СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 листопада 2007 року
Справа № 20-4/212

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

прокурор: не з'явився, Севастопольський транспортний прокурор;

представник позивача: Кухарєнко Віра Миколаївна, довіреність №  04-02   від 10.01.07,  Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

представник відповідача: Береговой Сергій Андрійович, довіреність №  б/н   від 21.05.07, Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство"

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Остапова К.А.) від 03 вересня 2007 року у справі №20-4/212

за позовом           Севастопольського транспортного прокурора (вул. Вороніна, 11, Севастополь, 99011)

в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а,Севастополь,99011)

до товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" (вул. Гер. Севастополя, 13, Севастополь, 99001)

про стягнення заборгованості в розмірі 126577,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Севастополя від 03 вересня 2007 року у справі № 20-4/212 (суддя Остапова К.А.) задоволено адміністративний позов Севастопольського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю „Севастопольський судоремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” про стягнення 126577,36 грн.

З товариства з обмеженою відповідальністю „Севастопольський судоремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” на користь Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів стягнуто суму штрафних санкцій в розмірі 126577,36 грн.

Постанова господарського суду мотивована тим, що відповідно до наданих товариством з обмеженою відповідальністю „Севастопольський судоремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” Севастопольському міському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіту форми 10 ПІ за 2006 рік у відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників складала 406 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів складав 16 місць від загальної кількості працюючих на підприємстві. Фактично на підприємстві працювало 8 інвалідів, отже відповідач має сплатити штрафні санкції за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2006 році.

Не погодившись з постановою суду, товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на той факт, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обов’язок підприємства зі створення місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Отже товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” вважає, що на нього покладена відповідальність за ненадання повноважними органами необхідної кількості інвалідів. Детальніше доводи викладені в апеляційній скарзі.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2007 року здійснена заміна судді Дугаренко О.В. на суддю Ткаченко М.І.

В судове засідання Севастопольський транспортний прокурор не з’явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2007 року та судовою повісткою.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства неприбутті у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

В судовому засіданні представником апелянта було заявлено клопотання про заміну відповідача по справі у зв’язку із правонаступництвом на товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство”.

Відповідно до положень статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у  разі  вибуття  або  заміни  сторони  чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

На підставі вказаної норми процесуального закону судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання.

Повторно переглянувши матеріали справи в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство”.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що:

-          згідно із звітом товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” за формою державної статистичної звітності № 10 ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2006 році середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві відповідача склала 406 осіб;

-          чотиривідсотковий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 16 осіб (406 х 4%);

-          фактично на підприємстві відповідача працювало 8 інвалідів, розмір середньої заробітної плати –15822,17 грн.;

-          розрахунок суми штрафних санкцій за нестворені 8 робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному 2006 році становив 126577,36 грн., яку самостійно товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” не сплатило.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про правомірність стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в України”.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону “Про основи соціальної захищеності інвалідів в України” для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Стаття 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачає, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному  підприємстві,  установі,  організації , у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом..

Відповідно до частини  1  статті  18 Закону України “Про основи соціальної   захищеності   інвалідів   в   Україні” забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості..

Пунктом 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 № 314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів”, яке діяло у період, за який проводиться стягнення штрафних санкцій, передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок, відповідно до висновків МСЕК.

Згідно з пунктом 5 вказаного Положення підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів передбачено, що на підприємства покладається обов'язок із створення за власні кошти у межах доведеного нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Положення робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Таким чином, з аналізу положень частин 2, 3 статті 13 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та пунктів 2, 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від З травня 1995 № 314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” вбачається, що фактичне робоче місце має бути створено з урахуванням фізичних можливостей певного інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології інваліда. Безпосереднє створення робочого місця для інваліда, а саме його пристосування для праці інваліда здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи.

Отже, умовою для створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може буде запропоновано, що унеможливлює створення відповідного робочого місця.

Безпосереднє працевлаштування інвалідів шляхом укладання трудового договору, відповідно до чинного законодавства, здійснюється підприємством, до якого направлено інваліда для працевлаштування.

Згідно з пунктом 12 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів обов'язок по виявленню інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації покладено на місцеві органи соціального захисту населення, а державна служба зайнятості, відповідно до пункту 12 вказаного Положення, сприяє працевлаштуванню інвалідів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у підприємства виникає обов'язок працевлаштувати інваліда при наявності відповідної пропозиції чи у разі звернення інваліда самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою організації робочих місць для працевлаштування інвалідів товариством з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” було проведено атестацію робочих місць інвалідів.

Згідно з актом атестації робочих місць інвалідів від 30 листопада 2005 року проведена атестація робочих місць інвалідів згідно з картами умов праці, висновками МСЄК, індивідуальними робочими інструкціями інвалідів, та затверджений перелік робочих місць для працевлаштування інвалідів.

На протязі 2006 року товариством з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” направлялись на адресу Севастопольського міського центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках по формі 3-ПН, а також картки вакансій.

Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” було вжито всіх передбачених законодавством заходів для забезпечення нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що місцевий господарський суд при прийнятті постанови не звернув уваги на те, що відповідно до наявного у матеріалах справи Статуту відповідача у новій редакції (дата реєстрації 19 грудня 2005 року) його назва змінилась: замість товариства з обмеженою відповідальністю „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство” на товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство”. Незважаючи не це, справа розглянута та постанова прийнята за участю товариства з обмеженою відповідальністю „Севастопольський судноремонтний завод „Лазарєвське Адміралтейство”, тобто, фактично, за участю іншої юридичної особи.

З огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповне  з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями  195, пунктом 3 статті 198, пунктом 4 статті 202, частиною 2 статті 205, статтею 207, частиною 5  статті 254  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" задовольнити.

2. Постанову господарського суду міста Севастополя від 03 вересня 2007 року у справі № 20-4/212 скасувати.

3. У задовленні позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                  О.Л. Котлярова

Судді                                                                                І.В. Антонова

М.І. Ткаченко