ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.

№ 10/351

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г.,
Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на ухвалу

та на постанову
господарського суду Донецької області від 15.05.2007 р.
Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року

у справі
№ 10/351 господарського суду Донецької області

за позовом
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до

про
за скаргою

на дії
ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
стягнення суми боргу
ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя

за участю представників сторін:

позивача
Слюсар М.О.,

відповідача
ДВС
Коваль Л.Л.,
не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.05.2007 року у справі № 10/351 (суддя: Приходько І.В.),  залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року (судді: Волков Р.В., Запорощенко М.Д., Старовойтова Г.Я.) задоволено скаргу відповідача на дії ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя  та скасовано постанову про арешт майна боржника від 23.02.2007 року.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу та постанову скасувати, в задоволенні скарги на дії ДВС відмовити. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний  господарський суд, рішенням господарського суду Донецької області від 25.12.2006 року у справі № 10/351 позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 4033294,87 грн. боргу, 223186,84 грн. суми інфляції, 283138,80 грн. пені, 85993,38 грн. 3% річних та 25500 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.           13.02.2007 р. на підставі заяви позивача державний виконавець відкрив виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду у справі № 10/351.

23.02.2007 р. в.о. начальника ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя у зв’язку з примусовим виконанням наказів № 10/351, № 35/286, № 35/284, №35/287,  №35/285, №14/233 виніс постанову про арешт коштів боржника в розмірі 5116396,16 грн., яка надіслана для виконання до ЗАТ "Донгорбанк".

Окрім того,  23.02.2007 р. в.о. начальника ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя у зв’язку з примусовим виконанням наказів № 10/351, № 35/286, № 35/284, №35/287,  №35/285, №14/233 на підставі даних БТІ про наявність у боржника нерухомого майна виніс постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Цю постанову надіслано до державної нотаріальної контори № 1 у м. Маріуполь.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 13.02.2007 року, в ній зазначено строк на добровільне виконання рішення суду,  а саме –до 21.02.2007 року.

Статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Господарські суди оцінили, що виносячи 23.02.2007 р. постанову про накладення арешту на майно боржника, державний виконавець не пересвідчився чи здійсненні боржником дії спрямовані на добровільне виконання рішення суду.

Водночас, згідно ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"  у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, зазначені вимоги не були дотримані державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки відсутня постанова про об’єднання виконавчих проваджень у зведене провадження, а також державний виконавець наклав арешт на все майно боржника не зазначаючи в якому обсязі та розмірі.

Відповідно до вимог ст.ст. 62, 64 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення може бути звернено лише на майно боржника. З аналізу положень ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що звернення стягнення на майно включає наступні стадії: арешт (опис), вилучення та примусова реалізація майна.

При цьому, відповідно до довідки БТІ нерухоме майно, перелік якого наданий БТІ м. Маріуполя, є комунальною власністю та належить на праві власності Маріупольській міській раді, тобто фактично було накладено арешт на майно, що не належить стороні у даній справі.

За таких обставин, господарські суди прийшли до висновку, що постанова державного виконавця не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року у справі № 10/351 залишити без змін.

Головуючий,  суддя                                                                М. Михайлюк

Судді:                                                                                       Н. Дунаєвська

В. Рибак