ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.
№ 17/408

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

не з'явився

пр. Дачковська С.Г. – дов. №Н-01/3168 від 16.12.2006р.
товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс"

у справі
господарського суду Донецької області

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2007р.

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс"

до
державного підприємства "Донецька залізниця"

про
стягнення 603 309,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства "Донецька залізниця" про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 603 309,60грн.

Позивачем до позовної заяви було подано клопотання, в якому він просив визнати причину пропуску строку на подання позовної заяви поважною та відновити цей пропущений строк, прийняти позовну заяву до провадження суду.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2006р. (суддя Татенко В.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2006р. (судді: Гуреєв Ю.М., Мирошниченко С.В., Скакун О.А.), позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 603 309,60грн. безпідставно стягнутих коштів. Судові рішення мотивовані доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, а також тим, що у відповідності до положень ст.925 ЦК України річний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Державне підприємство "Донецька залізниця", не погоджуючись з постановленими рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2006р. касаційну скаргу ДП "Донецька залізниця" задоволено частково. Рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2006р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2006р. у справі №17/408 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області, зазначивши, що судами не були досліджені причини пропуску позовної давності.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", звернулось до Верховного Суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Вищого господарського суду України та залишити в силі постанову Донецького апеляційного господарського суду, посилаючись на неправильне застосування Вищим господарським судом України норм матеріального права, та невідповідність оскаржуваної постанови положенням Конституції України і рішенням Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.08.2006р. у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2006р. по справі №17/408 відмовлено.

Переглядаючи справу №17/408, відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2006р., господарський суд Донецької області рішенням від 05.06.2007р. (Ломовцева Н.В.) у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі, посилаючись на п.4 ст.267 Цивільного кодексу України, та мотивуючи свій висновок тим, що позивач до господарського суду звернувся поза межами шестимісячного строку позовної давності, встановленого Статутом залізниць України для звернення з позовами до залізниць, не визнав поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення з позовом до залізниці.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", не погоджуючись з рішенням господарського суду в частині застосування за даними позовними вимогами шестимісячного строку позовної давності, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2007р. у справі № 17/408 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що, на думку скаржника, при прийнятті рішення господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема ст.ст.257, 925 Цивільного Кодексу України, оскільки позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів державним підприємством "Донецька залізниця" через неправильне застосування відповідачем категорії оператора, ґрунтуються на ст.1212 ЦК України і не пов'язані з конкретним перевезенням вантажу, тому до даних вимог повинні застосовуватися норми цивільного законодавства, а не спеціального транспортного законодавства, яке регулюється Статутом залізниць України. Таким чином, на думку скаржника, до даних відносин у відповідності до ст.257 ЦК України повинен застосовуватися загальний строк позовної давності у три роки.

Погодившись з висновками суду першої інстанції Донецький апеляційний господарський суду постановою від 14.08.2007р. (судді Шевкова Т.А., Акулова Н.В., Стойка О.В.) рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2007р. залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2007р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки, на думку скаржника, постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи та касаційної скарги на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між державним підприємством "Донецька залізниця" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" укладено договір  №Э–200654 від 29.12.2001р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Укладення такого договору передбачено пунктом 17 Статуту залізниць України та розділом 11 Правил перевезення вантажів.

Відповідно п.2.5. договору позивач зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги, згідно з пунктом 1.4. даного договору, шляхом перерахування коштів у сумах відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії на рахунок залізниці.

Згідно з п.3.1. договору одержані кошти залізниця зараховувала на особовий рахунок (експедитора) –позивача у справі.

Списання відповідних сум провізної плати за перевезення за заявками позивача на підставі перевізних документів залізницею повинно було проводитись у міру виконання перевезень та надання послуг (п.3.2. договору).

Державне підприємство "Донецька залізниця" протягом грудня 2004р. здійснила перевезення вантажів зі станції "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці до станції "Одеса-Порт" та "Іллічівськ-Порт" Одеської залізниці у приватних вагонах, та відповідно до умов договору про оплату провізної плати за даними перевезеннями згідно переліків ТехПД списала з особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" провізні платежі.

Сума грошових коштів 603 309,60грн. відповідачем була нарахована і списана на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.2004р. №455-р "Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом" (додаток № 2) із застосуванням тарифів для операторів третьої категорії.

Як встановлено судами, позивач вважає, що нарахування та списання тарифу за перевезення вантажів у приватних вагонах у спірний період повинно було бути здійснено за ставками, визначеними для операторів другої категорії, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми 603309грн.60коп., яку вважає одержаною відповідачем без достатніх підстав, у зв’язку з чим просить повернути дану суму на підставі ст.1212 ЦК України.

Таким чином, державне підприємство "Донецька залізниця" повинна була здійснити нарахування та списання тарифу за перевезення вантажу у приватних вагонах за ставками визначеними для платників тарифу (операторів) другої категорії.

Фактично розрахунок тарифу та стягнення коштів з позивача за перевезення вантажів у приватних вагонах здійснено згідно зі ставками визначеними для платників тарифу третьої категорії.

Суди попередніх інстанцій при повторному перегляді дійшли до правильного висновку про пропуск позивачем строку для пред'явлення позову до залізниці та відмовили у задоволенні позовних вимог, керуючись пунктом 136 Статуту залізниць України та статтею 267 Цивільного кодексу України,   виходячи з наступного.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Відповідно до п.2 ст.9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Частиною першою ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно п.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін. Зазначений шестимісячний термін, згідно абз."ж" п.п.2 п.134 Статуту залізниць України, обчислюється з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Право на пред'явлення позову виникло у позивача з дня, наступного за датою списання коштів з особистого рахунку позивача, як вбачається з матеріалів справи останнє списання коштів за послуги мало місце у грудні 2004р., з позовною заявою до господарського суду позивач звернувся 13.12.2005р., тобто поза межами строку встановленого для звернення з позовом.

Судами встановлено, що виходячи з ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі, під час розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивачем було заявлено клопотання, в якому він просив відновити пропущений строк для звернення з позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення з позовом, відповідач посилався на тривалість збору оригіналів документів, необхідних для проведення претензійно-позовної роботи, а саме залізничних накладних, які витребовувались у інших юридичних осіб, які є вантажоодержувачами-експедиторами в Одеському та Іллічівськом морських торгівельних портах.

Господарські суди не визнали поважними наведені позивачем в обґрунтування пропуску позовної давності причини та залишили без задоволення клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки оригінали перевізних документів не мали істотного значення у даних відношеннях, спір між сторонами виник не з оплати по накладним і не по зазначеним у накладних даним, а стосовно правильності застосування Тарифної схеми.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посилання позивача на ст.1212 ЦК України є безпідставними, оскільки дана стаття регулює позадоговірні зобов'язання і не повинна застосовуватися до відносин, які випливають з договору.

Пунктом 2.3 "Правил розрахунків за перевезення вантажів" затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №864/5085, безготівкові розрахунки через ТехПД за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору.

Сторони свої відносини щодо проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги врегулювали умовами договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 29.12.2001р. № Е-200654, тому посилання позивача в позовній заяві на статтю 1212 ЦК України є безпідставними.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що судами попередніх інстанцій досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених по справі рішень з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2007р. по справі №17/408 господарського суду Донецької області  залишити без змін.

Головуючий                                                             Є. Першиков

Судді                                                                                  Т. Данилова

І. Ходаківська