ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.07                                                                                           Справа№ 15/348

за позовною заявою Прокурора Шевченківського району в інтересах держави в особі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Львівської філії ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м.Львів

до відповідача ПП "Тор", м.Новояворівськ

про стягнення 34944,17 грн.

Суддя  Т.Костів

Представники

Прокурор: Нестеренко А.А. (посвідчення № 55)

Від позивача: Працьовита С.М. (довіреність №141/35 від 20.07.2007р.)

Від відповідача: Білостоцький С.М (довіреність №230 відщ 29.10.2007р.).

Суть спору: Позовну заяву подано прокурором Шевченківського району в інтересах держави в особі дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі Львівської дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м.Львів до приватного підприємства “Тор”, м.Новояворівськ про стягнення 34944,71 грн. заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.10.2007 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 01.11.2007 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 01.11.2007 р., 13.11.2007 р.

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст.22 ГПК України. Справа слухається за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судових засіданнях прокурор та представник позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердили, зокрема, що на підставі договору №979 від 28.12.2004 р. на постачання природного газу відповідач отримав у січні –квітні 2006 р. 454469 куб. м. природного газу на загальну суму 273348,65 грн., однак, оплату за газ відповідач провів лише частково, в сумі 238404,48 грн.. Заборгованість становить 34944,17 грн.. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що розбіжність в розрахунках на заявлену прокурором суму 34944,17 грн. виникла внаслідок безпідставного донарахування позивачем на вартість поставленого газу 20% податку на додану вартість. Оскільки газ, поставлений відповідачу, був отриманий за зовнішньоекономічними контрактами на виконання міждержавних угод між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в 2002 –2006 роках від 14.05.2001 р., до поставок такого газу застосовується нульова ставка ПДВ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001 р. З врахуванням нульової ставки ПДВ відповідач повністю розрахувався за отриманий газ. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28.12.2004 р.  між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір №979 на постачання природного газу (промисловим споживачам та суб’єктам господарської діяльності), за яким постачальник зобов’язався передати покупцю природний газ, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити його. У відповідності до п. 4.1. договору, ціна за 1000 куб. м. без врахування вартості транспортування газу по території України становить 327,30 грн., крім того ПДВ, що визначається згідно із чинним законодавством України.

21.11.2005 р. між сторонами була укладена додаткова угода №5 до договору №979 від 28.12.2004 р. на постачання природного газу у 2006 р.. У відповідності до п. 2 додаткової угоди №5, п. 1.2. договору №979 від 28.12.2004 р. викладено у новій редакції та встановлено, що газ, який поставляється за даним договором, отриманий згідно із зовнішньо-економічними контрактами, укладеними на виконання Угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002 –2006 роках від 14.05.2001 р. Зазначеним спростовуються твердження прокурора у позовній заяві про те, що в порушення умов п. 2 додаткової угоди №5 від 21.11.2005 р., позивач не отримував у 2006 р. природного газу на виконання міжнародних договорів України. Належних доказів того, що газ, поставлений відповідачу, був отриманий не на виконання вказаної Угоди від 14.05.2001 р., суду не надано, хоча у відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

30.12.2005 р. між сторонами була укладена додаткова угода №6 до договору №979 від 20.12.2004 р. на постачання природного газу, у відповідності до п. 2 якої було викладено у новій редакції п. 4.1. договору №979 та встановлено з 01.01.2006 р. ціну за 1000 куб. м.  газу для платників ПДВ без врахування вартості транспортування газу по території України, становить 422,10 грн., крім того цільова надбавка з газ 2%, що становить 8,442 грн., крім того ПДВ, що визначається згідно із чинним законодавством України.

Пунктом 3. Постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001 р. “Про забезпечення споживачів природним газом”, встановлено, що в 2006 році природний газ, ввезений на митну територію України за зовнішньоекономічними контрактами, укладеними на виконання міжнародних договорів України, та оформлений митними органами в режимі випуску у вільний обіг із звільненням від обкладення податком на додану вартість, реалізується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", дочірньою компанією "Газ України" та дочірнім підприємством "Газ-тепло", а також суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом, із застосуванням нульової ставки податку на додану вартість (крім постачання населенню, бюджетним установам та іншим споживачам, які не є платниками зазначеного податку), на підставі визначених документів. Ст. 8 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” передбачено, що операції з продажу природного газу, ввезеного на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку операції з поставки газу підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Посилання прокурора та позивача на постанову Вищого господарського суду України від 30.11.2006 р. у справі №15/164-06-4436 не заслуговують на увагу, оскільки суд керується виключно законом, а за змістом зазначеної постанови фактичні обставини справи не збігаються із даною, оскільки у справі, розглянутій Вищим господарським судом України, було встановлено факт отримання газу не на виконання міжнародних договорів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставляв, а відповідач отримував у 2006 р. природний газ, що підтверджується, зокрема, актами передачі - приймання природного газу. Актом від 31.01.2006 р. підтверджується отримання відповідачем 118407 тис. куб. м. газу на загальну суму 50979,18 грн. (з врахуванням 0% ставки ПДВ, погодженої сторонами, про що свідчать підписи сторін на акті). Актом від 31.01.2006 р. підтверджується отримання відповідачем 2,020 тис. куб. м. газу на загальну суму 869,69 грн. (з врахуванням 0% ставки ПДВ, погодженої сторонами, про що свідчать підписи сторін на акті). Ці поставки були повністю оплачені відповідачем платіжними дорученнями №175 від 07.02.2006 р. на суму 50979,18 грн.; №363 від 27.02.2006 р. на суму 869,69 грн.. Застосування нульової ставки за січень 2006 р. визнавалось позивачем, що підтверджується відповідними податковими накладними, у яких вказана ця ставка податку.

З інших актів передачі - приймання природного газу вбачається відсутність розбіжностей у даних сторін щодо обсягу поставок природного газу та базової ціни за 1000 куб м. газу, однак, непогодження щодо суми до сплати у зв’язку з тим, що з лютого 2006 р. позивач почав збільшувати ціну на 20% податку на додану вартість, яка приймалась відповідачем із відповідними зауваженнями. Платіжними дорученнями №369 від 06.03.2006 р. на суму 57484,06 грн. (погоджену по акту від 28.02.2006 р.), №612 від 12.04.2006 р. на суму 64442,26 грн. (погоджену по акту від 31.03.2006 р.), №637 від 26.04.2006 р. на суму 948,56 грн. (погоджену по акту від 31.03.2006 р.), №1242 від 14.07.2006 р. на суму 657,34 грн. (погоджену по акту від 30.04.2006 р.), №760 від 04.05.2006 р. на суму 63023,18 грн. (погоджену по акту від 30.04.2006 р.), вбачається повна оплата відповідачем вартості отриманого природного газу з врахуванням нульової ставки податку на додану вартість. Доказів складення позивачем податкових накладних по цих операціях суду не надано, а з реєстру податкових накладних такий факт не вбачається.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Підстав, передбачених договором для збільшення суми, належної до сплати з відповідача, з матеріалів справи та норм законодавства не вбачається, а зворотній висновок не доведений суду у встановленому порядку належними доказами.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Керуючись ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 60, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя