СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.07                                                                                 Справа № 7/672.

Суддя Калашник Т.Л. розглянув матеріали справи за позовом

Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго", м. Первомайськ  Луганської області

до Закритого акціонерного товариства "Первомайський механічний завод", м. Первомайськ  Луганської області

про стягнення 58702 грн. 92 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Рогожкіна І.О., довіреність № 145/1 від 16.05.07;

від  відповідача –Степаненко О.С., довіреність № 13юр від 01.01.07.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 51213 грн. 23 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, пені у сумі 3981 грн. 50 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2704 грн. 50 коп. та  3% річних у сумі 803 грн. 69 коп.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 11.10.07, посилаючись зокрема на те, що позивач без узгодження з відповідачем застосував нові тарифи, а відповідно до п. 2.3.1. Договору № 39 підприємство має право вносити за згодою з споживачем зміни в договір, у тому числі ті які впливають на розмір оплати.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 11.10.07 до 22.10.07, а з 22.10.07 до 05.11.07, 10-10.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд, -

в с т а н о в и в:

Між позивачем –КП "Первомайськтеплокомуненерго" (Підприємство) та відповідачем –ЗАТ "Первомайський механічний завод" (Споживач) було укладено договір № 39 від 15.10.06 (далі-Договір),  за умовами якого Підприємство зобов’язується постачати Споживачу теплову енергію, відповідно до умов цього Договору, а Споживач зобов’язується своєчасно оплачувати поставлену теплову енергію у строки та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1. Договору).

На виконання вказаного Договору позивач поставив теплову енергію відповідачу з грудня 2006 року по квітень 2007 року та вручив відповідні рахунки на оплату № 360 від 31.01.07, № 501 від 28.02.07,  № 653 від 30.03.07, № 778 від 05.04.07 та № 839 від 01.06.07 (а.с.21-27).

Згідно п.4.7. укладеного між сторонами Договору оплата за поставлену теплову енергію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства, протягом 7 днів з моменту отримання рахунку, але не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Зобов’язання по перерахуванню позивачеві вартості послуг в зазначені вище обумовлені договором строки, відповідачем не були виконані  у повному обсязі та вчасно, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 11.10.07.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

На виконання вказаного договору позивач виконав свої зобов’язання, поставив теплову енергію відповідачу з грудня 2006 року по квітень 2007 року та вручив відповідні рахунки на оплату № 360 від 31.01.07, № 501 від 28.02.07,  № 653 від 30.03.07, № 778 від 05.04.07 та № 839 від 01.06.07 (а.с.21-27), що не заперечується відповідачем.

Згідно п. 2.3.1 Договору підприємство має право вносити за погодженням з Споживачем зміни до договору, у тому числі що впливають на розмір оплати за теплову енергію.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до рішення Первомайської міської ради позивачем з 18.01.07 було застосовано нові тарифи. Додаткової угоди до Договору між сторонами у справі не було укладено.

Як встановлено частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 статті 632 Кодексу, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.04, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

До основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать зокрема встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії (абз.7 ст. 13 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.05).

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.05).

Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ч. 4 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.05).

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання (ч. 5 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.05).

Положення про те, що й при укладенні господарських договорів на основі вільного волевиявлення, сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству, встановлено також в статті 179 Господарського кодексу України.

Цим же кодифікованим актом врегульована можливість визначення ціни у господарському договорі в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України (ч.5 ст.180 ГК України), та встановлення відповідно до закону державних цін на продукцію (послуги) суб'єктів господарювання - природних монополістів (ч. 2 ст. 191 ГК України), яким відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про природні монополії" № 1682 від 20.04.00 - є позивач у справі.          З наведеного вбачається, що тариф на теплову енергію затверджуються органами місцевого самоврядування, а не узгоджується сторонами у договорі. Таким чином, п. 2.3.1. Договору № 39 від 15.10.06 в частині погодження підприємством з споживачем змін до договору, що впливають на розмір оплати за теплову енергію, суперечить Цивільному кодексу України та  іншим актам  цивільного  законодавства.

Зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне скористатись правом, закріпленим у п.1 ст.83 ГПК України, та визнати недійсним п. 2.3.1. Договору № 39 від 15.10.06, укладеного між Комунальним підприємством "Первомайськтеплокомуненерго" та Закритим акціонерним товариством "Первомайський механічний завод", в частині погодження підприємством з споживачем змін до договору, що впливають на розмір оплати за теплову енергію.

Таким чином факт неналежного виконання відповідачем умов договору   підтверджується матеріалами справи.

Як було встановлено при розгляді справи, за станом на день її слухання  заборгованість відповідача зменшилась та складає 37678 грн. 37 коп. У частині стягнення боргу у сумі 13534 грн. 86 коп. провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 11 ст. 80 ГПК України, оскільки зазначену суму було сплачено відповідачем після звернення позивача 25.09.07 (згідно штемпеля на поштовому конверті –а.с.45) з позовом до суду. Судові витрати у цій частині відносяться на відповідача.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну оплату передбачена сторонами в п. 4.7 та п. 5.5 укладеного  Договору у розмірі  подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов’язання, за кожний день прострочення.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, то вимоги позивача у цій частині також цілком обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, у т.ч. ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

За вказаних обставин вимоги позивача за позовом підтверджені матеріалами справи, відповідають фактичним обставинам, тому підлягають до задоволення частково  з віднесенням судових витрат на відповідача згідно ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 203, 215, 525, 526, 625 ЦК України та керуючись ст.ст. 44, 49, 77, п. 11 ст. 80, п. 1 ст. 83, ст.ст. 82, 84, 85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в:

1. Визнати недійсним п. 2.3.1. Договору № 39 від 15.10.06, укладеного між Комунальним підприємством "Первомайськтеплокомуненерго" та Закритим акціонерним товариством "Первомайський механічний завод", в частині погодження підприємством з споживачем змін до договору, що впливають на розмір оплати за теплову енергію.

2.    Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Первомайський механічний завод", м. Первомайськ  Луганської області, вул. Правіка, 1, на користь Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго", м. Первомайськ  Луганської області, вул. Куйбишева, 28, –заборгованість у сумі 37678 грн. 37 коп., пеню у сумі 3981 грн. 50 коп., інфляційні нарахування у сумі 2704 грн. 50 коп., 3% річних у сумі 803 грн. 69 коп., державне мито у сумі 587 грн. 03 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., видати наказ.

4. У решті частині позову провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання :  07.11.07.

Суддя                                                                                                              Т.Л.Калашник