ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  15/350

27.11.07

За позовом   Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Львівської філії

до                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                 стягнення 215 370,11 грн.

Суддя  Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - Стецик В.Е.

від відповідача - Ражев А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Львівської філії (далі - позивач) до Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - відповідач) про стягнення 215 370,11 грн. (213 538,87 грн. - витрати на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву, 1 310,92 грн. - інфляційні, 520,32 грн. - 3% річних) заборгованості згідно з договором № 20/750/5 від 29.11.2000.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2007 порушено провадження у справі № 15/350.

25.06.2007 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача 174 673,56 грн. (173 067,19 грн. - витрати на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву, 1 183,95 грн. - інфляційні, 422,42 грн. - 3% річних) заборгованості та судові витрати.

Ухвалою від 31.07.2007 провадження у справі було зупинено у зв'язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою від 16.11.2007 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому зсіданні проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, відсутність у позивача права грошової вимоги до нього.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" позивач виконує відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву і забезпечує розміщення, зберігання, своєчасне освіження, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву власними силами.

Між сторонами по справі укладено договір № 20/750/5 від 29.11.2000 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв на відповідальне зберігання цінності згідно із затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1.

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню. Строк оплати за договором встановлений не був.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 Цивільного кодексу УРСР, гл. 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 417 Цивільного кодексу УРСР, ч. 3. ст. 947 Цивільного кодексу України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Протягом періоду з 01.06.2005 по 01.01.2007 позивач утримував на відповідальному зберіганні матеріальні цінності, проводив їх заміну, обслуговування, ніс інші матеріальні витрати.

Проте, відповідач відшкодування позивачу витрат на утримання цінностей за вказаний період не провів.

14.02.2007 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити борг. Проте, відповідач борг не сплатив, у задоволенні претензії відмовив.

Згідно з розрахунками позивача загальна сума витрат на утримання цінностей протягом зазначеного періоду становить 173 067,19 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи від 08.11.2007 № 8655/8656/8657 згідно з наявними в матеріалах справи та наданими додатково документами понесені витрати позивача на збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.06.2005 по 01.01.2007 підтверджуються в загальній сумі 172 127,41 грн.

Розбіжність між сумою заявлених позовних вимог та сумою понесених витрат, підтвердженою експертним висновком, є наслідком розбіжностей, що виявлені експертом при порівнянні заявленої до стягнення суми та наданими позивачем первинними документами на підтвердження витрат.

Суд відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України приймає наданий висновок судово-бухгалтерської експертизи від 08.11.2007 № 8655/8656/8657 в якості належного доказу по справі і приймає до уваги суму, визначену експертом як належним чином підтверджену - 172 127,41 грн.

З огляду на викладене, суд виходить із того, що позивачу як відповідальному зберігачу мають бути відшкодовані всі витрати, понесення яких доведено належним чином.

Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також належної оплати за договором відповідачем суду не надано.

Законом України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" передбачено Державному комітету з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

За наведених обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред’явлення претензії від 14.02.2007 оплату за договором не провів, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 530, 622 Цивільного кодексу України підлягає стягненню 172 127,41 грн. боргу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач обставин, повідомлених позивачем не спростував, доказів, що підтверджують відсутність боргу та обгрунтовують заперечення проти позову, господарському суду не подав.

На день винесення рішення сума основного боргу складає 172 127,41 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов’язання, він на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що відповідно до позовних вимог становить 1 183,95 грн. - інфляційних та 422,42 грн. - 3% річних.

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 173 733,78 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 936-955 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Львівської філії задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Львівської філії (79000, м. Львів, вул. Словацького, 1, п/р 260018273 в АППБ "Аваль" м. Львів МФО 325570, код ЗКПО 01186030) 172 127 (сто сімдесят дві тисячі сто двадцять сім) грн. 41 коп. - основний борг, 1 183 (одна тисяча сто вісімдесят три) грн. 95 коп. - інфляційні, 422 (чотириста двадцять дві) грн. 42 коп. - 3% річних, 1 737 (одна тисяча сімсот тридцять сім) грн. 34 коп. - державне мито, 117 (сто сімнадцять) грн. 37 коп. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 6 731 (шість тисяч сімсот тридцять одна) грн. 59 коп. - витрати на оплату судової експертизи.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття.

Суддя                                                                                                                  М.Г.Хоменко