АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

10.12.2007
№ 15/303б

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Дзюбка П.О.

суддів:                                          Сотнікова С.В.

Дикунської  С.Я.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонер ЗАТ
"Виробничо-торгова фірма "Радосинь" ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду м.Києва від
11.05.2007

у справі № 15/303б (Хоменко М.Г.)

за позовом                               Товариство з
обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інфоазот"

до                                                   Закрите
акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про
визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від
11.05.2007 року, що прийнятау справі № 15/303-б за заявою ТОВ “Торгівельний дім
“Інфоазот”(надалі - Ініціюючий кредитор) до ЗАТ “Виробничо - торгівельна фірма
“Радосинь” (надалі - Боржник) про визнання банкрутом, порушено провадження у
справі про банкрутство та призначено підготовче засідання, введено процедуру
розпорядження майна з усіма передбаченими законодавством наслідками, зокрема,
призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1(а.с.
1-2).

Не погоджуючись з прийнятою судом
першої інстанції ухвалою, акціонер ЗАТ “Виробничо - торгівельна фірма
“Радосинь” ОСОБА_2(далі - Скаржник, Акціонер) звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та клопотанням про
поновлення строків на подання апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу Акціонера ЗАТ “Виробничо - торгівельна фірма “Радосинь”
ОСОБА_2, проаналізувавши норми чинного господарського процесуального
законодавства та законодавства про банкрутство, апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Господарським процесуальним
кодексом України (надалі - ГПК України) (ст. 22 - права та обов'язки сторін)
визначено, що сторони мають, зокрема, право оскаржити судові рішення
господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК
України (право апеляційного оскарження) сторони у справі мають право подати
апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення місцевого
господарського суду, яке не набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 106 ГПК
України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються
в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду. Частиною 2 ст. 4-1 ГПК України встановлено, що
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”.

Згідно статті 1 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (надалі -
Закон) сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету
кредиторів), боржник (банкрут). Ця ж стаття Закону визначає поняття кредитор,
як юридичну або фізичну особу, яка має в встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за
правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види
загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів
(обов'язкових платежів).

З вищенаведених положень
законодавства, можна зробити висновок, що судове рішення господарського суду (у
тому числі ухвала) може бути оскаржено лише стороною у справі або прокурором.
При цьому, враховуючи положення ст. 1 Закону, судове рішення господарського
суду (ухвала) у справі про банкрутство може бути оскаржено лише кредитором,
боржником або прокурором. Слід також наголосити, що кредитором у справі про
банкрутство є не будь-яка фізична або юридична особа чи державний орган, а ті,
вимоги яких щодо грошових зобов'язань до боржника підтверджені в встановленому
порядку документами, включені до реєстру вимог кредиторів та визнані судом у
відповідності до ст.ст. 14, 15 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
Скаржник не є кредитором Боржника у розумінні Закону, а є лише акціонером
останього.

Підсумовуючи вищевикладене,
апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до ст. 1 Закону Скаржник
не є стороною у даній справі про банкрутство ЗАТ “Виробничо - торгівельна фірма
“Радосинь”, а відтак, відповідно до положень ГПК України (ст. 91 ГПК України)
не має права звертатись із апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу, а тому суд
відмовляє Акціонеру ЗАТ “Виробничо - торгівельна фірма “Радосинь” ОСОБА_2у
прийнятті апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Додатково, суд апеляційної
інстанції зазначає, що відповідно до матеріалів справи №15/303-б ухвала
господарського суду м. Києва від 11.05.07 р. про порушення провадження у справі
про банкрутство була оскаржена Боржником, в частині призначення розпорядником
майна боржника - ОСОБА_1, до Вищого господарського суду України, шляхом подання
касаційної скарги (ар.спр. 20-22). За результатами розгляду зазначеної
касаційної скарги Вищим господарським судом України було прийнято постанову від
29.08.2007 р., якою касаційну скаргу Боржника залишено без задоволення, а
ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Керуючись ст.ст.4-1, 22, 86, 91, 93, 94, 99,
106 ГПК України, та ст.ст. 1, 14, 15, 51 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  суд,-

УХВАЛИВ:

1.Відмовити Акціонеру ЗАТ
"Виробничо-торгова фірма "Радосинь" ОСОБА_2  у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу   Господарськогосуду м. Києва від
11.05.07  р. у справі №15/303

2. Справу № 15/303-б повернути до
господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                            Дзюбко П.О.

Судді

Сотніков С.В.

Дикунська  С.Я.

11.12.07 (відправлено)