ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.07                                                                                        Справа №  22/294д

Суддя   Скиданова Ю.О.

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Науково виробнича фірма “Бізнес-Комп’ютер Сервіс”, м. Запоріжжя
До
відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Восток”, м. Запоріжжя
відповідача-2 регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізький області, м. Запоріжжя
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору закрите акціонерне товариство “Запоріжбуд”, м. Запоріжжя

Суддя

Ю.О. Скиданова

Представники:

від позивача:
не з’явився

від відповідача-1:
від відповідача-2:
від третьої особи:
Івахніна А.В., довіреність б/н від 25.01.2007 р.
не з’явився
не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю  “Науково-виробнича фірма “Бізнес-комп’ютер  сервіс” з позовною заявою  про визнання недійсним договору №946 купівлі-продажу державного майна шляхом викупу від 11.04.2005р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізький області та товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Восток”.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.11.2005 р. порушено провадження по справі №22/294д, судове засідання призначено на 12.12.2005 р..

У судовому засіданні  оголошувалась перерва до 19.12.2005 р., 22.12.2005 р..

Ухвалою від  19.12.2005 р. в порядку ст. 69 ГПК України, за клопотанням сторін, продовжено строк розгляду спору по справі.

Ухвалою від 22.12.2005 р. провадження по справі було зупинено.

Ухвалою від 23.06.2006 р. провадження по справі поновлено з 09.08.2006 р., судове засідання призначено на 09.08.2006 р..

Ухвалою від 09.08.2006 р. провадження по справі зупинено на підставі ст. 79 ГПК України.

Ухвалою від 11.10.2007 р. провадження по справі було поновлено з  12.11.2007 р., судове засідання призначено на 12.11.2007 р..

У судовому засіданні 12.11.2007 р. оголошувалась перерва до 14.11.2007 р..

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.11.2007 р. продовжено строк розгляду спору по справі.

Розгляд справи відкладався до 10.12.2007 р..

У судовому засіданні 10.12.2007 р. оголошено перерву до 20.12.2007 р..

У судовому засіданні 20.12.2007 р. розгляд справи судом закінчено, на підставі ст. 85 ГПК України суддею оголошено вступну та резолютивну частини рішення (за згодою представника відповідача-1).

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, обґрунтовує їх  ч.1 ст. 8, ст. 10 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств”, ч.2 ст. 777 ЦК України, ст. 207 ГК України. Позивач пояснив суду, що  20.10.1995 р. між ним та АТ “Запоріжбуд” (правонаступником якого є третя особа) було укладено договір оренди № 103 (надалі Договір оренди), відповідно до умов якого позивач прийняв у користування приміщення (кімнати №32, 33) загальною площею 47,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 19. Додатковою угодою до Договору оренди  було внесено зміни, відповідно до яких  розмір площі орендованого приміщення було збільшено до 96 кв.м..  Додатковою угодою від 20.09.2000 р. до Договору оренди було  продовжено строк  дії договору до 01.11.2005 р.. 11.04.2005 р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір купівлі-продажу  державного майна шляхом викупу, відповідно до умов якого було продано  ТОВ “Компанія Восток”  приміщення яке орендувалося позивачем. Зазначений договір позивач просить визнати недійсним на підставі того, що при укладення спірного Договору купівлі-продажу РВ Фонду державного майна України по Запорізькій області  було порушено вимоги ч.1. ст. 8, ст. 10 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств” що до публікації інформації  про приватизацію майна, яке є предметом спірного договору, шляхом викупу, а також порушено вимоги ч.2 ст. 777 ЦК України щодо  переважного права купівлі  спірного майна добросовісним наймачем (тобто позивачем), а тому на підставі ст. 207 ГК України договір купівлі продажу  №946 від 11.04.2005 р. є недійсним. Крім того,  10.12.2007 р. на адресу суду позивачем надано письмові пояснення в яких він зазначає, що спірний договорі купівлі-продажу  укладено з порушенням законодавства,  оскільки не виконано у встановленому порядку  та  у встановлені строки 25% поліпшень майна яке приватизується, що на думку позивача, є підтвердженням  фіктивності договору, в силу чого договір купівлі продажу є недійсним. Той факт, що об’єкт приватизації  не було виставлено на конкурс або аукціон, а прийнято рішення про приватизацію його шляхом викупу  є прямим обмеженням  інтересів держави і конституційних прав потенційних претендентів  на приватизацію спірного приміщення.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві  (а.с. 29), пояснив суду наступне. ТОВ “Компанія Восток” як наймач, який виконував умови  договору оренди належним чином, мало переважне право на купівлю приміщення. Між ТОВ “Компанія Восток” та РВ Фонду державного майна  України по Запорізькій області 11.04.2005 р. було укладено Договір купівлі-продажу №946 нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 19/вул. Патріотична, 38. Згідно з атом прийому-передачі до Договору ТОВ “Компанія Восток”   було передано зазначене нежитлове приміщення. Відповідач-1 стверджує, що спірний Договір оформлено згідно вимог діючого законодавства України, а підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Відповідач-2 проти позову заперечує, неодноразово надавав суду  відзиви на позовну заяву, в яких виклав свою правову позицію по суті спору. Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що наказом від 23.11.2004 р. №2552 Фонд державного майна України включив орендовані приміщення, в тому числі спірні, до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу. 11.04.2005 р. між РВ Фонду державного майна України по Запорізькій області та відповідачем-1 було укладено та посвідчено нотаріально договір купівлі-продажу №946, предметом якого стали спірні приміщення. Відповідач-2 зазначив, що оголошення про приватизацію спірних приміщень були опубліковані в газетах “Відомості приватизації” від 01.12.2004, “Запорізька правда” від 18.12.2004 р., про результати приватизації –в газетах “Відомості приватизації” від 12.05.2005 р.  та “Запорізька правда” від 26.04.2005 р. (до матеріалів справи залучені ксерокопії зазначених періодичних  видань). Крім того відповідач-2, звертає увагу суду на той факт, що договір оренди  №103 від 20.10.1995 р., на який посилається позивач, було визнано рішенням господарського суду Запорізької області №22/285д-8/64д/07 від 01.03.2007 р. недійсним з моменту укладення, таким чином  позивач не довів суду, що оскаржений договір  купівлі-продажу від 11.04.2005 р. №946 порушує чи обмежує його права або інтереси.  Позивач відповідно до ст. ст. 5,7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” мав право звернутися з заявою  про включення спірного об’єкта на приватизацію та виступити його покупцем, однак ним цього  зроблено не було.

Третя особа до суду письмових пояснень не надала, свого повноважного представника у судове засідання не направила.

При розгляді справи судом застосовувалась технічна фіксація судового процесу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд –встановив, що  03.06.2004 р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області  (орендодавець)  та товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Восток”  було укладено договір №1113 оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ЗАТ “Запоріжбуд”, відповідно до умов п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлові приміщення в будинку гуртожитку, розташованому за адресою:  м. Запоріжжя, вул. Сталеварів/ вул. Патріотична, 19/38, які знаходяться на балансі ЗАТ  “Запоріжбуд”, не увійшли до його  статутного фонду, а саме: вбудовані в другий поверх  нежитлові приміщення, загальною площею 669,8 кв.м. (літера А-5,  приміщення №№18-31, 33-40, 45-58) площею 589,3 кв.м., частині приміщення №16 площею 65 кв.м. та  східна клітина ІІ площею 15,5 кв.м.) відповідно до викопіровки та експлікації з технічного паспорту  другого поверху гуртожитку. Додатковою угодою від 27.09.2004 р. до Договору  від 03.06.2004 р., було внесено зміни до п.1.1., відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлові приміщення в будинку гуртожитку, розташованому за адресою:  м. Запоріжжя, вул. Сталеварів/ вул. Патріотична, 19/38, які знаходяться на балансі ЗАТ  “Запоріжбуд”, не увійшли до його  статутного фонду, а саме: вбудовані в другий поверх  нежитлові приміщення, загальною площею 712,2 кв.м. (літера А-5,  приміщення №№18-40, 45-58, 16) загальною площею 696,7 кв.м. та  східна клітина ІІ площею 15,5 кв.м.) відповідно до викопіровки та експлікації з технічного паспорту  другого поверху гуртожитку. До договору укладено акт прийому-передачі зазначеного державного нерухомого майна.

11 квітня 2005 р. між регіональним відділенням  Фонду державного майна України по Запорізькій області (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю  “Компанія Восток” (покупець) було укладено договір №946 купівлі-продажу державного майна шляхом викупу (надалі Договір купівлі-продажу), відповідно до п.1.1. якого продавець зобов’язався передати у власність покупцю державне майно: коридор №16 площею 88,4 кв.м., кімнату №18 площею 18.,5. кв.м., кімнату №19 площею 19,3 кв.м., кімнату №20 площею 19.4 кв.м., кімнату №21 площею 19,3 кв.м., кімнату 22 площею 8,6 кв.м., кімнату №23 площею 10,7 кв.м., кімнату №24 площею 19,1 кв.м., кімнату №25 площею 18,8 кв.м., кімнату №26 площею 11,1 кв.м., коридор №27 площею 20,6 кв.м., кімнату №28 площею 18,4  кв.м., кімнату №29 площею 19,1 кв.м., кімнату №30 площею 19,1 кв.м., кімнату №31 площею 19,0 кв.м., кімнату №32 площею 19,0 кв.м., кімнату №33 площею 16,6 кв.м., кімнату №34 площею 18,5 кв.м., кімнату №35 площею 19,2 кв.м., кімнату №36 площею 19,0 кв.м., кімнату №37 площею 19,3 кв.м., кімнату №38 площею 19,2 кв.м., кімнату №39 площею 19,1 кв.м., кімнату №40 площею 18,7 кв.м., коридор №45 площею 29,2 кв.м., кімнату №46 площею19,9 кв.м., кімнату №47 площею 18,9 кв.м., кімнату №48 площею 18,8 кв.м., коридор №49 площею 1,5 кв.м., туалет №50 площею 13,5 кв.м., туалет №51 площею 2,4 кв.м., кладову №52 площею 4,2 кв.м.,  коридор №53  площею 3,1 кв.м., кімнату №54 площею 10,1 кв.м., кімнату №55 площею 19,3 кв.м.,  кімнату №56 площею 18,7 кв.м., кімнату №57 площею 19,2 кв.м., кімнату №58 площею 18,9 кв.м.,  загальною площею 696,7 кв.м., що складає 13/20 частин ІІ поверху, літ. А-5 (об’єкт приватизації), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 19/вул. Патріотична, буд. 38, а покупець зобов’язався прийняти це майно, сплатити за нього ціну  відповідно до умов, що визначені в  договорі, та пройти реєстрацію  майна в орендному підприємстві “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”.  11.04.2005 р. Договір купівлі-продажу було посвідчено  приватним нотаріусом  Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г., зареєстровано  в реєстрі за №376. До договору укладено акт прийому-передачі зазначеного державного нерухомого майна від 20.04.2005 р..

Крім того, в матеріалах справи міститься копія наказу Управління комунальною власністю Запорізької міської ради №894 від 27.04.2005 р., яким зареєстровано  за №1056 нотаріально посвідчений договір №946 від 11.04.2005 р. купівлі-продажу державного майна шляхом викупу.

Договір купівлі-продажу №946 від 11.04.2005 р. позивач просить суд визнати недійсним, оскільки вважає, що на момент його укладення діяв договір оренди №103 укладений 20.10.1995 р. між ним та ЗАТ “Запоріжбуд”, а тому позивач мав переважне право на придбання  орендованого за договором №103 від 20.10.1995 р. державного майна.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.03.2007 р. по справі №22/285д-8/64д/07  за позовом ТОВ “НВФ “Бізнес Комп’ютер Сервіс” до відповідачів  РВ Фонду державного майна по Запорізькій області та ТОВ “Компанія “Восток” за участі третьої особи ЗАТ  “Запоріжбуд” та за зустрічним позовом РВ Фонду державного майна України по Запорізькій області до відповідачів ЗАТ “Запоріжбуд” та ТОВ “НВФ “Бізнес Комп’ютер Сервіс” за участю третьої особи  ТОВ “Компанія Восток”, було встановлено, що предметом договору оренди за договором №103 є приміщення 96 кв.м. (згідно додаткової угоди від 01.04.1997 р.) на другому поверсі будинку № 19 по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя. Приміщення передано в оренду з метою використання під офіс розробників програмного забезпечення. Вказаний будинок по вул.   Сталеварів, 19 на момент укладення договору № 103 мав статус гуртожитку та не увійшов до статутного фонду товариства “Запоріжбуд”, залишався на його балансі. Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 21.05.2004 р. №13 у зв’язку із зверненням ліквідатора ЗАТ “Запоріжбуд” житлові приміщення другого поверху гуртожитку переведені з житлового фонду в нежитловий.... Сам по собі факт передачі товариством “Запоріжбуд” житлових приміщень у гуртожитку суб’єктам підприємницької діяльності з метою використання їх у господарській діяльності, а не для проживання, є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства. Суд вважає, що з моменту укладення договору № 103 він є недійсним внаслідок нікчемності, оскільки зазначений договір укладено сторонами з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Наявність умислу у сторін договору № 103 від 20.10.1995 р. вбачається в тому, що обидві сторони угоди повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди інтересам держави та суспільства внаслідок вищенаведених обставин.... Нікчемна угода не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від рішення суду і волі сторін та їх вини в укладенні протизаконної угоди. Таким чином, будь-яких прав, пов’язаних з виконанням договору № 103 у товариства “Бізнес Комп’ютер Сервіс” не виникло, тому доводи позивача щодо порушення його прав орендаря  приміщень в б. 19 по вул. Сталеварів внаслідок передання спірних приміщень в користування товариству “Восток” за договором оренди № 1113 від 03.06.2004 р., суд вважає хибними.... На підставі зазначеного, рішенням господарського суду Запорізької області  по справі №22/285д-8/64д/07 від 01.03.2007 р. договір оренди № 103, укладений 20.10.1995 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича фірма “Бізнес Комп’ютер Сервіс” та закритим акціонерним товариством “Запоріжбуд” визнано недійсним з моменту укладення. Зазначене рішення набуло законної сили 12.06.2007 р., та залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями.

Кожна особа має право  звернутися до суду за захистом свого особистого  немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту  цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним ( п.2 ч.2. ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1  ст. 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки.  Підставами   виникнення   цивільних  прав  та  обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 626  ЦК України:  договором   є   домовленість   двох   або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, якщо буде встановлено, що  такий правочин суперечить  законові  він може бути визнаний судом недійсним (п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 зі змінами “Про судову практику визнання  угод недійсними”).

Правові відносини сторін регулюються Цивільним кодексом України та Законом України “Про приватизацію невеликих державних  підприємств (малу приватизацію)”.

Відповідно до ст. 777 ЦК України, наймач який належно виконує свої обов’язки  за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право  перед іншими особами на її придбання.

Вищевстановлено судом, що позивач по справі не був  орендарем приміщень які були продані за договором купівлі-продажу № 946 від 11.04.2005 р РВ Фонду державного майна України по Запорізькій області  товариству з обмеженою відповідальністю “Компанія Восток”, оскільки договір оренди № 103, укладений 20.10.1995 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича фірма “Бізнес Комп’ютер Сервіс” та закритим акціонерним товариством “Запоріжбуд” є недійсним з моменту укладення у зв’язку з його некчемністю. Нікчемна угода не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від рішення суду і волі сторін та їх вини в укладенні протизаконної угоди.

Таким чином, договір купівлі-продажу №946 від 11.04.2005 р. не порушує будь-яких прав чи законних інтересів товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Комп’ютер Сервіс”, оскільки ним суду не було доведено та матеріалами справи не підтверджено  його переважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства,  установи,  організації, інші юридичні особи (у тому  числі  іноземні),  громадяни,  які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули   статусу   суб'єкта  підприємницької  діяльності  (далі  - підприємства  та   організації),   мають   право   звертатися   до господарського    суду   згідно   з   встановленою   підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених  або  оспорюваних прав   і  охоронюваних  законом  інтересів,  а  також  для  вжиття передбачених  цим  Кодексом  заходів,  спрямованих  на запобігання правопорушенням.

Оскільки судом не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ “Бізнес Комп’ютер Сервіс” відповідачами, суд вирішив в позові відмовити.

Судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

Рішення господарського   суду   набирає   законної   сили     після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК  України   20.12.2007 року.

Суддя                                                      Ю.О. Скиданова