КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

29.01.07 р.                                                                                                    № 16/263

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий

Судді

При секретарі судового засідання Рустам’яні Е.А.

від позивача: Ткаченко Д.В. –дов № 81/7 від 17.01.07 р., представник;

від відповідача: Старікова Н.О. –дов № 214 від 01.11.06 р., представник;

Постніков О.О. –дов № 214 від 02.11.06 р., представник;

Грушка С.О. –дов № 22 від 26.01.07 р., представник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Нафтогазбезпека»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2006 року

у справі  № 16/263 (суддя Тимощенко О.М.)

за позовом           Дочірнього підприємства «Нафтогазбезпека»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до           Приватного підприємства «Сарос», м. Кременчук

про                               визнання договору недійсним

в с т а н о в и в:

До господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства „Нафтогазбезпека” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (далі - ДП „Нафтогазбезпека”, позивач) до приватного підприємства „Сарос” (далі - ПП „Сарос”) про визнання договору недійсним.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2006 року у справі №16/263 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 29.11.2006 року №53-5/2-1185, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в зв’язку з порушенням місцевим судом норм матеріального права.

Від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів, викладених в ній, вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи, викладені в апеляційній скарзі та в відзиві на неї.

Відповідно до розпорядження заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.01.2007 року розгляд апеляційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: головуючого судді Фаловської  І.М., суддів  Мамонтової О.М., Жук Г.А.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції з’ясовані наступні обставини справи.

Між ДП „Нафтогазбезпека” та приватним підприємством „Сарос” 01 березня 2004 року укладено договір №53-2/2-27/2 (далі-договір, спірний договір). Відповідно до пункту 1.1.1 договору відповідач (виконавець) зобов'язався надавати позивачу (замовнику) кінологів з собаками для виконання позивачем послуг з охорони об'єктів.

Як вірно встановлено місцевим судом, на підставі договору сторони погодили істотні умови виконання договору та оплати за надання послуг.

Так, пунктами 3.1.1 та 3.1.2 договору передбачено, що відповідач як виконавець послуг за договором, зобов’язаний своєчасно та в узгодженій кількості, згідно графіку надавати кінологів з собаками в розпорядження позивача (замовника) для виконання ним послуг з охорони. Відповідно до пунктів 3.2.3, 3.2.4 та 3.2.5 договору, позивач, як замовник послуг, зобов’язаний здійснювати оплату послуг відповідача (виконавця) згідно акту виконаних робіт  та своєчасно повідомляти виконавця про відповідальну особу, якій безпосередньо підпорядковуються кінологи, та інше.

Таким чином, із вище проаналізованих та інших умов спірного договору вбачається, що предметом останнього не є надання відповідачем послуг, пов’язаних з охороною державної та іншої власності та не є надання послуг з охорони громадян, як стверджував позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі. Підтвердженням цьому є, також, оглянута в судовому засіданні довідка №36 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) відповідача, з якої вбачається, що відповідач не займається діяльністю, пов’язаною з охороною державної та іншої власності та наданням послуг з охорони громадян. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що саме позивач здійснює діяльність з надання вищевказаних послуг, отже саме він зобов’язаний мати відповідні дозволи чи ліцензії на зайняття такого виду діяльністю.

За таких обставин, місцевий суд вірно дійшов до висновку, що підстави  визнання спірного договору недійсним, які ґрунтуються на відсутності у відповідача ліцензії на здійснення діяльності, яка передбачена спірним договором, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів, проаналізувавши договір та підстави і умови його укладення не знайшла порушень вимог статей 91, 203, 215,227, 230 Цивільного Кодексу України та статті 207 Господарського Кодексу України, вимог п. 43 ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності при його укладенні, на порушення яких посилається позивач.

Отже підстави для визнання спірного договору недійсним  з моменту його укладення, як вірно зазначив місцевий суд, відсутні.

Крім того, господарський суд вірно вказав у рішенні, що навіть у випадку визнання договору недійсним, це було б можливим виключно на майбутнє, а не з моменту його укладення, оскільки у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі ( що має місце в даному випадку) - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст. 216 Цивільного Кодексу України), а отже позивач все одно був би зобов’язаний сплатити вартість послуг, одержаних ним від відповідача за спірним договором.

Враховуючи вищевикладене,  колегія апеляційного суду вважає, що відповідно ст. 43 ГПК України місцевим судом належним чином досліджено обставини справи  та  наведено цим обставинам  відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Полтавської області у справі № 16/263 від 20.11.2006 р. відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги Київським міжобласним апеляційним господарським судом покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1.          Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Нафтогазбезпека»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2006 року справі № 16/263 залишити без задоволення.

2.          Рішення  господарського суду Полтавської області від  20.11.2006 року у справі № 16/263  залишити без змін.

3.          Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий

Судді