Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2007 р.                                                           Справа № 39/106-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Мухітдінова Р.Д. –дов.,

відповідача –Пшинніка В.Є.- дов., Мозгової О.А. –дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 2962Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 28 серпня 2007 року по справі № 39/106-07

за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМ-ІМПЕКС ЛТД», м. Харків

до  Селянського (фермерського) господарства «Ізумруд», с. Лозова, Богодухівського району, Харківської області

про стягнення 351418,39 грн.

встановила:

Позивач, українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМ-ІМПЕКС ЛТД», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача 351418,39 грн. заборгованості. Після уточнення позовних вимог позивач просив зобов’язати відповідача, Селянське (фермерське) господарство «Ізумруд», повернути позивачеві пшеницю загальною кількістю 358,7 тон.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28 серпня 2007 року по справі № 39/106-07 (суддя Швидкін А.О.) позов задоволено. Вирішено вилучити у відповідача 358,7 тон пшениці та передати її позивачу. З відповідача на користь позивача стягнуто 3514,18 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 28 серпня 2007 року  та відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі та поясненнях до неї відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Свої вимоги відповідач обгрунтовує тим, що місцевим господарським судом не були враховані доводи відповідача стосовно недоведеності позивачем своїх позовних вимог. Відповідач зазначає, що договір зберігання пшениці № 5 від 10.01.2007 року немає ніякого відношення до попередніх договорів зберігання, що були укладені у 2001 та 2002 роках, так як у вищезазначеному договорі відсутній пункт, що така кількість пшениці на зберігання була поставлена раніше по інших договорах. Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції недостатньо з'ясував ту обставину, що на протязі 2004 - 2006 років між СП «СТЕМ-ІМПЕКС» та КФГ «Ізумруд» продовжувались господарські відносини, окільки даний факт, як вважає відповідач, не підтверджений документально. Відповідач стверджує, що по договору № 5 від 10.01.2007 р. фактичної передачі товару не відбулося.

Позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечує, оскаржуване рішення вважає законним та обгрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу та поясненнях до суду позивач наполягає на  тому, що договір № 5 укладений між сторонами з метою продовження дії раніше укладених договорів зберігання. На думку позивача, сам факт підписання такого договору свідчить про визнання відповідачем факту наявності договірних стосунків між сторонами у попередні періоди.

В судовому засіданні 05 листопада 2007 року оголошена перерва до 14 листопада 2007 року.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що між ним та відповідачем існували фінансово – господарські  стосунки починаючи з 2001 року. Договором зберігання № 5  від 10.01.2007 року та відповідною накладною сторони підтвердили, що пшениця знаходиться на зберіганні у відповідача. Позов до суду спричинений тим, що відповідачем на вимогу позивача спірна пшениця не була повернута.

Задовольняючи позовні вимоги позивача господарський суд посилався на підтвердженість цих вимог матеріалами справи та відповідність їх нормам чинного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, 10.01.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір зберігання № 5, умовами якого передбачено, що позивач передає, а відповідач приймає, здійснює збереження та послідуючий відпуск зерна позивача на обумовлених умовах.

П. 2.1.1 договору передбачено, що позивач забезпечує доставку  товару за свій рахунок на склад позивача. Відповідно до п.п.2.2.3 відповідач зобов'язаний відпустити в присутності представника позивача продукцію в наданий їм транспорт у строки, узгоджені сторонами письмово.

До матеріалів справи позивачем надано накладну №10/01-07 від 10.01.2007 року, з якої вбачається, що відповідач отримав від позивача на зберігання 358,7 тон пшениці.

У квітні 2007 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про повідомлення дати відпуску товару та претензію про повернення пшениці.

Враховуючи вищенаведені докази та те, що відповідачем не задоволені заява та претензія позивача, останній звернувся до суду з позовом про зобов‘язання позивача повернути пшеницю.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б свідчили про фактичну передачу зерна (доказів, що підтвердують вивезення пшениці, надання транспорту відповідно до умов договору) позивач не надав.

В обгрунтування доповнень до договору позивач посилався на те, що договір № 5 укладений між сторонами з метою продовження дії договору зберігання № 209 від 27.11.2001 р. стороком дії до 31.12.2002 р., договору зберігання № 130 від 25.12.2002 р. строком дії до 31.12.2003 р. Також, відповідач зазначає, що з 2004 р. по 10.01.2007 р. зерно знаходилося на зберіганні у відповідача без укладання договору та договором від 10.01.2007 р. сторони фактично підтвердили факт наявності договірних стосунків за вказані періоди по зберіганню зерна.

Відповідач наявність договірних стосунків між сторонами в період 2004-2006 років заперечує, щодо договору № 130 посилається на закінчення строків позовної давності та строків зберігання зерна. Щодо договору № 5 від 10.01.2007 року вказує, що цей договір фактично не відбувся, оскільки товар по ньому не переданий, що підтверджує і сам позивач.

Ст. 937 ЦК України передбачено, що договір зберігання укладається в письмовій формі. Однією із обов‘язкових умов договору зберігання є плата за зберігання. Безоплатне зберігання речі може бути передбачено установчим документом або договором (п.4 ст. 946 ЦК України).

У відповідності до статті 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню на зернових складах. У відповідності до статті 25 ч. 3, ч. 4 вищезазначеного Закону договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

У відповідності до статті 27 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов’язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов’язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» поклажодавець зерна зобов’язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна.

Враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства та те, що позивачем не надано доказів укладення договору збірігання на період 2004-2006 років та доказів здійснення плати за зберігання у відповідний період, колегія суддів вважає, що твердження позивача щодо того, що договір № 5 укладений з метою продовження договірних стосунків у період 2004-2006 років є безпідставним, оскільки не доведений сам факт наявності договірних стосунків у 2004-2006 роках.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту передачі відповідачеві зерна на виконання договору № 5, а тому вимоги про повернення такого зерна є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявністю фактів, які спростовують викладені у оскаржуваному рішенні обставини.

Твердження позивача, викладені ним у позовній заяві та викладені у оскаржуваному рішенні висновки суду зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження позивачем не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, а місцевий господарський суд не надав відповідну правову оцінку відсутності таких доказів, у зв‘язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі.

Керуючись статтями  99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 2, 3, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 28 серпня 2007 року по справі № 39/106-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМ-ІМПЕКС ЛТД» (м.Харків, пр. Московський, 144, р/рахунок в АКБ «Золоті Ворота» м. Харків МФО 351931 ) на користь Селянського (фермерського) господарства «Ізумруд» (Харківська область Богодухівський район с. Лозова р/рахунок 1049 в ПІБ «Автрамат» м. Харків МФО 351306 ) 1757,09 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, сплачених за подання апеляційної скарги

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                                                    Афанасьєв В.В.

Судді                                                                    Бухан А.І.

Шевель О.В.