ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.

№ Б-39/206-06

Вищий
господарський  суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого:

Полякова Б.М.

суддів:

Катеринчук Л.Й. (доповідач)
Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

на ухвалу

господарського суду Харківської
області від 29.08.2007

у справі  господарського суду

№ Б-39/206-06 Харківської
області

за заявою

Ліквідатора товариства з
обмеженою відповідальністю «Альфін»ОСОБА_1 , м. Харків

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мандуліс», м. Харків

про

визнання банкрутом

в судовому
засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги

Омельченко Я.С. (дов.
№18309/10/10/025 від 10.12.2007)

від заявника

не з'явився

від боржника

Загребельний Г.С., доруч.
26.03.2007

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суд у
Харківської області від 30.11.2006 (суддя Швидкін А.О.) порушено провадження у
справі № Б-39/206-06 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю
«Мандуліс»за заявою ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю
«Альфін»ОСОБА_1 в порядку статті 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду
Харківської області від 20.12.2006 (суддя Швидкін А.О.) (т.1 а.с.71-72)
товариство з обмеженою відповідальністю «Мандуліс»визнано банкрутом, призначено
ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_2, було зобов'язано
ліквідатора письмово повідомити всіх відомих йому кредиторів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.08.2007 (суддя Швидкін А.О.) було затверджено звіт ліквідатора
та ліквідаційний баланс, банкрута ліквідовано, провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, державна податкова інспекція Київського району міста Харкова
звернулася до Вищого господарського суду України, в якій просила скасувати  ухвалу господарського суду Харківської
області від 29.08.2007, мотивуючи її прийняття з порушенням норм матеріального
та процесуального права, а зокрема, статтею 67 Конституції України, статями 10,
11 Закону України "Про державну податкову
службу в Україні" та статтею 30, 43, 52, 84 ГПК України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу
господарського суду на підставі встановлених фактичних обставин справи,
перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням
вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом», норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до пункту 1 статті 1
Закону, кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника,
щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника. Сторонами
у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів), боржник
(банкрут).

Згідно зі статтею 107
Господарського процесуального кодексу України сторони у справі мають право
подати касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого
господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду.
Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до
участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх
прав і обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою господарського суду Харківської області від 20.12.2006 боржника було
визнано банкрутом, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого
ОСОБА_2, зобов'язано ліквідатора письмово повідомити всіх відомих йому
кредиторів.

Листом №1/2 від 09.01.2007 (т.2
а.с.18) ліквідатором банкрута було повідомлено скаржника про визнання боржника
банкрутом та про тривання процедури ліквідації, а листом №1/1 від 06.08.2007
ліквідатором було повідомлено скаржника про закінчення процедури ліквідації
боржника (т.2 а.с.29).

17.08.2007 ліквідатором було подано
до суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс (т.2 а.с.1-5).

Матеріалами справи не
підтверджується подання скаржником заяв з кредиторськими вимогами, які виникли
до порушення провадження у справі про банкрутство, або в процедурі ведення
справи про банкрутство. Отже, скаржник не є кредитором боржника, а тому він не
є учасником провадження у справі про банкрутство.

Доводи скаржника про порушення прав
органу ДПІ у зв'язку з неможливістю провести перевірку боржника колегією суддів
вважаються необґрунтованими, оскільки відкриття ліквідаційної процедури та
призначення ліквідатора боржника сприяє розшуку та встановленню документів бухгалтерського
обліку в той час, як керівник боржника відсутній (або ухиляється від подання
таких документів органу податкової служби). Як вбачається із матеріалів справи
ліквідаційна процедура у справі була відкрита 20.12.2006, а звіт ліквідатора
було подано до суду 17.08.2007. Тобто, ліквідаційна процедура тривала майже
дев'ять місяців. Відмова ліквідатора податковій інспекції провести перевірку
матеріалами справи не підтверджується.

Крім того, якщо
контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового зобов'язання
платника податків згідно з підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами»у зв'язку з невстановленням
фактичного місцезнаходження підприємства чи його відокремлених підрозділів,
місцезнаходження фізичної особи або ухиленням платника податків чи його
посадових осіб від надання відомостей, передбачених законодавством, а також
якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у зв'язку з неведенням
платником податків податкового обліку або відсутністю визначених законодавством
первинних документів, сума податкових зобов'язань платника податків може бути
визначена за непрямим методом (пункт 4.3.1 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»).

Відтак, скаржником не наведено
доводів в обґрунтування яким чином оскаржуваний судовий акт порушує права
Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова.

Враховуючи викладене, колегія
Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної
скарги та скасування ухвали суду першої інстанції затвердження звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу від 29.08.2007.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК
України Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Київському районі міста Харкова залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду
Харківської області від 29.08.2007 залишити без змін.

Головуючий
Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

Н. Ткаченко