ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

12 лютого 2007 р.           Справа 4/202-06

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 03035, м. Київ, вул. Урицького, 45,

до: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз", 21036, м. Вінниця, вул. Щорса, 24,

3-тя особана стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ВАТ «Житомиргаз», м. Житомир, вул. Фещенка –Чопівського, 35

3-тя особана стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Енерго –Альянс», 04080, м. Київ, вул. Хвойки, 18/14

3-тя особана стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго», м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13

визнання недійсною заяви

Головуючий суддя     Білоус В.В.

При секретарі судового засідання Логінов А.О.

Представники :

Позивач: Д. Бойко –представник за дорученням ( присутній  в засіданні 30.01.2007р. );

Відповідач : О. Дідченко  - представник за дорученням ( присутній  в засіданні 30.01.2007р.);

3- тя особа : Я. Миколюк  - представник ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго»- за дорученням;

3 –тя особа : В. Колесник –представник ВАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» ( присутній в засіданні 30.01.2007р. );

3 –тя особа : представник ТОВ «Енерго –Альянс»м. Київ не з’явився , конверт з ухвалою суду  підприємством поштового зв’язку  повернуто з причини  відсутності відповідача за вказаною адресою.

Відповідно до клопотання представника позивача про оголошення повного тексту рішення в судовому засіданні 30.01.2007 року відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 12.02.2007 року 10 год. 30 хв. для підготовки повного тексту рішення.

Розглянувши  в відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України», м. Київ до ВАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», м. Вінниця, третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору : ВАТ «Житомиргаз»м. Житомир, ТОВ «Енерго –Альянс»м. Київ, ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго»м. Вінниця про визнання недійсною заяви відповідача від 31.03.2003 року за № 422 про припинення зобов’язання на суму 500000 грн. зарахуванням однорідних зустрічних вимог згідно ст. 217 ЦК України,-

В С Т А  Н О В И В :

Відповідач  у відзиві на позов, обґрунтовані  доводів (а.с.42 т.2)  та його представник позовні вимоги не визнав. Покликався на те , що між позивачем і відповідачем були однорідні вимоги –обов’язок здійснити оплату як позивачем так і відповідачем грошима. Вважав , що заява про зарахування однорідних вимог не суперечить нормативним актам вказаним позивачем у позовній заяві, вказаних як підстава позовних вимог та відповідає нормам чинного на той час законодавства.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав , вказаних у позовній заяві. Просить визнати заяву № 422 від 31.03.2003 року про припинення зобов’язань зарахуванням недійсною з посиланням на те , що : рішенням господарського суду м. Києва від 03.11.2003 року у справі № 2/353 було розірвано договір уступки права вимоги , а тому вважає відсутнім предмету для зарахування однорідних вимог ; на  відсутність позовних вимог; на суперечність  заяви № 422 від 31.03.2003 року , п. 12 постанови КМ України від 11.12.2000 року № 1800 «Про порядок  забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2001 році»; на те , що невизнання недійсною заяви № 422 від 31.03.2003 року призведе до подвійної сплати позивачем суми 500000 грн.

ВАТ «Житомиргаз»в поясненнях наданих в листі № 3029/19 від 29.09.2006 року  та його представник  просить задоволити позов , оскільки вважає заяву про зарахування однорідних вимог такою, що суперечить закону.

Представник ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго»вважає заяву відповідача про зарахування однорідних  вимог № 422 від 31.03.2003 року такою , що відповідає законодавству.

Неодноразово направлені судом ухвали товариству «Енерго –Альянс», м. Київ підприємством поштового зв’язку повернуті з зазначенням причини : «Фірма відсутня». Тому суд вважає , що неявка представника ТОВ «Енерго - Альянс» в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Представники сторін  не заперечили проти розгляду справи у відсутність представник ТОВ «Енерго - Альянс».

Вислухавши пояснення представник позивача , відповідача , 3 –х осіб суд прийшов до висновку про те , що позов , з підстав вказаних в ньому задоволенню не підлягає. До  такого висновку суд прийшов з огляду на таке:

25 березня 2003р. Відкрите акціонерне товариство "Житомиргаз" уклало договір уступки права вимоги боргу №01/03-1587 з ТОВ "Енерго-Альянс", відповідно до умов якого ВАТ "Житомиргаз" (первісний кредитор) уступило ТОВ "Енерго-Альянс" (новому кредитору) право вимоги виконання зобов'язань підприємством ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за договорами:  №06/03-1703 від 20.03.2003р. в розмірі           1092166,87 грн. та  №06/02-440 від 04.03.2002р. в розмірі 15794,94 грн. (а.с.31-32) .

26 березня 2003р. ТОВ "Енерго-Альянс" (первісний кредитор) уклало договір уступки  права вимоги боргу №03/03-26 з ВАТ "Вінницягаз" (новий кредитор), згідно умов якого уступило останньому  право вимоги виконання зобов'язань підприємством ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за договором уступки права вимоги від 25.03.2003р., а саме: по розрахунках за транспортування природного газу згідно договору від 20.03.2003р. №06/03-1703; сума уступленого права вимоги боргу складає 500000 грн. (а.с.35-36) .

ВАТ "Вінницягаз", отримавши від ТОВ "Енерго-Альянс" право вимоги до ДК "Газ України" на суму 500000 грн., направило останньому заяву про припинення зобов'язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог згідно ст.217 ЦК УРСР, посилаючись на те, що ВАТ "Вінницягаз" має перед ДК "Газ України" заборгованість за договором на постачання природного газу №10/1-163 від 11.01.2001р. на суму 500000 грн. (заява №422 від 31.03.03р. на а.с.37).

В свою чергу  ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго»мало заборгованість  перед відповідачем за постачання та транспортування  природного газу в сумі 500000 грн. за договором № Т-104 від 15.10.2002 року (а. с. 134 т. 1 ) , а відповідач цю ж суму заборгував перед позивачем за договором на постачання природного газу № 10/1-163 від 11.01.2001 року. На підставі укладених угод про поступку вимог ВОКПТМ «Вінницятеплокомуненерго» заплатило ТОВ «Енерго - Альянс» 500 000 грн. , які б спочатку  на підставі укладених договорів про постачання природного газу  мали бути сплачені відповідачу , а останнім позивачу.

Відповідно до ст.217 ЦК УРСР, діючого на час укладення угод та направлення заяви, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або  строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування досить заяви однієї  сторони.

Із змісту згаданої статті випливає, що здійснення зарахування можливе без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони. Отже, достатньо волевиявлення однієї сторони.

Таким чином, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

В жовтні 2004 року ДК "Газ України" звернулось з позовом до суду про визнання заяви №422 від 31.03.03р. про припинення зобов'язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог недійсною з посиланням на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 03.11.2003р. у справі № 2/353 договір уступки права вимоги боргу за  №01/03-1587 від  25.03.2003р., укладений між ВАТ "Житомиргаз" та ТОВ "Енерго-Альянс", розірваний.

Предметом даного спору є визнання заяви № 422 від 31.03.2003р. про припинення зобов’язань зарахуванням однорідних  зустрічних вимог недійсною з посиланням на те , що рішенням господарського суду м. Києва  від 03.11.2003 р. у справі № 2/353 було розірвано договір уступки права вимоги  боргу № 01/03-1587  укладений 25.03.2003 року  між ВАТ «Житомиргаз» і ТОВ «Ееренго –Альянс» , і який був підставою для укладення 26.03.2003 року  між  ТОВ «Енерго –Альянс»і ВАТ «Вінницягаз» договору № 03/03- 26 про поступку  права вимоги 500 000 грн. та направлення відповідачем заяви № 422 від 31.03.2003 року про зарахування однорідних вимог.

Доводи позивача  не беруться до уваги , оскільки  Вищий господарський суд України в постанові № 12/49-05 від 29.03.2006 року прийшов до висновку , про те , що суди як першої так і апеляційної інстанцій дійшли  вірного висновку, що факт розірвання рішенням суду договору про уступку вимоги № 01/03-1587  укладеного 25.03.2003 року між ВАТ «Житомиргаз»і ТОВ «Енерго –Альянс» не впливає на дійсність заяви (односторонньої угоди) про припинення  зобов’язань зарахуванням , яка  випливала з договору уступки права вимоги  боргу № 03/03-26, укладеного ТОВ «Енерго –Альянс»з ВАТ «Вінницягаз».

Набуття права вимоги новим кредитором після укладення договору уступки вимоги не може залежати від повідомлення чи неповідомлення про уступку вимоги боржнику, оскільки це суперечить ст.199 ЦК УРСР, згідно якої боржник взагалі може не бути повідомлений про уступку вимоги. Дія постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2001 році"  №1800 від 11.12.2000р., згідно якого реалізація газу всім категоріям споживачів здійснюється тільки за умови забезпечення його 100-відсоткової оплати грошима, поширювалась лише на 2001 рік.

Спірні ж правовідносини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог виникли у 2003 році.

Позивач як підставу  позовних вимог  в позовній заяві та  його представник в судовому засіданні вказали  також п. 12 постанови КМ України «Про порядок  забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2001 році» № 1800 від 11.12.2000 року . Клопотань про заміну підстав позову позивач не заявив. Відповідно до п. 2 ст. 83  ГПК України виходити за межі позовних  вимог , якщо це необхідно для захисту  прав і законних інтересів  позивачів , третіх  осіб з самостійними  вимогами  це лише  право , а не обов»язок суду . Окрім того ,  такий вихід за межі позовних вимог можливий , якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Вихід  судом за межі  позовних вимог , до яких слід  віднести і зміна судом за власною ініціативою підстав позову , без клопотання заінтересованої сторони слід розцінювати як порушення п. 2  ст. 83 , ст. 4-2, ст. 20 ГПК України , та як порушення принципу рівності сторін перед законом і судом , як упередженість на корить позивача шляхом зміни вказаних ним у позовній заяві підстав.

Подані в справу докази , а саме заяви про зарахування зустрічних однорідних  вимог (а. с. 40-59 т. 2) свідчать про те , що як позивач так і відповідач неодноразово припиняли свої грошові зобов’язання  за поставку і транспортування газу шляхом  подачі один одному заяв про зарахування однорідних вимог . Як п. 12  постанови КМ України від 11.12.2000 року  № 1800 «Про порядок  забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2001 році», так і п. 13 Порядку затвердження постанови КМ України  від 27.12.2001 року № 1729 « Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом »(в редакції станом на дату  подачі відповідачем заяви № 422 від 31.03.2003 року )  постачання газу всім  категоріям споживачів здійснюється тільки за умови забезпечення його 100 % оплати  грошима. За  змістом вказаних постанов КМ України  відповідач не є  споживачем природного газу , а є  постачальником  природного газу –суб’єктом  господарської діяльності , який  в установленому порядку отримав  ліцензію  на постачання ,   транспортування  газу. Це стверджується і додатковою угодою № 2 до договору купівлі –продажу  природного газу  № 10/1-163 від 11.01.2001 року між ДК ТД «Газ України»і відповідачем (а. с. 11 т. 2) . Згідно п. 3.1 якої відповідач є покупцем природного газу виключно для потреб підприємств  комунальної теплоенергетики  та котелень промислових підприємств , що виробляють теплову енергію для потреб населення ,  бюджетних установ та організацій, і які саме позивачем в угоді названі «Споживачами» , а не відповідачем.

Не беруться до уваги і доводи  позивача про відсутність у відповідача  однорідних зустрічних вимог , а відтак і права на їх зарахування згідно заяви  № 422 від 31.03.2003 року . У позивача були  грошові  вимоги на суму 500 000 грн. до відповідача за договором на постачання природного газу  № 10/1-163 від 11.01.2001 року і  додаткових угод до нього. З моменту укладення відповідачем з ТОВ  «Енерго –Альянс» м. Київ 26.03.2003 року договору  № 03/03-26 про уступку права  вимоги  боргу у відповідача  виникло  право  вимагати  від позивача  оплати 500 000 грн.  договір № 03/03-26 від 26.03.2003 року про уступку права вимоги  боргу не визнані недійсним , не розірвані до  направлення відповідачем заяви № 422 від 31.03.2003 року . Тому, як у позивача так і у відповідача станом на 31.03.2003 року були однорідні  зустрічні  вимоги –вимоги оплати 500 000 грн.  боргу . При наявності  між позивачем  та відповідачем  однорідних зустрічних  вимог станом на 31.03.2003 р. про оплату 500 000 грн. застосування п. 13 Порядку затвердженому постановою КМ України  № 1729 від 27.12.2001 року 100 %  оплату за природний газ грошима суперечило б ст. 217 ЦК України УРСР , яка надавала право  припинення зобов’язань  шляхом зарахування однорідного  зустрічного зобов’язання . За ієрархією нормативних актів  норма  Цивільного Кодексу  вище  від норми  встановленої постановою КМ України  і яка є підзаконним актом. При наявності , як у розглядаємому спорі , однорідних  зустрічних вимог ( грошових) , п. 13 Порядку , затвердженому постановою КМ України  № 1729 від 27.12.2001 року суперечить ст. 217 ЦК УРСР чинній на момент складання  відповідачем заяви № 422 від 31.03.2003 року  про зарахування однорідних  зустрічних  вимог. Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України  господарський суд  не застосовує акти державних  та інших органів , якщо ці акти не відповідають  законодавству України .  Вказане позбавляє суд можливості скористатися судом  правом наданим п. 1 ч. 1 ст. 83  ГПК України  для визнання недійсною з власної ініціативи заяви № 422 від  31.03.2003 року як такої , що суперечить  постанові КМ України № 1729 від 27.12.2001 року .

Відмова в позові  з вказаних  вище підстав не позбавляє  позивача права на повторне звернення  з позовом про захист своїх прав до суду з інших підстав ніж вказані в позовній заяві № 3/10-11044 від 19.10.2004 року .

В зв’язку із відмовою у позові , судові  витрати на підставі ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України  покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4-2,  4-3,  4-5,  20,  22,  33, 34, 36,  43, ч. 1,  5 ст.  49 ,  ст. 82,   83,   84,   115,  116  ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1.   В позові відмовити.

2.   Всі судові витрати покласти на позивача.

3. Копію даного рішення надіслати  позивачу, відповідачу, третім особам рекомендованим листом.

Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оголошено і підписано 12.02.2007р.

Суддя                        В. Білоус