СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

06.11.07
Справа№ 13/259А

Господарський суд Львівської області
у складі головуючого судді Станька Л.Л.,
при секретарі Малюшевському А.П., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою:
ДПІ у Дрогобицькому районі, м.Дрогобич

до відповідача-1:
СПД ФО ОСОБА_1, м.Дрогобич

до відповідача-2:
СПД ФО ОСОБА_2, м.Коростишів

про
визнання недійсним господарського зобов”язання на суму 396770,95грн. та
застосування юридичних наслідків, передбачених ст.ст.207,208 ГК України

Представники сторін:

Від позивача: Пастернак У.І.
-гол.держ.под.інсп. юр.від., Скурачанська Л.В. -ст.держ.под.рев.-інсп. відділу
контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб

Від відповідача-1: ОСОБА_1 -СПД ФО

Від відповідача-2: не з”явився

Відкрито провадження у справі за
позовом : ДПІ у Дрогобицькому районі, м.Дрогобич до відповідача-1: СПД ФО
ОСОБА_1, м.Дрогобич до відповідача-2: СПД ФО ОСОБА_2, м.Коростишів про визнання
недійсним господарського зобов”язання на суму 396770,95грн. та застосування
юридичних наслідків, передбачених ст.ст.207,208 ГК України.

Позивачем в судовому засіданні
позов підтримано, виражено прохання про його задоволення з підстав, викладених
у позовній заяві.

Відповідачем-1 позов заперечено з
підстав, викладених в поясненні на позов, зокрема, зазначено, що відповідачі
належним чином виконали свої зобов”язання і позивачем не подано доказів
наявності умислу в діях відповідачів щодо укладення угоди з метою, що завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідачем-2 явки представника в
судовому засіданні не забезпечено, направлено пояснення на позов в якому
зазначено, що у жовтні та листопаді 2005 року, за усною угодою, ПП ОСОБА_2
повинен був реалізувати ПП ОСОБА_1 гранітні блоки. Продукцію виписано,
оформлено податкові і видаткові накладні, і залишено на зберігання до вивезення
на протязі 10 днів, проте, ПП ОСОБА_1 відмовилась від отримання продукції.
Оскільки реалізації не було і кошти не отримано, ПП ОСОБА_2 не включено
податкових накладних до податкового зобов”язання. При проведенні зустрічної
перевірки Коростишівською МДПІ, по запиту ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської
області, ПП ОСОБА_1 повідомлено, що нею помилково включено в декларації по ПДВ
неотоварені накладні №32 від 03.10.05р. в сумі 253552,27грн. та №39 від
14.11.05р. в сумі 143218,68грн. Крім того, приватним підприємцем ОСОБА_2
повідомлено про скасування його державної реєстрації на початку 2006 року.

З”ясовано:

ДПІ у Дрогобицькому районі, на
підставі направлення від 31.10.2006року та відповідно до плану-графіку
проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, проведено планову
документальну перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 19.01.2004р. по 30.06.2006року,
за результатами якої складено акт перевірки від 06.11.2006 року
№112/17-2/НОМЕР_1.

В ході проведення перевірки
з”ясовано, що одним з постачальників ПП ОСОБА_1 був суб'єкт господарювання -
фізична особа ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), який згідно усної угоди відпустив ПП ОСОБА_1
гранітні блоки на підставі податкових накладних: №32 від 03.10.2005року на
загальну суму 253552,27 грн., в тому числі ПДВ

-42 258,71грн., № 39 від
14.11.2005року на суму 143218,68грн., в тому числі ПДВ -23869,78

грн.. Суми податку на додану
вартість в розмірі 42 258,71 грн. та 23 869,78 грн. включені ПП ОСОБА_1 до
складу податкового кредиту.

ДПІ у Дрогобицькому районі, з метою
підтвердження сум ПДВ, включених до складу податкового кредиту ПП ОСОБА_1,
скеровано на адресу Коростишівської міжрайонної ДПІ запити для проведення
зустрічної перевірки ПП ОСОБА_2. Згідно отриманої відповіді Коростишівської
МДПІ № 350 від 08.02.2007 року вбачається, що ПП ОСОБА_2 зареєстрований як
платник податків з 29.07.2005року. Сума податку на додану вартість по податкових
накладних №32 від 03.10.2005року на загальну суму 253 552,27грн., в тому числі
ПДВ - 42 258,71 грн. та № 39 від 14.11.2005року на суму 143218,68грн., в тому
числі ПДВ -23869,78 грн. не включена до податкового зобов'язання відповідного
періоду та не відповідає даним податкової декларації з ПДВ за жовтень-листопад
2005року.

Згідно статті 1 Закону України
"Про податок на додану вартість" № 168-/97-ВР від 03.04.1997р. (із
змінами та доповненнями) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію
України. Податковий кредит -сума, на яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.
Податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником
податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.3.1 п.7.3 с т.7 Закону
визначено дату виникнення податкових зобов'язань, а саме датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка
припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт
(послуг) платником податку.

Підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між: сумою податкового
зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого
звітного податкового періоду.

ПП ОСОБА_2 є одними з
постачальників товару, який повинен згідно вимог Закону України „Про податок на
додану вартість", включити суми ПДВ за реалізований товар до складу
податкового зобов 'язання та підтвердити факт сплати задекларованої суми ПДВ до
державного бюджету.

Таким чином, не включення до
податкового зобов'язання ПП ОСОБА_2 податку на додану вартість та не сплата ПДВ
до бюджету свідчить про відсутність надмірної сплати цього податку до бюджету,
а відтак вказує, із врахуванням положень Закону України "Про податок на
додану вартість" на безпідставність віднесення ПП ОСОБА_1 сум податку на
додану вартість в розмірі 66 128,49 грн. до складу податкового кредиту, що в
свою чергу призвело до безпідставного зменшення податкового зобов'язання з ПДВ звітного
періоду.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України "Про заходи щодо забезпечення
однакового і правильного застосування законодавства про податки" від
25.07.2002 року № 1056 до угод, які укладені з метою, завідомо суперечною
інтересам держави та суспільства належать угоди, спрямовані на приховування
фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів. Крім
цього, у вказаній постанові зазначено, що доказами спрямованості умислу
суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та
доходів можуть бути надані податковими органами відомості про визнання
недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних)
документів, неподання звітності, відсутність за юридичною адресою.

Таким чином, доказом спрямованості
умислу суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_2 оспорюваної угоди є
ухилення від оподаткування податком на додану вартість, оскільки згідно ЗУ
"Про податок на додану вартість" на платника податків покладено
обов'язок здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується
покупцем.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону
України "Про податок на додану вартість", бюджетне відшкодування -
сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку із надмірною
сплатою податку. За змістом Закону України "Про податок на додану
вартість" право на податковий кредит (бюджетне відшкодування) виникає лише
при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість до бюджету, а не з
самого факту існування зобов'язання по сплаті цього податку в ціні товару. При
цьому, закон передбачає прямий взаємозв'язок між сплатою, надходженням до
бюджет податку на додану вартість та відшкодування такого податку.

Аналогічною є позиція Вищого
адміністративного суду України, яка викладена у довідці "Про вивчення та
узагальнення судової практики Вищого адміністративного суду України про
відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету", в якій
зазначається про те, що суд в кожному конкретному випадку має перевіряти факт
надмірної сплати податку на додану вартість платником, який підлягає
встановленню в судовому процесі як юридичний факт, оскільки з ним Закон
пов'язує виникнення права платника податку на отримання бюджетного
відшкодування.

Таким чином, господарське зобов'язання
між суб'єктом господарювання-приватним підприємцем ОСОБА_1та суб'єктом
господарювання-приватним підприємцем ОСОБА_2 є таким, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки по його наслідках
у ПП ОСОБА_1 безпідставно виникло право на включення до складу податкового
кредиту суми ПДВ, яке із врахуванням викладених обставин, не задекларовано в
якості податкового зобов'язання, та відповідно несплачено первинним
постачальником - ПП ОСОБА_2 до бюджету.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору. Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України, підставою
виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інша угода.

Відповідно до ст. 207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону або вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави
і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з п. 11 ст. 10 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної
податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств,
установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними.

Згідно ст. 208 Господарського
кодексу України України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Проте, враховуючи, що кошти
відповідачем-2 не отримувались, то в застосуванні юридичних наслідків слід
відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України,
суд, -

постановив:

1.Позов задоволити частково.

2.Визнати недійсним господарське
зобов”язання між СПД ФО ОСОБА_1, м.Дрогобич та СПД ФО ОСОБА_2, м.Коростишів на
суму 396770,95грн.

3.В застосуванні юридичних
наслідків, передбачених ст.ст.207,208 ГК України -відмовити.

4.Стягнути з СПД ФО ОСОБА_1
(АДРЕСА_2 ід.номер НОМЕР_1) в доход державного бюджету 03,40грн. судового
збору.

Виконавчий лист видати після вступу
постанови в законну силу.

5.Строк
і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються
згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя
Станько
Л.Л.