Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.07                                                                                            Справа №  3/241

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Мельника С. М. (доповідач по справі),

суддів:                                 Гаврилюк  О.М суддів:                                 Сибіги  О. М.

.

При секретарі судового засідання           Огієнко В.О.

розглянувши заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року

у справі №          3/241 (суддя Бунякіна Г.І.)

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю „Леіс”, с. Чорбівка, Кобеляцький район Полтавська область

до          Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область

про          Визнання недійсним податкового повідомлення –рішення від 15.08.2003 року № 000144160/0, за яким позивачу визначений штраф в розмірі 50% (5 117, 79 грн.) від суми узгоджених зобов’язань з ПДВ 10235, 58 грн. сплачених з прострочкою в 125 календарних дні

за участю представників :

від позивача:          Лелеченко В.І. –засновник товариства з обмеженою відповідальністю „Леіс”

від відповідача:          Іллічева О.О., Комісар Н.А.- за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Леіс”, с. Чорбівка, Кобеляцький район Полтавська область звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення від 15.08.2003 року № 000144160/0, за яким позивачу визначений штраф в розмірі 50% (5 117, 79 грн.) від суми узгоджених зобов’язань з ПДВ 10235, 58 грн. сплачених з прострочкою в 125 календарних дні.

Постановою господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року у справі № 3/241 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Леіс”, с. Чорбівка, Кобеляцький район Полтавська область до Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область про Визнання недійсним податкового повідомлення –рішення від 15.08.2003 року № 000144160/0, за яким позивачу визначений штраф в розмірі 50% (5 117, 79 грн.) від суми узгоджених зобов’язань з ПДВ 10235, 58 грн. сплачених з прострочкою в 125 календарних дні –задоволений частково.

Визнано недійсним податкове повідомлення рішення Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області від 15.08.2003 року за № 000144160/0, за яким Товариству з обмеженою відповідальністю „Леіс”, с. Чорбівка, Кобеляцький район Полтавська область визначений штраф в розмірі 3209,50 грн. –50% від суми узгоджених зобов’язань з ПДВ в 6 419 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, Кобеляцька міжрайонна державна податкова інспекція по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Черкаської області від 07.11.2006 року по справі № 3/241, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, з огляду на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме:

Відповідно до вимог підпункту 3.1.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ (далі –Закон) платник податків самостійно визначає черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов’язань забезпечення боргу, за винятком випадків примусового стягнення активів платника в рахунок погашення його податкових зобов’язань за рішенням суду. Таким чином платник податків має право вибору черговості погашення своїх податкових зобов’язань тільки у разі наявності в нього активів, вільних від заставних зобов’язань, та за їх рахунок.

Згідно з вимогами п 8.1 ст. 8 Закону активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Відповідно до підпункту 8.2.2 статті 8 Закону право податкової застави поширюється на будь - які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь - які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов’язань та/або податкового боргу (на дату прийняття оспорюваного повідомлення - рішення норма п.п. 8.2.2. була чинною). Тобто на момент виникнення права податкової застави боржник бюджету не може мати актинів, вільних від заставних зобов’язань.

Таким чином, підпункт 3.1.1 ст. 3 Закону за наявності в платника податків податкового боргу не передбачає можливості спрямування коштів в рахунок погашення податкових зобов’язань, що мають більш пізні терміни виникнення.

Пункт 5.3 статті 5 Закону встановлює обов’язок платника податків сплатити узгоджену суму податкового зобов’язання та терміни її погашення. Відстрочення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов’язань відповідно до Закону здійснюється у порядку, передбаченому ст. 14, шляхом розстрочення (відстрочення) податкових зобов’язань. Іншої можливості сплати платником податків податкових зобов’язань наступного період) до сплати податкових зобов’язань попереднього періоду Закон не передбачає.

Відтак кошти, що надійшли на сплату зобов’язань з податку, збору (обов’язкового платежу), спрямовуються па погашення податкових зобов’язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов’язань, так і податкових зобов’язань, розрахованих контролюючим органом.

Це стосується випадків наявності податкового боргу та надходження коштів на сплату (здійснення погашення) по одному й тому самому платежу.

Відповідно до інструкції «Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов’язкових платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів», затвердженої наказом ДПА України від 12.05.1994 року за № 37, в редакції наказу ДПА України від 03.09.2001 року № 342, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18.10.2001 року за № 887/6078, яка діяла на момент прийняття податкового повідомлення –рішення, облік, контроль і складання звітності щодо платежів, що надходять до бюджету, проводяться органами державної податкової служби з використанням автоматизованої системи (АІС), яка підлягає обов’язковому тестуванню у ДПА України для забезпечення відповідності програмного комплексу нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.4 даної Інструкції проведення операцій в картках особових рахунків здійснюється в хронологічному порядку. Облік надходження платежів в картках особових рахунків здійснюється у порядку календарної черговості настання граничних термінів сплати узгоджених зобов’язань.

Оскільки податковий борг по ПДВ у Позивача існує з 2000 року і по даний час, на момент складення спірного податкового повідомлення - рішення (15.08.2003 року) все його майно знаходилось в податковій заставі, що підтверджується витягом з реєстру застав рухомого майна  і в зв’язку з цим В нього не було законних підстав для погашення податкового зобов’язання попередньо існуючому податконому боргу.

Так, згідно з ст.ст. 67. 68 Конституції України встановлено. що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом та кожен зобов’язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги оскільки вважає, що постанова господарського суду Полтавської від 07.11.2006 року є законною, об’єктивною і такою, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просить залишити постанову без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а постанову господарського суду Полтавської від 07.11.2006 року по справі № 3/241 без змін виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним господарським судом підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення послужила облікова картка позивача - платника ПДВ, яка ведеться ДПС. За цією карткою, як стверджує Кобеляцька міжрайонна державна податкова інспекція по Полтавській області - відповідач задекларовані самостійно позивачем суми зобов’язань з ПДВ в період з квітня 2001 року по листопад 2002 року несвоєчасно сплачувались до бюджету.

Саме оспорюване податкове повідомлення-рішення не містить інформації ні щодо періодів, за які задекларовані суми податкових зобов’язань з ПДВ не були своєчасно сплачені, ні щодо доказового матеріалу, який був використаний при його прийнятті.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій по ПДВ по ТОВ „Леіс” за період з 30.04.2001 року по 01.12.2002 року визначення суми штрафу, що значиться в спірному податковому повідомленні рішенні в сумі 5 117, 79 грн (50% від суми узгодженого податкового зобов’язання в сумі 10 235, 58 грн.).

Згідно з наданим ДПС розрахунком штрафних санкцій, про який йдеться вище, сума в 1 0235, 58 грн., яка значиться в спірному податковому повідомленні - рішенні як сума узгоджених податкових зобов’язань, несвоєчасно сплачених позивачем в порушення пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (зі змінами і доповненнями), стосується задекларованих сум зобов’язань з ПДВ за березень, серпень 2001 року, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2002 року (декларації: № 6993 за березень 2001 року, № 19700 за серпень 2001 року, № 3748 за квітень 2002 року, № 4576 за травень 2002 року, № 5579 за червень 2002 року, № 7023 за липень 2002 року, № 7737 за серпень 2002 року, № 8391 за вересень 2002 року та № 10065 за жовтень 2002 року)

Кобеляцька міжрайонна державна податкова інспекція по Полтавській області приймаючи податкове повідомлення - рішення від 15.08.2003 року за № 000144160/0, за яким позивачу визначений штраф в розмірі 50% (5117,79 грн.) від суми узгоджених зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 10 235,58 грн. сплачених з про строчкою в 125 календарних дні в підтвердження правомірності свого рішення посилається на п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 – ІІІ, в якому зазначено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) у рівних пропорціях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області є необґрунтованим та неправомірними в повному обсязі, з огляду на наступне:

Посилання відповідача на п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ, вмотивовуючи правомірність оспорюваного акту ненормативного характеру, є помилковим, оскільки ця норма стосується рівності бюджетних інтересів, а саме державного та місцевих при погашенні податкового боргу.

Державною податковою інспекцією у м. Полтаві не було виконано обов’язку щодо доказування правомірності свого рішення відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України.

Пункт 7.7 статті 7 ЗУ № 2181-ІІІ (в редакції Закону № 550-IV від 20.02.2003 року) набрав чинності лише 26 березня 2003 року, тобто з дня оприлюднення його в газеті «Урядовий кур’єр»№ 56. Початкова ж редакція цієї норми взагалі не містила приписів щодо погашення податкового боргу у порядку календарної черговості його виникнення. З огляду на це, остання (п. 7.7 ст. 7 ЗУ № 2181-ІІІ в редакції ЗУ № 550 - ІV) не може поширюватись на правовідносини 2001-2002 рр.

Як видно, позивач діяв в межах положень саме пп. 5.3.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ, (зі змінами і доповненнями), за яким „платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації; протягом, 10 календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку. передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього 3акону для подання податкової декларації щодо оплати зобов’язань по ПДВ за періоди звітності квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2002 року, підтвердженням є таке:

Позивачем були подані до ДПС податкові декларації з податку на додану вартість за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2002 року з зазначенням узгодженої суми податкових зобов’язань за ці періоди, відповідно, в сумі 981 грн., 567 грн., 1523 грн., 812 грн., 423 грн. та 2113 грн. Строк оплати цих сум за вище зазначено нормою (пп. 5.3.1 ЗУ № 2181-ІІІ) є, відповідно, 30 травня, 30 червня, 30 липня, 30 серпня, 30 вересня та 30 жовтня 2002 року.

7 та 17 травня 2002 року, 17 та 19 червня 2002 року, 18 липня 2002 року, 18 серпня 2002 року, 18 вересня 2002 року, 25 та 29 жовтня 2002 року, тобто в межах встановлених законом термінів, ТОВ „Леіс” на відповідний бюджетний рахунок за платіжними дорученнями № 400, № 581, № 3, № 10, № 14, № 27, № 45, № 46 та квитанція № 100 Полтавської облфілії АППБ „Аваль”, перерахувало, відповідно, 581 грн., 400 грн., 400 грн., 167 грн., 1523 грн, 812 грн., 423 грн., 1380 грн. та 733 грн., що склали задекларовану суму (загалом в 6 419 грн.) зобов’язань з ПДВ за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2002 року.

Таким чином суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що штраф в 50% (3209,50 грн.) до суми узгоджених податкових зобов’язань з ПДВ в 6419 грн. за зазначені вище податкові періоди визначений податковою - відповідачем за спірним податковим повідомлення-рішенням без дотримання вимог чинного податкового законодавства, а отже в цій частині останнє підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ податкове зобов’язання самостійно визначене платником податків у податковій декларації , вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Крім того, згаданою вище нормою Закону не передбачено самостійного права Кобеляцькою міжрайонною державною податковою інспекцією по Полтавській області здійснювати зарахування поточних платежів при чіткому визначенні Товариства з обмеженою відповідальністю „Леіс” їх призначення на погашення податкової заборгованості попередніх періодів, оскільки, ця норма матеріального права є обов’язковим приписом платнику податків щодо порядку погашення податкового боргу, в тому числі перед різними бюджетами по обов’язковим податкам та зборам на умовах пропорційності.

Невиконання платником податків цієї норми Закону не тягне за собою будь –яких наслідків, прямо передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181 –ІІІ законодавчо закріплюють, що активи платника податків можуть бути примусово стягненні в рахунок погашення його податкових зобов’язань виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активі, вільних від заставних зобов’язань забезпечення боргу. Ця норма є імперативною та розширеному тлумаченню не підлягає.

Задекларовані ТОВ „Леіс” суми податкових зобов’язань з ПДВ: березень 2001 року - 580 грн., серпень 2001 року - 1994 грн. та жовтень 2002 року - 1959 грн. були оплачені позивачем з прострочкою термінів, визначених ЗУ № 2181, більше ніж в 90 днів, тому застосовані санкції Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області за спірним податковим повідомленням - рішенням в іншій його частині - 1 908,29 грн. (5117, 79 грн. - 3209,50 грн.) є правомірною дією відповідача.

За таких обставин колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року яка була прийнята по даній справі, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в постанові суду обставинам справи, а також у зв’язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, Керуючись статтями ст. ст. 196,198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції по Полтавській області, м. Кобеляки, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року по справі № 3/241 - залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року по справі № 3/241 - залишити без змін.

3.          Ухвала протягом одного місяця може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України.

4.          Матеріали справи № 3/241 року повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:                                                                          Мельник С. М.                                            Судді:                                                                                      Гаврилюк  О.М  Судді:                                                                                      Сибіга  О. М.