного між ними
27.12.2006р., суд вважає за необхідне звернутися, передусім, до положень
діючого законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини.

З огляду на викладене, суд звертає
увагу сторін на наступному.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд, на думку суду (п. 1 Роз'яснення ВАСУ від
12.03.1999р. №02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних
з визнанням угод недійсними), повинен встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків,
а саме: відповідність змісту угод вимогам закону: додержання
встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно
полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. При цьому, відповідність чи  невідповідність угоди вимогам законодавства
має оцінюватися  господарським  судом стосовно законодавства, яке діяло  на
момент  укладення  спірної угоди. У  разі
коли після укладення  угоди  набрав
чинності  акт законодавства, норми
якого інакше  регулюють  договірні
відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення  угоди, сторони вправі керуватися умовами
договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили
(п. 10 Роз'яснення ВАСУ від 12.03.1999р. №02-5/111 “Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними).

Спеціальним Законом, покликаним
забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального
майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам є Закон
України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами та
доповненнями) .

Відповідно до ч. 1  ст. 10 Закону України “Про оренду державного
та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України
від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями) істотними умовами
договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її
індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з
урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань;
забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток,
гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта
оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду
майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Як вбачається із змісту додаткового
погодження до договору оренди
нежитлового приміщення № 19/82 від 27.12.2006р., відповідно до п. 1
сторонами було обумовлено, що на підставі Методики розрахунку граничних
розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності
територіальної громади міста Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради
від 09.11.2005р. № 4840-IV, на підставі листа Орендаря вх. № 01-14/10846 від
21.09.2006р., та у зв'язку із збільшенням орендованої площі на 33,7 кв.м.,  орендна плата
за  користування  нежитловими приміщеннями  першого поверху, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1, орендованими  за  договором № 19/82 від 11.04.2000р.  з 27.12.2006р. визначається відповідно до
визначеного у додатковому погодженні розрахунку.

Відповідно до п. 2 додаткового
погодження до договору оренди
нежитлового приміщення № 19/82 від 27.12.2006р. сторонами була досягнута
домовленість, що до 27.12.2006р. орендні платежі здійснюються згідно
додаткового погодження від 31.05.2005р. У пункті 3  додаткового погодження до договору оренди  нежитлового приміщення № 19/82 від
27.12.2006р. вказано, що це погодження  є
невід'ємною частиною договору оренди № 19/82 від 11.04.2000р.

Проаналізувавши зміст оспорюваного
додаткового погодження суд дійшов висновку, що сторонами  за цією угодою було змінено розмір орендної
плати, при цьому розрахунок розміру орендної плати  визначався
виходячи з площі приміщень, наданих позивачу у користування на підставі
основного договору, та приміщень, площею 33,7 кв.м., що розташовані за адресою
АДРЕСА_1.

За твердженням Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради  та СПД ОСОБА_1, шляхом укладення додаткового
погодження до договору оренди
нежитлового приміщення № 19/82 від 27.12.2006р. його учасниками було
досягнуто згоди  щодо передачі орендарю
додатково у користування на умовах основного договору нежитлових приміщень
першого поверху, загальною площею 33,7кв.м., що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. Така позиція відповідачів за позовом третьої особи знайшла своє
відображення у матеріалах справи, зокрема, у листі Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської міської ради від 16.04.2007р. № 01-13/3956,
відповідно до змісту якого Представництвом по управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради визнавався факт передачі позивачу на умовах оренди
вищевказаних  приміщень.

Однак, як вбачається із тексту
оспорюваної угоди, додаткове погодження до договору оренди  нежитлового приміщення № 19/82 від
27.12.2006р. взагалі не містить положення, якими б вносилися зміни до п. 1
основного договору в частині визначення об'єкту оренди із зазначенням таких
його обов'язкових характеристик як склад і вартість майна з урахуванням її
індексації.

В свою чергу, суд  звертає увагу відповідачів за позовом третьої
особи, що  відповідно до вимог ст.10 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами
доповненнями) об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її
індексації) - є істотною  умовою договору
оренди.

Відповідно до ст. 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Незважаючи на те, що додаткове
погодження від 27.12.2006р. до договору оренди
нежитлового приміщення № 19/82, за твердженням його учасників,
спрямоване на фактичну передачу в оренду СПД ОСОБА_1 приміщень першого поверху,
загальною площею 33,7кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, суд доходить
висновку, що даним додатковим погодженням були лише внесені зміни щодо умов
договору в частині розміру орендної плати, оскільки, у вказаній угоді взагалі
відсутні положення в яких відображено досягнення між її учасниками домовленості
щодо передачі  позивачу в оренду
приміщень першого поверху, загальною площею 33,7кв.м., що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

За переконанням суду, звертаючись
до вищенаведеного аналізу правових норм будь-які зміни істотних умов договору
повинні бути оформлені угодою про внесення змін до даних умов, що сторонами за
спірною угодою здійснено не було.

Більш того, як було встановлено в
процесі розгляду даної справи, приміщення першого поверху, загальною площею
33,7кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, входить до складу іншої будівлі
ніж той, яка вже знаходилася на умовах оренди у СПД ОСОБА_1 на підставі
договору оренди  нежитлового приміщення №
19/82 від 11.04.2000р., укладеного з Представництвом по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради.

Підсумовуючи наведене, суд доходить
висновку про недотримання сторонами за договором оренди  нежитлового приміщення № 19/82 при укладенні
додаткового погодження від 27.12.2006р.
вимог ст. 10 Закону України “Про оренду державного та комунального
майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N
98/95-ВР із змінами доповненнями) та положень ст. 654 ЦК України.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу сторін на наступне.

Як було зазначено по тексту рішення
вище, на підставі типового договору б/н, укладеного 09.08.2002р. між
Житлово-експлуатаційним об'єднанням Ленінського району Управління
житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради
(Орендодавець) та СПД  ОСОБА_4 (Орендар),
останньому на умовах оренди були передані нежитлові приміщення по АДРЕСА_1.
Відповідно до умов п. 4 вказаного договору
сторонами було визначено термін дії договору з 09.08.2002р. до
20.08.2003р.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26
Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) договір
оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) встановлено місячний
термін,  протягом якого орендодавець
або  орендар  можуть заявити  про
припинення  або зміну умов
договору після закінчення його строку. При цьому, у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного
місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим
на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із п. 31 ст. 26 Закону
України „Про місцеве самоврядування” визначено, що виключною компетенцією
сільських, селищних, міських рад є прийняття рішень про передачу іншим органам
окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної
власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та
умов їх здійснення.

Рішенням виконавчого комітету
Одеської міської ради № 59 від 30.01.2003р. було призначено ліквідаційну
комісію житлово-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Одеси.

Згідно з ч.3 ст.105 ЦК України з
моменту призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження щодо
управління справами юридичної особи.

Відповідно до пояснень представника
СПД ОСОБА_4 після спливу строку дії договору з боку орендодавця будь-яких заперечень
проти продовження дії договору не надходило. З моменту укладення цього договору
та до теперішнього часу СПД ОСОБА_4 відкрито володіє та користується
нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1, до складу яких входить спірне приміщення, з
метою здійснення своєї підприємницької діяльності, відповідно до визначеної у
договорі оренди мети, та належним чином виконує зобов'язання із сплати орендних
платежів.

Наведені обставини знайшли своє
підтвердження у листі ліквідаційної комісії житлово-експлуатаційного підприємства
Ленінського району м. Одеси, до якої, в силу вимог ст. 105 ЦК України, перейшли
повноваження щодо управління справами Орендодавця, яким суд було повідомлено
про відсутність у ліквідаційної комісії будь-яких документів про розірвання
договору оренди  б/н від 09.08.2002р., а
також про відсутність заборгованості СПД ОСОБА_4 з орендних платежів,
передбачених договором оренди б/н від 09.08.2002р.

З огляду на відсутність заяви
однієї із сторін за  договором оренди б/н
від 09.08.2002р. про припинення або зміну умов договору оренди, дія договору
оренди б/н від 09.08.2002р. неодноразово продовжувалася на той самий термін і
на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) договір
оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження припинення договору оренди б/н від 09.08.2002р., у тому числі
шляхом його розірвання, суд доходить висновку, що  теперішнього часу типовий договір б/н,
укладений 09.08.2002р. між Житлово-експлуатаційним об'єднанням Ленінського
району Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету
Одеської міської ради та СПД  ОСОБА_4, є
діючим та таким, що підлягає виконанню.

Таким чином, нежитлові приміщення,
площею 33,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, належать на умовах
оренди СПД  ОСОБА_4

Приймаючи до уваги наведене, суд
звертає увагу сторін на приписи ст. 28 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України від
14.03.1995р. N 98/95-ВР) орендареві забезпечується захист його права на майно,
одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим
законодавством щодо захисту права власності.

За переконанням суду, шляхом
укладення додаткового погодження від 27.12.2006р. до договору оренди
нежитлового  приміщення № 19/82 були
порушені права орендаря спірного приміщення - СПД  ОСОБА_4

Частинами 1 та 3 ст.215 ЦК України,
чинного на момент укладення  додаткового
погодження від 27.12.2006р., передбачено, що
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою  статті 203  цього Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст.
203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З огляду на недодержання сторонами
за договором оренди  нежитлового
приміщення № 19/82 на момент укладення додаткового погодження від
27.12.2006р.  вимог ст. 10 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями),
наведених вимог діючого цивільного законодавства України, суд доходить висновку
щодо наявності підстав для визнання зазначеної угоди недійсною та задоволення
позову, заявленого СПД  ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК
України, недійсний правочин  не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно положень
ч. 3 ст. 207 ГК України, у разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути
припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і
припиняється на майбутнє.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи те, що виходячи із правової природи орендних відносин, даний
різновид цивільних угод не може визнаватися недійсним з моменту їх укладення,
додаткове погодження від 27.12.2006р. до договору оренди нежитлового  приміщення № 19/82 необхідно визнати
недійсним на майбутнє відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України та ч. 3 ст. 207 ГК
України.

Підсумовуючи наведене, суд вважає
за правомірне, провадження у справі за позовом
СПД ОСОБА_1  до  БРК „Вадим” про  усунення перешкод у користуванні нежитловим
приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, а
також прилеглою до нього територією, а також виселення відповідача з вказаного  нежитлового приміщення  припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, у задоволенні позовних вимог, заявлених СПД ОСОБА_1  до ПП „Енергокомплекс” про зобов'язання
останнього усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, загальною
площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, а також прилеглою до
нього територією, а також виселення відповідача з вказаного  нежитлового приміщення -відмовити. Позов
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити, у
зв'язку з чим додаткове погодження до договору оренди нежитлового
приміщення  №19/82 від 11.04.2000р.,
укладеного між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради та суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1
27.12.2006р., визнати недійсним на майбутнє.

Судові витрати по держмиту, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу розподіляються згідно зі
ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Провадження у справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 до будівельно-ремонтного
кооперативу „Вадим” про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням
та виселення припинити.

2.          В іншій частині позову відмовити.

3.          Позов суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити.

4.          Визнати додаткове
погодження до договору оренди нежитлового приміщення  №19/82 від 11.04.2000р., укладеного між
Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та
суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 27.12.2006р., недійсним
на майбутнє.

5.          Стягнути з Представництва
по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради / 65000, м.
Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р 1909 в УДК Одеської області, МФО
828011, /  на
користь суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 /АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1/  державне
мито у сумі 42 грн. 50 коп. / сорок дві грн. 50 коп./; 59 грн. 00 коп.
/п'ятдесят дев'ять грн.. 00 коп. / - витрат на ІТЗ судового процесу. Наказ
видати.

6.          Стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 /АДРЕСА_3, ідентифікаційний
код НОМЕР_2/   на користь суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 /АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1/  державне
мито у сумі 42 грн. 50 коп. / сорок дві грн.. 50 коп./; 59 грн. 00 коп.
/п'ятдесят дев'ять грн.. 00 коп. / - витрат на ІТЗ судового процесу. Наказ
видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 17.12.2007р.

Суддя
Желєзна С.П.