ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.07                                                                                        Справа №  15/429/06-6/352/06-8/361/07

Суддя   Попова І.А.

Позивач
Державне підприємство “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

Відповідач
Відкрите акціонерне товариство “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”, м.Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:
Не з'явився

Відповідача:
Дядько А.С., дов. № 20-531 від 29.12.2006 р.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 14190 грн. 72 коп. збору за зберігання вантажу в очікуванні митного оформлення.

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Запорізької області від 05.09.2007 р. справу № 15/429/06-6/352/06 передано на новий розгляд судді Поповій І.А., справу прийнято до провадження та присвоєно номер № 15/429/06-6/352/06-8/361/07.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 01.10.2007 р.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про причин неявки суд не сповістив. Справу розглянуто  у відповідності до ст.. 75 ГПК України за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для розгляду спору то суті.

Позов заявлено у відповідності до  приписів ст. 258, 925 ЦК України, ст. 7 ГК України, ст.ст. 70, 71,72 Митного кодексу України з наступних підстав: згідно п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Вантажі, що прибули зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24 часів дати вивантаження вантажу засобами залізниці або з 24 часів дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За збереження вантажу на станції понад зазначений термін стягується плата, встановлена тарифом згідно ст. 46 Статуту залізниць України, п. 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1, а саме: за зберігання у вагонах вантажу на місцях загального користування станції призначення, не поданих під вивантаження з вини вантажоодержувача. При цьому збір за зберігання справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

Вантажоодержувач несе відповідальність перед залізницею за затримку вагонів на місцях загального користування, якщо затримка відбулася по його провині (у даному випадку затримка вагонів була пов’язана з митним оформленням вантажоодержувачем).

Позивач зазначає, що у червні –серпні 2006 р. на станцію призначення Запоріжжя –Ліве прибували вагони з вантажем для ВАТ “Запоріжсталь”, які простоювали на коліях в очікуванні митного оформлення та знаходилися під охороною залізниці. За збереження у вагонах вантажу на місцях загального користування, не поданих під вивантаження  з вини вантажоодержувача ВАТ “Запоріжсталь” відповідачу нараховано збір за зберігання у розмірі 14190 грн. 72 коп., про стягнення якого й заявлено позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги оспорює, вважає їх необґрунтованими.

У відзиві на позов вказує, що посилання позивача на п. 9 Правил зберігання вантажів, як на підставу для сплати зборів за зберігання з вини вантажоодержувача, необґрунтоване, тому що вина відповідача у даному випадку відсутня. При цьому відповідач зазначає, що процес перевезення по залізниці закінчується після одержання станцією призначення відмітки про взяття вантажу під митний  контроль і передачу його одержувачу, що свідчить про доставку на станцію призначення (митницю призначення).

Таким чином, вказує відповідач, до митного оформлення вантажу не можна вважати, що залізниця доставила вантаж вантажоодержувачу та що вантаж зберігається на станції призначення.

Після представлення залізницею вантажу комбінату на прийомоздавальних коліях станції Запоріжжя –Ліве до огляду  в комерційному і технічному відношенні та після оформлення залізничних накладних, вивіз вантажу, збір за зберігання якого заявлено  позивачем до стягнення, здійснено локомотивом комбінату без затримки, вказує відповідач.

Заслухавши представників сторін вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Спірні взаємовідносини сторін  виникли внаслідок їх господарських відносин щодо перевезення вантажів залізничним транспортом та регулюються нормами Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України, Тарифного керівництва № 1, Митного кодексу України, крім того, Порядком взаємодії Запорізької митниці і Запорізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці при переміщенні через митний кордон України товарів (вантажів) вантажними залізничними поїздами (затверджено наказом Запорізької митниці та Запорізької дирекції залізничних перевезень № 336/167 від 02.08.2004р.)

Відповідно до розділу 1 Порядку взаємодії перевізник –це залізниця, яка бере участь у переміщенні товарів (вантажів) і несе відповідальність відповідно до законодавства України за доставку цих товарів (вантажів) зі станції (митниці) відправлення на станцію (у митницю) призначення. Пунктом 5 розділу 8 ППВ –Правила видачі вантажів –передбачено, що про прибуття на станцію призначення вантажу, що перебуває під митним контролем, станція зобов’язана встановленим порядком повідомити одержувача і митний орган, у регіоні діяльності якого розташована станція. Видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення.

Статтею 142 Митного кодексу України передбачено, що залізниця несе  відповідальність  за  втрату   чи   неналежну доставку товарів,  що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення. При цьому статтею 141 Митного кодексу України передбачено, що при надходженні до митного контролю товарів, що перевозяться залізничним транспортом, працівники залізничної станції подають до митного органу необхідні документи. Порядком взаємодії (наказ № 336/167) передбачено, що на станції “Запоріжжя –Ліве”, перевізні та супровідні документи до митниці доправляються через уповноважену особу вантажоодержувача. Пунктами 2.9, 2.11 Правил, також, встановлено, що товари, що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в місцях загального користування й перебувають під охороною залізниці.

Посадові особи залізничних станцій не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати будь –які операції з ними без дозволу митного органу.

Таким чином, перевізник вважається таким, що виконав свої зобов’язання за договором перевезення імпортних вантажів, після митного оформлення вантажу у митному органі призначення та має право видати товар (вантаж) одержувачу.

Позивач просить стягнути з ВАТ “Запоріжсталь” збір за зберігання вантажу в вагонах, що прибували на адресу відповідача в червні - серпні 2006р. При цьому строк зберігання вантажу позивач розраховує як строк знаходження вантажу в вагонах на місцях загального користування, не поданих під вивантаження в очікуванні митного оформлення, з вини вантажоодержувача, без врахування першої доби з моменту сповіщення вантажоодержувача про прибуття вантажу на станцію.

Разом з тим ст.. 46 Статуту залізниць України та п. 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 визначено, що саме є зберіганням вантажу на станції, за яке залізницею справляється плата, встановлена тарифом.

Зазначені нормативні акти передбачають такі випадки зберігання, за які залізницею справляється збір: 1) вантажі, що прибули на станцію призначення, вивантажені на місцях загального користування засобами залізниці або подані під вивантаження засобами одержувача (ст.. 46 Статуту):

2) за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання (п. 8 Правил зберігання) п. 2.3 Розділу 2 Тариф. Керівництва № 1);

3) за зберігання на місцях загального користування вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним контролем та з інших причин, не залежних від залізниці) з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки, за умови, що вантаж для відправлення завозиться частинами і в день пред’явлення перевізних документів не був зданий повністю (п. 9 Правил зберігання, 2.4 Розд. 2 Тариф. Кер. № 1).

Вивчені матеріали свідчать, що збір за зберігання вантажів у вагонах, що прибували в червні - серпні 2006 р. на ст. “Запоріжжя –Ліве” для відповідача та простоювали на коліях станції в очікуванні митного оформлення, нараховується позивачем не з моменту вивантаження або подачі під вивантаження, а з моменту ввезення вантажу на станцію (крім першої доби), що є необґрунтованим та не передбачено жодним  з вищеперелічених випадків, зазначених у законодавстві. Оскільки вантаж перебував в процесі митного оформлення, то терміни зберігання (сам факт зберігання як такий), передбачені ст. 46 Статуту залізниць, не настали. Крім того, посилання позивача на п. 9 Правил зберігання вантажів взагалі є безпідставним, оскільки зазначеним пунктом регулюються взаємовідносини з залізницею щодо зберігання вантажів завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні оформлення перевезення на станціях відправлення (таку правову позицію викладено в постанові ВГСУ від 08.02.2007 р., справа № 7/214/06).

Крім того, з огляду на приписи законодавства щодо митного оформлення імпортних вантажів, суд не вбачає вини вантажоодержувача –відповідача по справі –в затримці  вагонів в очікуванні митного оформлення імпортного вантажу, оскільки для вантажоодержувача строки митного оформлення не встановлені діючими Правилами взаємодії митних органів та залізниці.

В позові з зазначених підстав відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                        І.А. Попова

Рішення підписано 16 жовтня 2007 року.