ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03 жовтня 2007 р.                                                             Справа  № 16/197

За позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

До відповідача Комунального підприємства "Аптека 146 м. Берегово Закарпатського обласного виробничого об"єднання "Фармація", м. Берегово

про стягнення 6 824 грн.

Суддя Г.Й. Бобрик

Представники:

Від позивача: Шибаєв А.М. –представник по дов. від 10.01.07 р.

Від відповідача: Шаркаді І.І. - юрист (дов. від 10.07.07 р.)

СУТЬ СПОРУ: Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород заявлено позов до Комунального підприємства "Аптека 146 м. Берегово Закарпатського обласного виробничого об"єднання "Фармація", м. Берегово про стягнення 6680 грн. адміністративно –господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875 (далі –Закон), а також 144 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій, нарахованих на підставі ст. 20 згаданого Закону.

Підставою заявлення позову є „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (Форма № 10-ПІ) поданий відповідачем до Фонду, з рядка 02 якого вбачається, що на підприємстві відповідача у 2006 р. не працював 1 інвалід.

Представник позивача, присутній у засіданні суду по розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на задоволенні позову.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

У поданих суду письмових запереченнях проти позову від 12.07.07 р. та доповненнях до нього, відповідач стверджує, що у спірному періоді на підприємстві відповідача працював один інвалід –Логай Василь Михайлович. На підтвердження викладеного відповідач подав суду витяг з наказу № 146 від 01.11.2004 року № 17 про прийняття на роботу гр. Логай В.М., копію пенсійного посвідчення серії АБ № 869203 від 08.09.2003 року (на ім”я Логай В.М.), трудову книжку гр. Логай В.М.

Відповідач вважає, що позов заявлено безпідставно з тих позицій, що за змістом ч. 1 ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875 „забезпечення права інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості”, а відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону „Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань”.

Як видно із вказаної норми, організацію працевлаштування інвалідів покладено на державну службу зайнятості, відтак підприємство, виходячи з покладених на нього обов”язків, виконує похідну функцію і не зобов”язане забезпечувати безпосереднє працевлаштування інвалідів. Жодною нормою закону на підприємство не покладено обов”язок добирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

В засіданні суду по розгляду справи 01 жовтня 2007 р., відповідно до ст. 150 КАС України, за згодою сторін, оголошувалась перерва до 03.10.2007 р. до 11.30 год. Про дату, час та місце розгляду справи, сторони повідомлено в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі по тексту Закон), для підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідачеві за змістом Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875 встановлено на 2006 рік норматив створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 1 робоче місце, оскільки за даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма №10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача становить 10 осіб.

Матеріалами справи, зокрема, витягом з наказу № 146 від 01.11.2004 року № 17, копією пенсійного посвідчення серії АБ № 869203 від 08.09.2003 року (на ім”я Логай В.М.), трудовою книжкою гр. Логай В.М. підтверджено, що на підприємстві відповідача на протязі 2006 року працював вищевказаний громадянин, який є інвалідом, що відповідає встановленому Законом нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів на даному підприємстві.

Наведена інформація, помилково не відображена працівником відповідача у річному статистичному Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів (Форма № 10-ПІ) , який подано до позивача і що слугувало підставою заявлення позову.

За змістом ст.ст. 216, 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що на підприємстві відповідача на протязі звітнього періоду працював один інвалід, що відповідає встановленому Законом нормативу, відсутні підстави для стягнення з останнього штрафних санкцій.

Керуючись ст. ст. 11, 49, 51, 70, 71, 86, 94, 136, 158 –163, п. 6 розділу УІІ Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні адмінпозову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя                                                                                  Г.Й.Бобрик