ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.12.07 р.
Справа № 44/305пд

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (представник
ОСОБА_2, довіреність 1569 від 18.07.07 року), до управління міського майна
Маріупольської міської ради (представник Степанчук О.В., довіреність від
30.11.07 року) та до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
(представник до судового засідання не з'явився), про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою 87552
місто Маріуполь, АДРЕСА_1 від 27.04.04 року,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (далі - Орендар) звернувся до суду з позовом
до управління міського майна Маріупольської міської ради (далі - Управління) та
до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (далі -
Підприємець) про визнання недійсним договору купівлі-продажу за номером 574 від
27.04.04 року (далі - Договір), за яким Управління продало Підприємцю нежитлове
приміщення, розташоване за адресою: 87552 місто Маріуполь, АДРЕСА_1 по Ѕ
частині кімнат 1-6, 1, 2, 10 та 11 загальною площею 35,3 м2 (далі -
Приміщення). Позовні вимоги Орендаря ґрунтуються на приписах частини 1 статті
203, статті 215, 345 ЦК України, а також норм статей 7, 8 та 11 Закону України
„Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”,
зокрема, на протизаконності продажу Підприємцю Приміщення, оскільки правами на
довгострокову оренду Приміщення володіє Орендар, а договір дарування від
17.12.03 року Орендарем Підприємцю права на оренду частини Приміщення, так само
як і рішення Маріупольської міської ради № 588 від 27.01.04 року „Про затвердження
переліку об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації в
першому півріччі 2004 року” (далі - Рішення № 588) - визнані недійсними у
судовому порядку, через що у Підприємця не було права здійснювати приватизацію
Приміщення шляхом викупу, тому що Приміщення не було включене до відповідного
переліку об'єктів, які підлягають приватизації.

Представник Орендаря в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та висунув клопотання про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на Приміщення, а також клопотання про залучення
до справи належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є спадкоємцями
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Підприємця.

Представник відповідача Підприємця
в судовому засіданні заперечив проти позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими
з правової точки зору, окрім того, відповідач вважає, що подарувавши Підприємцю
за договором дарування від 17.12.03 року право оренди на частину Приміщення
Орендар самостійно відмовився від оренди цієї частини Приміщення, що оформлено
додатковою угодою від 17.12.03 року до договору оренди № 113д-Ж від 08.05.02
року. Окрім того, Підприємець вважає, що розмір Приміщення (35,3 м2) та частини
Приміщення, право на оренду якої подаровано Підприємцю (32,5 м2) не
співпадають, через що посилання Орендаря на право довгострокової оренди усього
Приміщення є безпідставним. Окрім того, відповідач зазначив, що судові рішення
господарського суду у справах №№ 12/121в та 12/274пд - оскаржуються в
касаційному порядку, тому не можуть братися до уваги.

За матеріалами справи, Підприємець
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник Управління заперечив
проти позову на підставах, аналогічних наведеним Підприємцем, а також зазначив,
що Рішення № 588 прийняте у зв'язку з орендою Підприємцем двох частин
Приміщення - 32,5 м2 на підставі договору оренди № 335-Ж від 18.12.03 року,
який укладено на підставі договору дарування від 17.12.03 року між Орендарем та
Підприємцем, а також 2,8 м2 на підставі договору оренди № 3792-Ж від 17.12.03
року, тому Договір не може визнаватися недійсним, оскільки до проданого
Приміщення входить також частина 2,8 м2, яка не має відношення до незаконного
дарування Орендарем прав за договором дарування від 17.12.03 року, і була
орендована Підприємцем на законних підставах. Клопотання про залучення до
справи належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відповідач Управління
підтримав.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва 06.12.07 року з 1330 до 1350 години.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Орендаря до Управління
підлягає задоволенню, наразі провадження за позовом відносно Підприємця
підлягає припиненню виходячи з наступного.

Господарськими судами різних
інстанцій на теперішній час вже встановлено низку фактів, які мають вирішальне
значення для оцінки правовідносин у поточному спорі, зокрема:

ь          рішенням господарського суду
Донецької області від 06.12.04 року у справі № 12/274пд встановлено:

·          факт укладення 08.05.02 року між
Орендарем та наймодавцем Управлінням договору довгострокової оренди № 113д-Ж,
згідно якого Орендареві до 28.05.12 року надане право орендувати нежитлове
приміщення площею 65 м2 в будинкуАДРЕСА_1 в місті Маріуполі.

·          факт укладення 17.12.03 року між
дарувальником Орендарем та обдарованим Підприємцем договору дарування права
оренди частини Приміщення площею 32,5 м2.

·          факт недійсності договору дарування
від 17.12.03 року між дарувальником Орендарем та обдарованим Підприємцем щодо
права оренди частини Приміщення площею 32,5 м2.

·          факт укладення 18.12.03 року договору
оренди № 335-Ж між наймачем Підприємцем та наймодавцем Управлінням щодо частини
Приміщення площею 32,5 м2, право на оренду якої подароване Підприємцю Орендарем
згідно договору дарування від 17.12.03 року та факт припинення 27.04.04 року
цього договору через приватизацію Приміщення згідно оспорюваного Договору.

ь          рішенням господарського суду
Донецької області від 19.04.05 року у справі № 12/121в, а також постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 22.06.05 року у справі №
12/121в встановлено:

·          факт наявності у Приміщення статусу
об'єкта малої приватизації, який підлягає приватизації шляхом викупу згідно із
Законом України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)” - тобто з необхідністю попереднього включення Приміщення до
відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації;

·          факт незаконності продажу в 2003 році
Управлінням Підприємцю патенту № 689а від 18.12.03 року щодо права на оренду
частини Приміщення площею 1,45 м2;

·          факт подання 22.12.03 року Управлінню
заяви Підприємця щодо приватизації орендованого Приміщення шляхом викупу - без
зазначення площі Приміщення.

·          факт недійсності договору дарування
від 17.12.03 року між дарувальником Орендарем та обдарованим Підприємцем щодо
права оренди частини Приміщення площею 32,5 м2.

·          факт прийняття 27.01.04 року
Маріупольською міською радою Рішення № 588, згідно якого Приміщення (без
зазначення площі) було включено до переліку об'єктів, які підлягають
приватизації, що надало право Підприємцю укласти Договір.

·          факт порушення Управлінням прав
Орендаря на викуп усього нежитлового приміщення площею 65 м2 в будинкуАДРЕСА_1
в місті Маріуполі, оскільки згідно договору купівлі-продажу № 531 від 24.12.03
року Орендар зміг приватизувати шляхом викупу не все вказане нежитлове
приміщення, а лише його частину площею 35,3 м2;

·          факт наявності у Орендаря права
викупу усього нежитлового приміщення площею 65 м2 в будинкуАДРЕСА_1 в місті
Маріуполі, яким Орендар користувався на підставі договору довгострокової оренди
№ 113д-Ж від 08.05.02 року;

·          факт нікчемності тверджень Управління
та Підприємця про добровільну відмову Орендаря від оренди Приміщення за
договором довгострокової оренди № 113д-Ж від 08.05.02 року - через незаконність
продажу частини прав на оренду Приміщення;

·          факт недійсності Рішення № 588.

Означені судові рішення, по яких
разом з іншими учасниками брали участь і сторони по справі № 44/305пд, набрали
законної сили, тому встановлені ними факти не повинні доводитися знову при
вирішенні справи № 44/305пд в порядку статті 35 ГПК України. Сторонами процесу
№ 44/305пд факти, викладені у судових рішеннях у справах №№ 12/121в та 12/274пд
- в загальному порядку не спростовані, а норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судових рішень у
справах №№ 12/121в та 12/274пд. Касаційне оскарження зазначених рішень жодним
чином в силу частини 4 статті 85 ГПК України не впливає на їх чинність та
обов'язковість виконання.

Згідно преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою №
48553/99 „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою №
28342/95 „Брумареску проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому
спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під
сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4
ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини” згадані судові рішення та зміст
самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права
для національного суду, суд вважає безсумнівним те, що встановлені рішеннями
господарських судів у справах №№ 12/121в та 12/274пд обставини та факти не
можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які знімають необхідність
додаткового доведення зазначених обставин та фактів.

За наведених вище міркувань, суд
вважає безсумнівною наявність у Орендаря порушеного Управлінням права на викуп
Приміщення, що визначає правовий інтерес позивача до поточного спору. Посилання
відповідачів на невідповідність площі частини Приміщення (32,5 м2), право на
оренду якої продане Підприємцю згідно недійсного договору дарування від
17.12.03 року, та проданого за Договором Приміщення (35,3 м2) - суд не вважає
таким, що може вплинути на висновки суду по справі, оскільки Рішення № 588 не
передбачало розміру площі Приміщення, яке має приватизуватися Підприємцем.

Оспорюваним Договором, укладеним
між продавцем Управлінням та покупцем Підприємцем, здійснено відчуження
(приватизацію шляхом викупу) Приміщення за 9'031,20 грн. Підставою укладення
Договору є Рішення № 588, про що зазначено в пункті 1.1 оспорюваного правочину.

Імперативні приписи частини 2
статті 345 ЦК України, а також статей 7, 8 та 11 Закону України „Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” передбачають,
що приватизація об'єктів малої приватизації, таких як Приміщення, може
провадитись лише після включення цього об'єкту до відповідного переліку.

Рішення № 588 в частині включення
Приміщення (без зазначення площі) до переліку об'єктів, які можуть бути
приватизовані Підприємцем в 2004 році шляхом викупу - визнано недійсним
рішенням господарського суду Донецької області від 19.04.05 року у справі №
12/121в, а також постановою Донецького апеляційного господарського суду від
22.06.05 року у справі № 12/121в, тому суд вважає, що Рішення № 588 не може
тягнути за собою жодних правових наслідків через недійсність цього акту органу
місцевого самоврядування, у тому числі наслідків у вигляді створення правової
підстави для укладення Договору.

З огляду на висновки суду щодо
недійсності Рішення № 588 та неможливості приватизації Приміщення без включення
цього Приміщення до відповідного переліку об'єктів, які підлягають
приватизації, в порядку частини 1 статті 203 та статті 215 ЦК України Договір
підлягає визнанню судом недійсним через невідповідність його змісту приписам
частини 2 статті 345 ЦК України, а також статей 7, 8 та 11 Закону України „Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”.

Недійсні правочини не тягнуть за
собою жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з їх недійсністю, як
це визначено статтею 216 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені і в Постанові
Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними”, а також в роз'ясненні Вищого
арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”.

Водночас, здійснення судом
реституції за Договором не може бути здійснене, оскільки позивач та інші особи
не заявляли суду вимог щодо повернення Приміщення власнику та повернення
грошових коштів, а вихід судом за межі позовних вимог суперечив би статті 83
ГПК України та конституційному принципу змагальності та законності судочинства
(стаття 129 Конституції України), тому суд вважає за необхідне не вирішувати в
поточному спорі питання про двосторонню реституцію. Окрім того, згідно довідки
Першої Маріупольської державної нотаріальної контори № 12123 від 17.01.06 року
та свідоцтва про смерть НОМЕР_1 - фізична особа ОСОБА_2 (Підприємець) помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого заведено спадкову справу № 54, що істотно
ускладнює процедуру повернення сторонами майна, отриманого за Договором.
Наразі, означене не позбавляє будь-яку зацікавлену сторону права на звернення
до суду з віндикаційною вимогою щодо витребування Приміщення або повернення
коштів.

Клопотання позивача про накладення
арешту на належне Підприємцю Приміщення - відхиляється судом з огляду на те, що
суду не доведено наявності реальної загрози подальшого відчуження цієї
Нерухомості, окрім того, питання про повернення Приміщення не є предметом спору
у справі № 44/305пд.

Як зазначалося вище, відповідач
Підприємець помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 припинилася в силу частини
4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність ОСОБА_2. Припинення загальної
цивільної правосуб'єктності ОСОБА_2 поза всяким розумним сумнівом тягне за
собою і припинення спеціальної правосуб'єктності Підприємця. Правом же на
участь у судовому процесі, який здійснюється спеціалізованим господарським
судом згідно статті 1 ГПК України володіють лише підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, наразі в силу
статті 46 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців” смерть ОСОБА_2 є підставою для припинення державної
реєстрації Підприємця. З огляду на наведене, провадження у справі № 44/305пд
відносно Підприємця підлягає припиненню в порядку пункту 1 частини 1 статті 80
ГПК України (спір не підлягає розгляду господарським судом), оскільки під час
судового розгляду у справі № 44/305пд припинився спеціальний статус відповідача
Підприємця.

Клопотання позивача та Управління
щодо залучення належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є спадкоємцями
Підприємця - не може бути задоволено через доказову безпідставність (відсутнє
свідоцтво про спадщину), а також через те, що норми глави 84 ЦК України не
передбачають можливості спадкування спеціальної правосуб'єктності Підприємця,
яка надавала відповідачу Підприємцю право на участь у процесі № 44/305пд.

Решта посилань та тверджень сторін
до уваги судом не береться через їх неналежність до предмету спору або
відсутність значення для юридичної кваліфікації правовідносин сторін.

Таким чином, причиною виникнення
спору є протизаконне укладення Договору, яким здійснено приватизацію
Приміщення, не включеного до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, на
порушення норм ЦК України та Закону України „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)”.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на відповідача Управління, оскільки з вини
зазначеного суб'єкта виник спір (Управління здійснило відчуження Приміщення без
достатніх правових підстав).

На підставі ст.124, 129 Конституції
України, ст.ст.25, 203, 204, 215, 345, гл.84 ЦК України, ст.ст.7, 8 та 11
Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)”, ст.ст.1, 2, 4, 22, 28, 35, 36, 43, 49, 75, п.1 ч.1 ст.80,
ст.ст.82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі за
позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою 87552 місто
Маріуполь, АДРЕСА_1 від 27.04.04 року.

Задовольнити позов суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до управління міського майна
Маріупольської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення, розташованого за адресою 87552 місто Маріуполь,
АДРЕСА_1 від 27.04.04 року.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою 87552 місто
Маріуполь, АДРЕСА_1 від 27.04.04 року, укладений між продавцем управлінням
міського майна Маріупольської міської ради та покупцем суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1.

Стягнути з управління міського
майна Маріупольської міської ради на користь суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 відшкодування сплаченого державного мита у
розмірі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя
Мєзєнцев Є.І.

Надруковано
у 4 примірниках:

1
-позивачу

2-3
-відповідачам

4
-господарському суду Донецької області