ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2007                                                                                   Справа № 20/123

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Білецької Л.М. (доповідач),

суддів
Науменко І.М., Голяшкіна О.В.

при    секретарі    судового засідання:
Лазаренко П.М.

за  участю   представників сторін:

від позивача:
Яковець О.В., представник, довіреність №38-06 від 30.03.2006р.;

від відповідача:
Стрєльніков ЄА., представник, довіреність №б/н від 03.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “НФЗ”, м. Дніпропетровськ на дії ВДВС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська

на ухвалу
від  27.09.06р.

господарського суду
Дніпропетровської області

у справі
№ 20/123

за  позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерторгсервіс”, м. Дніпропетровськ

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “НФЗ”, м. Дніпропетровськ

про

стягнення заборгованості у сумі 98 876 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В  И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.06р. по справі №20/123  позовні вимоги   товариства з обмеженою відповідальністю  фірми “Інтерторгсервіс” м. Дніпропетровськ задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю  “НЗФ” м. Дніпропетровськ  на користь  позивача суму  основного   боргу в розмірі 39 200 грн. 00коп., витрати по сплаті державного мита та інформаційно –технічне забезпечення  процесу.

Ухвалою  господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.06р. розглянута скарга товариства з обмеженою відповідальністю  “НЗФ” м. Дніпропетровськ на дії  ВДВС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська , в задоволенні якої відмовлено з посиланням на відсутність будь – яких порушень з боку державних виконавців ВДВС у Жовтневому районі  м. Дніпропетровська.

Ухвала мотивована тим, що  виконавча служба своєчасно направила відповідачу постанову, і суд не вбачає вини виконавчої служби в тому що ТОВ “НФЗ отримало постанову тільки 21.07.2006р., навіть після цього ТОВ “НФЗ” не зверталось до виконавчої служби з заявою про відкладення проведення виконавчих дій.

Не погодившись з ухвалою  суду, товариство з обмеженою відповідальністю  “НЗФ” м. Дніпропетровськ звернулось з апеляційною скаргою. Скаржник вважає, що судом  порушені норми матеріального та процесуального права. Посилається на те , що без дотримання обов’язку посвідчення про отримання боржником копії постанови “Про стягнення виконавчого збору” та постанови від 11.07.2006р.  “Про накладення арешту на рахунки ТОВ “НФЗ” є неправомірними, оскільки порушують права передбаченні ст. 41 Конституції України та ст. 30 Закону. Посиланням ДВС і суду на те, що ТОВ “НФЗ” не зверталось із заявою про відкладення виконавчих дій, не є підставою для відхилення скарги, оскільки ТОВ “НФЗ” 28.07.2006р., тобто у встановлений Законом строк, звернулось за захистом до суду і вимагало відкладення виконавчих дій та поновлення строку на добровільне виконання рішення, між тим ані суд, ані ДВС не здійснили дій на захист порушених прав. Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням матеріального права, оскільки судом не прийнято до уваги пряму вказівку ч.1 ст.30 Закону “Про виконавче провадження”, відповідно до якої виконання рішення без пересвідчення про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження суперечить вимогам Закону. Отже, постанови державного виконавця від 11.07.2006р. “про стягнення виконавчого збору” та “про накладення арешту на рахунки на рахунки ТОВ “НФЗ” є незаконними та підлягають скасуванню, а виконавчий збір поверненню.  Просить ухвалу  скасувати та прийняти нову,  якою скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю  “НЗФ” м. Дніпропетровськ задовольнити.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.06р. апеляційна скарга прийнята до провадження, розгляд якої було   призначено на  30.01.07р., ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 15.02.2007р.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, але ухвала суду підлягає скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом  судового розгляду є скарга на дії державної виконавчої служби –вимога скасувати постанову про накладення арешту на грошові кошти відповідача(боржника) як такої, що постановлена з порушенням вимог закону ( він не отримував вчасно постанову про відкриття виконавчого провадження і не мав змоги добровільно виконати рішення суду); вимога повернути йому незаконно стягнутий виконавчий збір, оскільки рішення ним було виконано в добровільному порядку (редакція доповнень до скарги).

Суд першої інстанції розглянув тільки одну вимогу –про скасування постанови про накладення решту. Інша вимога залишилася поза його увагою і він її не вирішив по суті.

Відмовляючи в задоволенні першої і вимоги про скасування постанови про накладення арешту і правильно встановивши, що на момент розгляду цієї справи відповідач розрахувався з позивачем, суд помилково- з порушенням норм матеріального права, відмовив в задоволенні скарги, у той час, коли слід було припинити провадження в цій частині вимог з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. На це обґрунтовано звертав увагу суду в судовому засіданні першої інстанції представник державної виконавчої служби, який заявив відповідне клопотання про припинення провадження у справі. Відповідно до ст.38 цього ж Закону у разі закінчення виконавчого провадженні згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші, здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв’язку з завершенням виконавчого провадження.

З матеріалів справи видно, що на час розгляду справи і прийняття оспорюваної ухвали виконавче провадження уже було завершено фактичним повним виконанням судового рішення згідно з виконавчим документом, а відтак припинилася і чинність арешту майна, який оспорював боржник. Тобто, на час прийняття ухвали судом першої інстанції вже був відсутній предмет спору, що є підставою доля припинення провадження у справі в цій частині скарги відповідно до вимог п. 11 ч. 1ст. 80 ГПК України.

Що стосується вимоги про стягнення виконавчого збору, то вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий збір є винагородою органу державної виконавчої служби , яку він має право стягувати з боржника у випадку невиконання останнім рішення у строк, установлений для добровільного його виконання. З матеріалів справи видно, що державний виконавець встановив боржникові строк для добровільного виконання - 6 днів. Боржник дійсно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з пропуском терміну для добровільного виконання, але на протязі цього терміну- з моменту отримання постанови- він не виконав рішення суду і не заявив державному виконавцеві в порядку ч. 2 ст. 30 Закону “Про виконавче провадження” про поновлення йому терміну, встановленого для добровільного виконання рішення суду. За таких обставин немає підстав вважати, що рішення суду було виконане боржником в межах  строку для добровільного виконання судового рішення, а тому немає підстав і для стягнення виконавчого збору.

Керуючись ст.ст 103-105, 106, п. 11 ч. 1ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “НФЗ”, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.06р. у справі № 20/123-  скасувати.

В частині вимоги про скасування постанови від 11.07.2006р. –провадження по справі припинити на підставі п. 11 ч. 1ст. 80 ГПК України.

В частині вимоги  про стягнення виконавчого збору -  відмовити.

Постанова може бути оскаржена у місячний строк до Вищого господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                            Л.М.Білецька

Суддя                                                                                І.М.Науменко

Суддя                                                                                О.В.Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                                     О.В.Водопоєнко