ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.

№ 8/593-06

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Панової І.Ю.,

суддів:

Заріцької А.О. Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

Інвестора ОСОБА_1 та Приватного
підприємства  " Велком"

на ухвалу  та на постанову

Господарського суду Сумської
області від 06.04.2007 Харківського апеляційного господарського суду від
09.07.2007

у справі

№ 8/593-06 господарського суду
Сумської області

за заявою

ПП " Велком"

до

ТОВ " Сівер"

про

визнання банкрутом

Розпорядник майна

ОСОБА_2

За
участю представників сторін:

Інвестор
-ОСОБА_1

Від
ПП " Велком" -Троїцький М.М.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 06.04.2007 у справі №
8/593-06 ( суддя Кіяшко В.І.) на підставі ст.ст.36 - 38,40 Закону України
" Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" затверджена мирова угода
у справі про банкрутство ТОВ " Сівер" , провадження у справі №
8/593-06 припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду  від 09 липня 2007 року у справі №
8/593-06  ( Колегія суддів: Погребняк
В.Я., Гончар Т.В., Істоміна О.А.) ухвалу господарського суду Сумської області
від 06.04.2007  у справі № 8/593 -06
скасовано, справу передано на розгляд до господарського суду Сумської області.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, інвестор
ОСОБА_1 та Приватне підприємство " Велком" звернулись до Вищого
господарського суду України з касаційними скаргами,  згідно яких просили постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 09.07.2007
скасувати, ухвалу господарського суду Сумської області від 06.04.2007 у
справі № 8/593-06 залишити без змін, посилаючись на  порушення з боку суду апеляційної інстанції
норм ст. 50 Закону України " Про господарські товариства" , ст. 149
ЦК України, ст.ст.17,18,35 Закону України " Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Колегія суддів Вищого господарського суду
України,переглянувши в касаційному порядку ухвалу господарського суду та
постанову суду апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права, Закону України " Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають , виходячи з такого:

Господарським судом Сумської області в ухвалі від 06.04.2007
встановлено, що до суду першої інстанції звернувся розпорядник майна ТОВ "
Сівер" ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, укладеної між боржником в
особі директора ОСОБА_1, з одного боку та комітетом кредиторів, в особі голови
комітету кредиторів ОСОБА_3 у справі № 8/593-06,  рішення про укладення мирової угоди прийнято
комітетом кредиторів ( протокол зборів від 03.04.2007), предметом мирової угоди
є зобов"язання гр. ОСОБА_1, який діє від імені боржника, стовідсотково
погасити кредиторську заборгованість у сумі 137472 грн. 14 коп. протягом 30
календарних днів з дня затвердження судом мирової угоди. Господарський суд в
ухвалі дійшов висновку, що в цілому мирова угода відповідає вимогам
ст.ст.36,37,38,40 Закону України " Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" водночас, затвердження господарським
судом мирової угоди є підставою для припинення провадження у справі про банкрутство.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  ухвала господарського суду від 06.04.2007 не
містить висновків про правомірність укладання мирової угоди. Обмежуючись
констатацією того, що в цілому мирова угода відповідає вимогам Закону, суд  першої інстанції не врахував  суперечностей її умов положенням
законодавства щодо існування корпоративних прав у самого ТОВ і не дослідив
питання правомірности набуття права власності на корпоративні права ТОВ
громадянином ОСОБА_1

Харківським апеляційним господарським судом в постанові встановлено,
що  умовами п.4.2 мирової угоди, третя
особа -гр. ОСОБА_1 набуває право власності на 100% корпоративних прав ТОВ,
після погашення ним всієї суми кредиторських вимог до боржника.  Суд другої інстанції дійшов висновку, що
господарський суд не врахував положень
ст. 167 Господарського суду України, згідно з якою корпоративні права
-це права особи частка якої визначається у статутному фонді ( майні)
господарської організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку та активів у разі ліквідації
останньої, а також інші правомочності, передбачені законом та статутом.
Корпоративними є ті права, які виникають у зв"язку з майновою участю в
діяльності товариства. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має
право продати чи  іншим чином відступити
свою частку ( іі частину) у статутному капіталі одному чи кільком учасникам або
третім особам, у відповідності до ст. 53 Закону України " Про господарські
товариства". При передачі частки( іі частини) третій особі відбувається
одночасний перехід до неї всіх прав та обов"язків, що належали учаснику,
який відступив її повністю або частково. Частка учасника (іі частина ) може
бути придбана самим ТОВ.

Харківський апеляційний господарський суд встановив також , що доказів
досягнення  такої мирової угоди  між боржником, з участю учасників ТОВ,
оскільки іі укладання стосується прав учасників товариства, та комітетом
кредиторів, ні арбітражний керуючий, ні директор ОСОБА_1 не надали.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що правові підстави для скасування постанови суду
апеляційної інстанції відсутні, виходячи з такого:

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України " Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
інвестор за умови виконання зобов'язань, передбачених планом санації може
набувати прав власності на майно боржника відповідно до законодавства та плану
санації.

Отже у мировій угоді вирішено
питання,які мають вирішуватись за планом санації.

У відповідності зі ст. 35 Закону України
" Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом"  під мировою угодою у
справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами
щодо відстрочки та ( або розстрочки, а також прощення ( списання) кредиторами
боргів боржника, яка оформляється угодою сторін. При цьому, Законом не
передбачено перехід права власності на майно боржника третій особі, що мало
місце у даній справі.

Відповідно до вимог  ч. 4 ст. 37 Закону,  мирова угода
може містити умови про обмін вимог кредиторів на активи боржника або
його корпоративні права.

Виходячи з викладеного, Колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає, що,
в даному випадку, можливий обмін вимог саме кредиторів, грошові
вимоги,яких містяться в реєстрі вимог кредиторів боржника, а не третіх осіб, як
це вбачається з тексту мирової угоди, крім того, обсяг грошових вимог кредитора
повинен, в даному випадку, відповідати обсягу корпоративних прав, які
підлягають обміну,відповідно до вимог ч. 4 ст. 37 Закону України " Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Керуючись ст.ст. 1117,
1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги інвестора ОСОБА_1 та Приватного підприємства "
Велком" залишити  без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2007 у
справі № 8/593-06 залишити без змін.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді
А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич