СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 серпня 2007 р.           Справа 9/240-07

за позовом:Бершадського
районного споживчого товариства (24400, вул. Радянська,17, м. Бершадь,
Вінницька область)

до:суб"єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (24400, АДРЕСА_1, м. Бершадь, Вінницька
область)

про визнання договору оренди від
01.02.2005 р. недійсним

Головуючий суддя

При секретарі судового засідання

Представники

позивача :    Прицюк А.В. - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_1. - суб"єкт
підприємницької діяльності
ОСОБА_2. - представник за довіреністю

ВСТАНОВИВ :

Подано позов про визнання договору
оренди приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_2 в м.Бершадь , загальною
площею 400 м.кв.із них 300 м.кв. у ІНФОРМАЦІЯ_1 та 100 м.кв. в АДРЕСА_3,
укладеного між Бершадським районним споживчим товариством та суб"єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1. 01 лютого 2005 року - недійсним.

В процесі виконання договору, як
зазначено в позові, адміністрація районного споживчого товариства неодноразово
зверталася , як усно так і письмово , до СПД ОСОБА_1. про нотаріальне
посвідчення договору , як це вимагає ст.794 ЦК України , оскільки договір
укладений на рік.

У зв"язку з відсутністю
нотаріального посвідчення Договір оренди вважається нікчемним , так як сторони
не дотрималися вимог закону .

Позивач зрозумів , що Договір
оренди є нікчемним , тому не брав з відповідачки орендної плати з квітня 2006
року , визначеної у Договорі оренди, а переказану відповідачкою орендну плату
на протязі названого часу повертав їй .

Позивач є власником майна , про що
свідчить свідоцтво на право власності.

Відповідач по справі  суб"єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1. та її представник у відзиві  на
позовну заяву та в судовому засіданні проти
позову заперечують  мотивуючи тим,
що позов повинен був бути залишений без розгляду, оскільки позивачем не
додано  документів, зазначених у додатку
до позовної заяви, також спір не врегульовано в досудовому порядку та не
сплачено державне мито  в порядку передбаченому
чинним законодавством.

Твердження відповідача про
порушення позивачем п. 3 ч. 2 ст. 54 ГПК України  спростовано, оскільки змінено позовні вимоги,
де позивач просить визнати договір нікчемним тому що допущено порушення при
його укладені і тому не потрібно  ніякої
грошової оцінки  та сплати державного
мита .Част. 2 ст. 5 ГПК України визначено на які спори не поширюється досудове
врегулювання. На спори щодо визнання договорів недійсними досудове врегулювання
не поширюється.

Представником позивача в судовому
засіданні 5.07.2007 р. змінено позовні вимоги. Він просить визнати договір від
1.02.2005 р. нікчемним, а в судовому засіданні 8.08.2007 р. позивач вдруге  змінює позовні вимоги та просить суд визнати
договір недійсним.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представників сторін суд дійшов висновку про відмову у задоволенні
позову з огляду на наступне:основною підставою позовної вимоги Позивача „Про
визнання договору оренди від 01 лютого 2005 року не дійсним" є твердження  про відсутність нотаріального посвідчення
Договору оренди від 01.02.05р. та ухилення Відповідача від нотаріального
посвідчення договору.

1.У відповідності із ст. 33 ГПК
України: „Кожна сторона повинна доводести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень"

У відповідності із ч.2 ст.34 ГПК
України: „Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування".

Всупереч вимогам ст.ст.33,34 ГПК
України, Позивач не надав суду жодного доказу ухилення Відповідача від
нотаріального посвідчення договору оренди від 01.02.05р. а також не надав
жодного доказу про попередження Відповідача про необхідність нотаріального
посвідчення договору та припинення договору оренди в зв"язку з закінченням
строку оренди.

2.У відповідності із ст.793 ЦК
України зі змінами і доповненнями, договір найму (оренди) будівлі або іншої
капітальної споруди заключений строком на три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню і повинен вчинятися у письмовій формі.

Договір оренди від 01.02.05 р.
вчинений сторонами у письмовій формі.

З.У відповідності із ст.764 ЦК
України та ч.4 ст.284 ГК України, в разі відсутності заяви однієї із сторін про
припинення договору оренди на протязі одного місяця після закінчення строку дії
договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих
умовах, які були передбачені договором. Ця норма Закону зазначена і в договорі
оренди від 01.02.2005 р.

Ні в лютому 2006 року, ні в лютому
2007 року Відповідач не отримував від Позивача заяв чи повідомлень про
припинення Договору оренди в зв"язку з закінченням його терміну. Дана
обставина і явилася підставою для продовження договору оренди відповідно на
2006 і 2007 роки (до 01.02.08р). В судовому засіданні 8.08.2007 р.
представником позивача  надано суду
повідомлення НОМЕР_1, нагадування НОМЕР_2 про звільнення СПД ОСОБА_1.
орендованого приміщення 01.02.2006 р., але доказів якими б стверджувалось
надсилання листів  відповідачу чи
його  озйомлення про наміри
позивача,  суду не надано.

Це підтверджується прийняттям
Позивачем орендної плати, як впродовж лютого, березня, квітня 2006 року, так і
в подальшому.

Відповідач в жодному разі не
ухилявся від нотаріального посвідчення договору оренди, про що свідчить, в
першу чергу, відсутність у Позивача будь-яких доказів, які б підтверджували
дане твердження.

У відповідності із ч.2 ст 220 ЦК
України: „Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджуються письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається". Оскільки, сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов договору. А істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є
неохідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою
хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.(  ч. 1 ст. 638 ЦК України)

Таким чином договір оренди від
01.02.2005 р. є дійсним.

Домовленість підтверджується
підписами сторін під договором укладеним у письмовій формі.

Виконання   Відповідачем   суттєвих
умов   договору,   а
саме,   оплати   оренди приміщення підтверджується, як самим
Позивачем в позовній заяві: "а переказану Відповідачкою орендну плату на
протязі названого часу повертав їй", так і відповідними фінансовими
документами (фінансовими чеками).

Позивачем  приймалась
орендна плата з 01.02.05р. і на протязі всього 2005 року, тобто з
моменту укладання договору, що свідчить про фактичне виконання договору оренди
від 01.02.05 р. обома сторонами з моменту його підписання.

4.Що ж стосується повернення
Позивачем сплаченої Відповідачем орендної плати, на яке посилається Позивач у
своїй позовній заяві, то це твердження не відповідає дійсності і Позивачем
належним чином, передбаченим ч.2 ст.34 ГПК України, не доведено.

Так, зокрема, лише в трьох
платіжних дорученнях з семи, згідно із якими Відповідачеві перераховувались
грошові кошти, в графі „Призначення платежу" зазначено: „Повернення коштів
в зв"язку з закінченням терміну дії договору оренду"

Ці платіжки датовані квітнем,
травнем та червнем 2006 року.

В той же час, в них не вказано про
який договір оренди і оренди чого саме іде мова.

В інших платіжних дорученнях: за
серпень, вересень, жовтень та листопад 2006 року на суму 20000 гривень в графі
„Призначення платежу" зазначено: „Повернення помилково перерахованих
коштів".

Аналогічною і є ситуація в
платіжних дорученнях за лютий, березень, квітень та травень 2007 року на суму
16000 гривень, де в графі „Призначення платежу" зазначено: „Повернення
помилково перерахованих коштів"

Отже, твердження Позивача про
повернення ним Відповідачеві орендної плати є безпідставним і бездоказовим.

Надані ж Позивачем копії платіжних
доручень про повернення помилково перерахованих коштів не є  доказом повернення орендної плати по
конкретному договору оренди (договір від 01.02.05р.) - у розумінні ч.2 ст.34
ГПК України.

В своїй позовній заяві до
господарського суду Вінницької області Позивач вказує: „Позивач зрозумів, що
договір оренди є нікчемним, тому не брав з Відповідачки орендної плати з квітня
2006 року, визначеної у договорі оренди, а переказану Відповідачкою орендну
плату на протязі названого часу повертав їй".

Ці твердження Позивача є такими що
не відповідають дійсності, із наступних підстав:

Розуміючи „нікчемність договору
оренди від 01.02.2005 р.", Позивач, у відповідності з вимогами ч.і ст.216
ЦК України повинен повернути Відповідачеві орендну плату не тільки за 2006-2007
роки, а за весь час дії правочину. тобто з 01.02.05р.

Неповернення орендної плати за весь
час дії правочину, тобто з 01.02.05р, по липень 2007 року, свідчить про
виконання, отже, визнання Позивачем договору оренди, а це, в свою чергу,
протирічить змісту позовної заяви.

На момент заключення договору
оренди від 01.02.05р. і аж до 20.12.2006 року стаття 793 ЦК України передбачала
нотаріальне посвідчення договорів оренди будівлі або капітальної споруди.

Приміщення яке орендує Відповідач
не є ані будівлею, ані капітальною спорудою, а є невідокремленою частиною
будівлі магазину який орендують декілька орендарів.

20.12.2006р., у відповідності із
Законом України № 501-У були прийняті зміни до ст.793 ЦК України у
відповідності із якими: „Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному
посвідченню".

У відповідності до ч.1 ст.58
Конституції України: „Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків коли вони пом"якшують або скасовують
відповідальність особи".

Виходячи з викладеного, посилання
Позивача на відсутність нотаріального посвідчення договору оренди від
01.02.05р., як на підставу визнання договору оренди від 01.02.05р. не
дійсним  -  є неправомірним і безпідставним.

В судовому засіданні 8.08.2007
р.    представником Позивача у
відповідності зі ст.22 ГПК України вдруге частково змінено  позовні вимоги.

Зокрема, представник Позивача у
резолютивній частині своєї письмової заяви зазначив: „...Прошу визнати договір
оренди від І лютого 2005 року недійсним та зобов"язати позивачку ОСОБА_1.
звільнити орендоване приміщення..."

Нові (вдруге змінені) позовні
вимоги представника Позивача безпідставними, необгрунтованими, такими що   не можуть бути задоволенні із наступних
підстав:

Позивачем по даній справі №
9/240-07 є юридична особа - Бершадське районне споживче товариство.

Другою стороною у справі № 9240-07
за позовом Бершадського РСТ є Відповідач -
СПД - фізична особа ОСОБА_1, яка помилково в заяві названа позивачем.

У частині третій ст.215 ЦК України
вказано: „Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним,"

Всупереч вимогам ч.З ст.215 ЦК
України, представник Позивача жодної з таких підстав в своїй письмовій заяві
від 08.08.07р. не вказав, отже заявлені нові позовні вимоги не обгрунтував.

Частина перша ст.215 ЦПК України
зазначає: „Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
ст.203 ЦК України."

В свою чергу стаття 203 ЦК України
надає вичерпний перелік вимог необхідних для чинності правочину.

Таким чином, підстави (умови)
недійсності правочину, згідно із ч.1 ст.215 ЦК України ідентичні (аналогічні)
підставам (умовам) дійсності правочину, зазначених ст.20З ЦК України, за винятком
ч.4 ст.203 ЦК України.

Отже, правочин (договір) може бути
визнаний судом недійсним лише при недотриманні сторонами нижчезазначених умов,
передбачених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Першою такою підставою (умовою) для
визнання правочину недійсним є суперечність змісту договору Цивільному кодексу
України, актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Договір оренди від 1 лютого 2005
року таких суперечностей не містить, що підтверджується і визнається самим
Позивачем, в позовній заяві якого не має посилань на суперечності договору
чинному ЦК України, за винятком відсутності нотаріального посвідчення договору.

Частина приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку орендує СПД-фізична особа ОСОБА_1. під цей перелік не
підпадає тому, що є лише невідокремленою частиною магазину, приміщення якого
орендують окрім Відповідача ще три орендаря.

Другою підставою (причиною) для
визнання договору недійсним є відсутність необхідного обсягу цивільної
дієздатності суб"єктів правочину.

В даному конкретному випадку
суб'єктами правочину є: орендодавець - юридична особа - Бершадське РСТ та
орендар - СПД - фізична особа ОСОБА_1. Договір оренди від 01.02.05р. підписаний
від орендодавця - ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, а від орендаря - СПД - фізичною особою
ОСОБА_1.

Цивільна дієздатність
суб"єктів правочину не обмежена, перевірена судом і в повній мірі
відповідає вимогам ст.З0, ч.1 ст.34 та ст.92 ЦК України.

Третьою підставою (причиною) для
визнання правочину недійсним є укладання правочину під тиском, погрозами чи
шляхом обману.

Сама наявність договору оренди в
письмовій формі з підписами суб"єктів (сторін правочину), його виконання
сторонами на протязі певного часу, а також відсутність посилань сторін на
укладання договору оренди від 01.02.05р. під тиском або під виливом, вказують
на єдність внутрішньої волі і вільного волевиявлення суб"єктів правочину.

Четвертою підставою (причиною) для
визнання правочину недійсним є відсутність спрямування правочину на реальне
настання правових наслідків.

В даному випадку, орендодавець - Бершадське
районне споживче товариство, фактично надало орендарю - СПД-фізичній особі
ОСОБА_1.  частину приміщення магазину в
оренду, а орендар - СПД - фізична особа ОСОБА_1 регулярно сплачував і продовжує
сплачувати орендодавцю орендну плату і виконує всі умови договору.

Жодна із сторін позову не
заперечує, а підтверджує документально, факти надання частини приміщення в
оренду і оплату орендної плати.

Отже, виходячи з викладеного, даний
правочин має реальні правові наслідки.

П"ята підстава для визнання
правочину недійсним стосується спеціальних вимог в разі укладання правочинів
батьками і будь-якого відношення до даної конкретної справи немає.

Таким чином,підсумовуючи викладене,
жодної з підстав, передбачених ч1 ст.215 ЦК України для визнання договору
оренди від 01.02.05р. недійсним немає.

Частина друга ст.215 ЦК України
проголошує: „Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин)...".

Таким чином на вдруге змінені
позовні вимоги, договір оренди від 01.02.05р. укладений і підписаний сторонами,
відповідає вимогам чинного законодавства.

Факт відповідності договору оренди
від 01.02.05р. чинному законодавству України визнав і Позивач, представник
якого своєю заявою від 08.08.07р. змінив позовні вимоги про визнання договору
нікчемним на позовні вимоги про визнання договору недійсним.

Більш того Позивач своєю заявою про
зміну позовних вимог від 08.08.07р., відкликав свою попередню заяву від
05.07.07р, в якій просив суд визнати договір оренди нікчемним.

Таким чином, виходячи з  вищевикладеного та приймаючи до уваги
заперечення, які викладені в попередніх відзивах на позовні вимоги Позивача, та
враховуючи всі надані Відповідачем суду документи, в задоволенні позову про
визнання договору оренди частини приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 між
Бершадським районним споживчим товаритсвом
та суб"єктом підприємницької діяльгності - фізичною особою ОСОБА_1.
недійсним -  слід відмовити.

Керуючись  ст. ст. 49, 82 - 85, 115  ГПК України

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову про визнання
договору оренди від 01.02.2005 р.,укладеного між Бершадським районним  споживчим товариством та суб"єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1. недійсним
-     відмовити.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано
відповідно до вимог ст.85ГПК України  15.08.07