ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2007 р.                                                           Справа № 13/489-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс"

до Державної податкової  інспекції у м.Херсоні

за участі представників:

позивача –Ментуc В.В.,

відповідача –Гарькавої Г.Г., Шевченко О.А.,

про визнання недійсним повідомлення-рішення № /0 від 3 вересня 2007 року про донарахування податку на прибуток в розмірі 574042,7 грн та штрафних санкцій в розмірі 208982,23 грн,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на недійсності названого повідомлення-рішення з тих підстав, що, на думку позивача, бюджетні кошти, отримані підприємством в якості капітальних трансфертів, підлягають включенню до складу власних засобів, оскільки отримані протягом звітного періоду внаслідок звичайної господарської діяльності, що слідує з П (С) БУ № 3 „Звіт про фінансові результати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України  від 31.03.1999 року № 87, а тому витрати на придбання основних засобів несе безпосередньо саме підприємство, що є наслідком застосування положень підпункту 8.1.2. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Зокрема, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 178-р від 25 березня 2004 року, розпорядження голови Херсонської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2004 року та розпорядження Херсонського міського голови № 532-р від 23 квітня 2004 року позивача визначено одержувачем коштів, виділених із державного бюджету для проведення першочергових заходів щодо ліквідації аварійної ситуації на електротранспорті в сумі 3 420 000 грн для придбання тролейбусів. Безпосередня оплата придбання тролейбусів проведена через Управління Державного казначейства України в Херсонській області з розрахункового рахунку позивача, а тому такі витрати повинні вважатися витратами підприємства, а не державного бюджету, що є наслідком застосування до них положень про амортизацію, що, в свою чергу, на думку позивача, є підставою для податкового кредиту, отриманого при придбанні основних засобів.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на їх безпідставність, оскільки відповідач вважає, що капітальні трансферти з державного бюджету, отримані позивачем в даному випадку, не мають ознак валового доходу відповідно до положень пункту 4.1. статті 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Крім того, за твердженнями відповідача згідно до підпункту 8.1.2. пункту 8.1. статті 8 того ж Закону амортизації підлягають витрати на придбання, самостійне виготовлення основних фондів для власного виробничого призначення. В даному випадку позивачем отримані капітальні трансферти з державного бюджету, а тому підстави для амортизації придбаних основних фондів відсутні.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 13 березня 2007 року державною податковою  інспекцією  у  м.  Херсоні  проведено  виїзну  планову документальну  перевірку

міського комунального підприємства „Херсонелектротранс” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт № 537/23-4/03328635.

За змістом даного акту податковою інспекцією встановлено допущені позивачем порушення підпункту 8.1.2. пункту 8.1. статті 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, котрі пов’язані з нарахуванням амортизаційних відрахувань на вартість основних фондів ІІ групи (тролейбуси), які придбані за рахунок капітальних трансфертів в розмірі 3 420 000 грн, виділених з державного бюджету. Безпосереднє завищення амортизаційних відрахувань за 4 квартал 2005 року –2006 рік складає 1 823 291,76 грн.

На підставі даного акту податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення  № /0 від 20 березня 2007 року про донарахування 574042,70 грн податку на прибуток та нарахування штрафних санкцій в розмірі 208 982,23 грн.

Згідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 12 липня 2005 року у справі № 15/121-О-05, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2007 року, за позовом міського комунального підприємства „Херсонелектротранс” до державної податкової інспекції у м. Херсоні  про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2004 р. № 178 Херсонській обласній державній адміністрації виділено 3 420 000 грн для проведення першочергових заходів з ліквідації аварійної ситуації на електротранспорті у м. Херсоні за рахунок резервного фонду державного бюджету.

В свою чергу за розпорядженнями голови Херсонської обласної державної адміністрації від 09.04.2004 року № 393 та Херсонського міського голови від 23.04.2004 р. № 532-р одержувачем цих коштів визначено МКП „Херсонелектротранс”.

На підставі цих документів позивачем  17 березня 2004 року з акціонерним товариством „Літан”  укладено договір поставки № 2 з урахуванням додаткової угоди  від 30.04.2004 року на придбання 6 тролейбусів, загальною вартістю 3 162 000,24 грн. В подальшому між сторонами укладено договір № 45 від 10 квітня 2004 року, за яким позивачем придбано 7 тролейбусів на загальну суму 3 689 000,28 грн. Оплата вказаної суми проведена через управління Державного казначейства України в Херсонській області.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Порядок оподаткування прибутку підприємств встановлено Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Зокрема, згідно до пункту 1.32. названого Закону під господарською діяльністю розуміється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

За статтею 3 Закону об’єктом оподаткування за результатами господарської діяльності суб’єкта господарювання є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Статтею 4 дано визначення ознак валового доходу, яким є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валовий доход включає:

загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону);

доходи від здійснення банківських, страхових та інших операцій з надання фінансових послуг, торгівлі валютними цінностями, цінними паперами, борговими зобов’язаннями та вимогами;

доходи від операцій, передбачених статтею 7 цього Закону;

доходи від спільної діяльності та у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, процентів, роялті, володіння борговими вимогами, а також доходів від здійснення операцій лізингу (оренди);

доходи, не враховані в обчисленні валового доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному періоді;

доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України “Про списання вартості несплачених обсягів природного газу”;

сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов’язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим абзацом, операції з отримання (надання) фінансової допомоги між платником податку та його філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, розташованими на території України, не призводять до зміни їх валових витрат або валових доходів;

сум невикористаної частини коштів, що повертаються із страхових резервів у порядку, передбаченому пунктом 12.2 цього Закону;

сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону;

сум коштів страхового резерву, використаних не за призначенням;

вартості матеріальних цінностей, переданих платнику податку згідно з договорами схову (у відповідальне зберігання) та використаних ним у власному виробничому чи господарському обороті;

сум штрафів та/або неустойки чи пені, фактично одержаних за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду;

сум державного мита, попередньо сплаченого позивачем, що повертається на його користь за рішенням суду;

сум акцизного збору, сплачених (нарахованих) покупцями підакцизних товарів (за їх рахунок) на користь платника такого акцизного збору, уповноваженого законом вносити його до бюджету, та рентних платежів, а також сум збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію;

доходів від продажу електричної енергії (включаючи реактивну);

сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Поряд з цим, згідно до пункту 25 статті 1 Бюджетного кодексу України міжбюджетними трансфертами є кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

Як видно з названих правових положень бюджетні трансферти не відповідають ознакам валового доходу, а тому й не підлягають оподаткуванню.

Також судом констатується, що відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3. статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів.

Безпосереднє визначення амортизації надано в статті 8 цього ж Закону. Так, амортизація основних фондів і нематеріальних активів є поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею. Амортизації підлягають витрати на:

придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення;

самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів;

проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів;

капітальні поліпшення землі, не пов’язані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

Не підлягають амортизації та повністю відносяться до складу валових витрат звітного періоду витрати платника податку на:

придбання і відгодівлю продуктивної худоби;

вирощування багаторічних плодоносних насаджень;

придбання основних фондів або нематеріальних активів з метою їх подальшого продажу іншим особам чи їх використання як комплектуючих (складових частин) інших основних фондів, призначених для подальшого продажу іншим особам;

утримання основних фондів, що знаходяться на консервації.

Не підлягають амортизації та провадяться за рахунок відповідних джерел фінансування:

витрати бюджетів на будівництво та утримання споруд благоустрою й жилих будинків, придбання і збереження бібліотечних і архівних фондів;

витрати бюджетів на будівництво та утримання автомобільних доріг загального користування;

витрати на придбання та збереження Національного архівного фонду України, а також бібліотечного фонду, що формується та утримується за рахунок бюджетів, бібліотечних і архівних фондів;

витрати на придбання, ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих фондів.

За таких обставин, оскільки витрати на придбання тролейбусів здійснені за рахунок капітальних трансфертів, тобто, фактично, понесені державою, а не платником податку, відсутні підстави для амортизації таких придбаних основних фондів, а тому позивачем безпідставно віднесено до складу амортизаційних відрахувань амортизацію тролейбусів, придбаних за державні кошти.

Аналогічне сприйняття названих правових норм викладено в листі Державної податкової адміністрації України  від 11 травня 2005 року № 8978/7/15-1117. Так, згідно до цього листа в цілях оподаткування платники податку не зменшують скоригований прибуток на суму амортизаційних відрахувань на основні фонди, придбані (створені) ними за рахунок капітальних трансфертів. Оскільки вищевказані витрати здійснені за рахунок трансфертів, тобто фактично понесені державою, а не платником податку, то в цілях оподаткування немає підстав для амортизації платником податку основних фондів. Кошти (вартість майна) платника податку, одержані ним з бюджету у вигляді капітальних трансфертів з метою оподаткування, не включаються до складу його валових доходів.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають сплачене позивачем державне мито відноситься на нього.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 87, 94, 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –14 грудня 2007 року.

Суддя                                                                  М.К. Закурін