КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2007                                                                                           № 7/68

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Ярош С.В., дов. № 22 від 15.11.2006р.

відповідача:                         не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Птахофабрика "Київська"

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.06.2007

у справі № 7/68

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Птахофабрика "Київська"

до                                                   Агропромислове товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 1433018,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2007р. усправі № 7/68 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Відкрите акціонерне товариство “Птахофабрика “Київська” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області у справі № 7/68 від 16.06.2007р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В процесі розгляду справи Агропромислове товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпро” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Чернігівської області у справі № 7/68 від 16.06.2007р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного суду встановила наступне.

Судом встановлено, що 01.11.2005 р. між сторонами було укладено договір № 328, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався поставити позивачу кукурудзу фуражну в кількості 3000 тон по ціні 400 грн. за 1 тону на загальну суму 1200000 грн. (в т.ч. ПДВ).

Позивачем в якості передоплати було перераховано відповідачу 1200000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Відповідач виконав свої зобов’язання частково - відповідно до накладної від 29.07.2006 р. відповідач поставив позивачу 234,81 т. кукурудзи на суму 93924 грн.

07.08.2006 р. між сторонами було підписано додаткову угоду до договору № 328 від 01.11.2005 р., якою було змінено предмет та строки поставки, а саме - відповідач зобов’язався поставити позивачу 700 т. кукурудзи фуражної по ціні 400 грн. за 1 т. в строк до 22.08.2006 р.; 1000 т. зерна пшениці фуражної в кількості 1000 т. по ціні 300 грн. за 1 т. в строк до 22.08.2006 р. та 1730 т. зерна третікале за ціною 300 грн. за 1 т. в строк до 07.09.2006 р.

08.08.2006 р. в забезпечення зобов’язань за додатковою угодою від 07.08.2006 р. до договору № 328 від 01.11.2005 р. сторони уклали договір застави товарів в обороті, а саме – 2000 т. зерна пшениці та 2000 т. зерна третікале.

Зобов’язання за додатковою угодою від 07.08.2006 р. до договору № 328 від 01.11.2005 р. відповідач виконав частково, поставивши позивачу 38,2 т. зерна кукурудзи, 443,19 т. зерна пшениці та 344,28 т. зерна третікале на загальну суму 251533 грн.

31.08.2006 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 328 від 01.11.2005 р., відповідно до якої сторони знову змінили предмет та строки поставки, а саме – відповідач зобов’язувався поставити позивачу 760 т. зерна пшениці фуражної по ціні 300 грн. за 1 т. в строк з 5.09.2006 р. по 15.09.2006 р. та 1334 т. зерна пшениці фуражної по ціні 300 грн. за 1 т. в строк з 21.09.2006р. по 01.10.2006 р.,  а також  600 т. зерна третікале фуражного по ціні 300 грн. за 1 т. в строк з 21.09.2006 р. по 01.10.2006 р.

Зобов’язання за додатковою угодою № 3 від 31.08.2006 р. до договору № 328 від 01.11.2005 р. відповідач знову виконав частково, поставивши позивачу 127,31 т. зерна пшениці та 100 т. зерна третікале на загальну суму 68193 грн.

У зв’язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов’язань 03.10.2006 р. сторони уклали додаткову угоду № 4 до договору № 328 від 01.11.2005 р., якої черговий раз змінили предмет та строки поставки, а саме – відповідач зобов’язався поставити позивачу 1966 т. кукурудзи за ціною 400 грн. за 1 т. на загальну суму 786400 грн. в строк до 15.11.2006 р. згідно погодженого сторонами графіку.

Ці зобов’язання відповідач також виконав частково, поставивши позивачу 454,8 т. кукурудзи на суму 181920 грн. Недопоставка за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р. становила 1511,2 т. кукурудзи на суму 604480 грн.

Вказані обставини підтверджено первинними документами, які знаходяться в матеріалах справи та не заперечуються сторонами.

Позивач звернувся до господарського суд з позовом про стягнення з відповідача 327652,61 грн. збитків за додатковою угодою від 07.08.2006 р., 72063,47 грн. штрафу за додатковою угодою № 3 від 31.08.2006 р. та 997392 грн. збитків та 35910,45 грн. штрафу за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р. шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 08.08.2006 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов’язання припиняються домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов’язання пов’язані з первісним зобов’язанням, якщо інше не передбачено договором.

Зі змісту пунктів 2, 3, 6 додаткової угоди № 4 від 03.10.2006 р. вбачається, що уклавши вказану угоду сторони здійснили новацію попередніх зобов’язань відповідача замінивши їх новими зобов’язаннями.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, що у зв’язку із укладення додаткової угоди № 4 від 03.10.2006 р. припинилися зобов’язання відповідача за додатковою угодою від 07.08.2006 р. та додатковою угодою № 3 від 31.08.2006 р. та припинилися всі додаткові зобов’язання пов’язані з ними, а саме – зобов’язання щодо відшкодування збитків та сплати штрафу за порушення вказаних зобов’язань, у зв’язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача збитків та неустойки за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Внаслідок неповного виконання відповідачем своїх зобов’язань додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р. до договору № 328 від 01.11.2005 р. позивач недодержав 1511,2 т. кукурудзи.

За таких обставин збитками позивача є вартість недопоставленої йому відповідачем кількості кукурудзи, тобто витрати які він зробив або мусить зробити для придбання такої ж кількості кукурудзи у інших постачальників.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2006 р. між позивачем та ЗАТ «Племінний завод «Агро Регіон» було укладено договір поставки товарів № 248, відповідно до якого ЗАТ «Племінний завод «Агро Регіон» прийняло на себе зобов’язання систематично поставляти і передавати у власність позивача зерно кукурудзи та інші товари.

В жовтні та листопаді 2006 р. за вказаним договором позивач здійснював придбання кукурудзи фуражної по ціні 660 грн. за 1 т., зокрема, придбав 1511,2 т. кукурудзи, за які сплатив 997392 грн. Факти одержання та оплати позивачем вказаної кількості кукурудзи підтверджується відповідними первинними документами та не заперечувалися позивачем.

В той же час колегія суддів не погоджується, з висновком суду першої інстанції про відсутність причинно наслідкового зв’язку між витратами позивача на придбання 1511,2 т. кукурудзи в жовтні-листопаді 2006 р. та невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо поставки цієї ж кількості кукурудзи.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 248 від 11.09.2006 р. між позивачем та ЗАТ «Племінний завод «Агро-Регіон» дійсно був укладений до моменту укладення між позивачем та відповідачем додаткової угоди № 4 від 03.10.2006 р. Однак умови придбання позивачем кукурудзи фуражної в жовтні-листопаді 2006 р. визначалися не в договорі № 248 від 11.09.2006 р., а в специфікації № 2 до цього договору, яка була підписана між позивачем та ЗАТ «Племінний завод «Агро-Регіон» лише 12.10.2006 р., тобто вже після того як відповідач допустив порушення графіку поставки кукурудзи за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на придбання у ЗАТ «Племінний завод «Агро-Регіон» в жовтні-листопаді 2006 р. кукурудзи фуражної в кількості 1511,2 т. на суму 997392 грн. є збитками позивача, внаслідок невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо поставки позивачу цієї ж кількості кукурудзи за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов’язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред’явлення позову, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 225 ГК України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом чи договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов’язання на день добровільного задоволення боржником вимоги сторони, яка зазнала збитків, а уразі, якщо вимогу не задоволено в добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

В матеріалах справи знаходиться лист Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків (Держзовнішінформ) від 22.10.2007 р. № 8305, в якому виходячи з даних друкованого періодичного видання «Аграрная неделя» вказано орієнтовні рівні цін на кукурудзу фуражну на внутрішньому ринку України за період з серпня 2006 р. по жовтень 2007 р. Зі змісту цього листа вбачається, що станом на жовтень 2006 р. середня ринкова ціна на кукурудзу фуражну на внутрішньому ринку України становила 660 грн., в листопаді 2006 р. – 700 грн. за 1 т., а в березні 2007 р. (на момент пред’явлення позивачем позову) -  820 грн. за 1 т.

Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків (Держзовнішінформ) було створено відповідно до пункту 6 Указу Президента України «Про заходи щодо удосконалення кон’юнктурно-цінової політики у сфері зовнішньоекономічної діяльності» від 10.02.1996 р. № 12496 з покладенням на нього функцій моніторингу зовнішніх експортних товарних ринків та цін, що складаються на таких ринках та формування кон’юнктурно-інформаційної системи.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки вищевказаний лист Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків (Держзовнішінформ) є документом, що виданий спеціалізованою державною організацією на підставі даних про цінові пропозиції, що публікувалися в засобах масової інформації, то цей документ приймається судом в якості письмового доказу про середній рівень ринкових цін на кукурудзу фуражну на внутрішньому ринку України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що витрати на придбання кукурудзи фуражної, які були фактично зроблені позивачем, не перевищують середніх ринкових цін на цю продукцію, ні на момент здійснення таких витрат, ні на момент пред’явлення позову, а отже розмір заявлених до відшкодування позивачем  збитків відповідає вимогам ч. 3 ст. 623 ЦК України та ч. 3 ст. 225 ГК України, а його позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем було пред’явлено вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов’язань за період з 13.10.2006 р. по 01.03.2007р. в сумі 35910,45 грн.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем було допущено арифметичну помилку в нарахуванні пені і належна до сплати пеня за прострочення поставки за додатковою угодою № 4 від 03.10.2006 р. складає 33716,10 грн., однак при цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для звернення стягнення на майно, що є предметом застави за договором застави товарів в обороті  від 08.08.2006 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється з припиненням зобов’язання, забезпеченого заставою.

Договором застави товарів в обороті були забезпечені зобов’язання за додатковою угодою від 07.08.2006 р. до договору № 328 від 01.11.2005 р., які припинилися відповідно до ст. 604 ЦК України внаслідок новації зобов’язань шляхом укладення додаткової угоди № 4 від 03.10.2006 р. За таких обставин право застави за договором застави товарів в обороті від 08.08.2006 р. теж припинилося, а тому дійсно підстави для задоволення вимог позивача за рахунок майна, що було предметом застави за вказаним договором відсутні.

В той же час зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено як майнові вимоги про стягнення сум збитків та пені, так і немайнові вимоги, які визначають спосіб виконання рішення про стягнення відповідних сум – шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відсутність підстав для звернення стягнення на заставлене майно є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, однак не може бути підставою для відмови в позові в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги вправі скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 16.06.2007 р. по справі № 768 підлягає скасуванню в частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 35910,45 грн. пені та 997392 грн. збитків за додатковою угодою № 04 від 03.10.2006 р. до Договору від 1.11.2005 р. та в цій частині має бути поставлене нове рішення про часткове задоволення позовних вимог – стягнення 997392 грн. збитків та 33716,10 грн. пені за додатковою угодою № 04 від 03.10.2006 р. до Договору № 328 від 1.11.2005 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів розгляду спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 14330,19 грн. судового збору судового процесу за подання позову до суду першої інстанції та 7165,10 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, всього в сумі 21495,29 грн.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично допускав порушення своїх зобов’язань, не вчинив жодних дій до усунення допущених ним порушень, та не робив реальних спроб врегулювати спір в досудовому порядку, колегія суддів дійшла висновку про покладення на відповідача судового збору в повному обсязі, хоча вимоги позивача були задоволені лише частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з позовом було сплачено 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При цьому позивачем було пред’явлено позов про стягнення 1433018,53 грн., а задоволено його лише в частині стягнення 1031108,10 грн., що складає 71,95 % від суми заявлених вимог.

За таких обставин на відповідача покладається 71,95 % витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що складає 84,90 грн.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство “Птахофабрика “Київська” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2006 р. по справі № 768 скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 35910,45 грн. пені та 997392 грн. збитків за додатковою угодою № 04 від 03.10.2006 р. до Договору від 01.11.2005 р.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» на користь Відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика «Київська» 1031108,10 грн., втому числі 997392 грн. збитків та 33716,10 грн. пені за додатковою угодою № 04 від 03.10.2006 р. до Договору № 328 від 01.11.2005 р.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» на користь Відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика «Київська» 21495,29 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» на користь Відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика «Київська» 84,90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Матеріали справи № 7/68 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді