СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.10.07                                                                                 Справа № 5/341н-ад.

Судова колегія господарського суду Луганської області у складі головуючого судді Закропивного О.В., суддів Зюбановій Н.М., Яресько Б.В. при секретарі Монастирському Д.Д., за участю представників сторін:

від позивача –Мичка А.О. (довіреність № 177 від 09.01.07);

від відповідача – Крехова О.О. (довіреність б/н від 07.02.07.),

від 3-ї особи –не прибув,

розглянувши матеріали справи за позовом:

колективного підприємства „Метиз” (м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107, код 13396264) до управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Луганська (м. Луганськ, вул. Фрунзе, 121, код 21792318)

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про  визнання нечинним рішення начальника Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Луганська про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 31.10.2006. № 354.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просить визнати нечинним рішення начальника Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Луганська про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 31 жовтня 2006 р. № 354 в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 20507,44 грн. і пені в сумі 5193,00 грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву та його представник в засіданні суду позовні вимоги не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що нарахування фінансової санкції та пені здійснено згідно чинного законодавства.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 106 (ч. 2) Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV, який набув чинності 01.01.2004 р., передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно абз. 1 ч. 6 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Згідно азб. 2 ч. 6 ст. 20, п. 1 ст. 14 цього Закону базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць. Відповідно, першим базовим звітним періодом є січень 2004 року, а ст. 20 зазначеного Закону встановлюється строк сплати страхових внесків, нарахованих починаючи з січня 2004 р.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 зазначеного Закону виконавчі органи Пенсійного фонду за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків застосовують до страхувальників фінансову санкцію у вигляді накладання штрафу в розмірі залежно від строку затримки платежу та одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пояснень відповідача, станом на 01.01.2004 р. позивач мав заборгованість зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно карток особового рахунку платника за жовтень 2003 р. в сумі 5071,31 грн., листопад 2003 р. в сумі 9025,83 грн., грудень 2003 р. в сумі 22895,03 грн., а також за інші періоди до 01.01.2004 р. в сумі 30819,17 грн., всі які були погашені позивачем після 01.01.2004 р. (з 16.01.2004 р. по 11.01.2005 р.). За несвоєчасну сплату заборгованості зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 1 січня 2004 року, яке було здійснено після набрання чинності Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, до позивача були застосовані передбачені цим Законом фінансові санкції в сумі 20507,44 грн. та нарахована пеня в сумі 5193,00 грн.

Абз. 3 п. 16 розділу ХV Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що погашення заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 1 січня 2004 року і не погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до статті 106 цього Закону.

Відповідно, заборгованість зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 1 січня 2004 року, не є недоїмкою в розумінні ч. 2 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Проте, погашення цієї заборгованості повинно було здійснюватися відповідно до статті 106 зазначеного Закону згідно абз. 3 п. 16 розділу ХV зазначеного Закону.

Таким чином, нарахування фінансової санкції та пені було здійснено відповідачем відповідно до законодавства, яке було чинним під час прийняття оскаржуваного рішення про нарахування фінансової санкції та пені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, п. 2 ч. 1 ст. 157, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні позовних вимог колективного підприємства „Метиз” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно ст. ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частину постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 08.10.07 у відповідності до ст. 163 КАС України.

Суддя                                                                                           О.В. Закропивний

Суддя                                                                                                 Н.М. Зюбанова

Суддя                                                                                                 Б.В. Яресько