ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.

№ 23/560-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Панової І.Ю., Заріцької А.О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

на ухвалу

господарського суду м. Києва  від 24.04.2007

у справі

№ 23/560-б

за заявою

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТестТорг", м. Київ

про

банкрутство

за участю представників сторін:

від скаржника:

Куракін Ю.В. за дов. від
19.09.2006 №12206/9/10-009

від боржника:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 24.04.2007 (суддя: Демидова А.М.) затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута -ТОВ "ТестТорг", як
юридичну особу, провадження у справі припинено на підставі статей 32, 40 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Не погоджуючись з винесеною судом
ухвалою, Державна податкова інспекція (надалі -ДПІ) у Печерському районі м.
Києва звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою
про її скасування як такої, що винесена з порушенням норм матеріального і
процесуального права, та просить справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Порушення норм матеріального права
скаржник вбачає у тому, що оскаржувана ухвала винесена всупереч статтям 25, 32
Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом".

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Крім того, скаржник зазначає про
порушення судом статті 60 Господарського кодексу України, за приписами якої
ліквідація суб'єкта господарювання здійснюється ліквідаційною комісією, яка
утворюється власником (власниками) майна суб'єкта господарювання чи його (їх)
представниками (органами), або іншим органом, визначеним законом, якщо інший порядок
її утворення не передбачений цим Кодексом.

Невірне застосування судом норм
процесуального права скаржник обґрунтовує тим, що, оцінюючи докази, суд мав
прийняти до уваги подані до ДПІ у Печерському районі м. Києва податкові
декларації товариства за 2006 рік, в яких відображено як валовий дохід, так і
валові витрати у значних об'ємах, що свідчить про проведення ним
фінансово-господарської діяльності із значними оборотними коштами; в порушення
статті 33 Господарського процесуального кодексу України голова ліквідаційної
комісії зобов'язаний був надати докази відсутності платоспроможності боржника,
а суд згідно зі статтею 34 цього Кодексу
повинен був врахувати, що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу
належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого
господарського суду України від 26.11.2007, надіслана сторонам у справі
-29.11.2007), проте, боржник не скористався наданим йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу України правом щодо участі у засіданні
суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права,
вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника скаржника,
обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для
її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 41
Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду            м.
Києва від 17.11.2006 на підставі статті 51 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "ТестТорг" (надалі -ТОВ
"ТестТорг") в особі голови ліквідаційної комісії порушено справу про
банкрутство вказаного товариства, введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів заявника (боржника) до закінчення провадження у справі, введено
процедуру розпорядження майном.

Постановою господарського суду м.
Києва від 28.11.2006 ТОВ "ТестТорг" визнано банкрутом, припинено
процедуру розпорядження майном боржника, відкрито ліквідаційну процедуру,
призначено ліквідатором ТОВ "ТестТорг"  ОСОБА_1, зобов'язано ліквідатора у 5-ти
денний  строк з дня винесення постанови
про визнання боржника банкрутом подати до офіційного друкованого органу
оголошення; зобов'язано ліквідатора надати суду ліквідаційний баланс та звіт
ліквідатора до 28.11.2007 року тощо.

Провадження у справі про
банкрутство ТОВ "ТестТорг" № 23/560-б здійснюється з
урахуванням особливостей, визначених щодо процедури банкрутства, яка ведеться
при порушенні провадження за заявою керівних органів боржника або голови
ліквідаційної комісії боржника в порядку статті 51 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 цієї статті
якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про
ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа
ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених
обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в
господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої
юридичної особи.

Згідно з частиною 2 зазначеної
статті за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство
юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів,
господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває
ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора.

Господарський суд м. Києва при
винесенні оскаржуваної ухвали виходив із того, що майнових активів банкрута,
достатніх для задоволення вимог кредитора, не виявлено, погашення вимог
кредитора не відбулося за недостатністю майна, у зв'язку з чим дійшов висновку
про ліквідацію ТОВ "ТестТорг" і припинення провадження у справі по
банкрутство.

Проте, до такого висновку місцевий
господарський суд дійшов передчасно без урахування того, що статтею 51 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" встановлені особливості застосування процедури банкрутства до
боржника, що ліквідується власником.

Обов'язки особи, що прийняла
рішення про припинення юридичної особи встановлені у статті 105 Цивільного
кодексу України, серед яких зазначено: негайне письмове повідомлення учасниками
юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної
особи, органу, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до Єдиного
державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі
припинення; призначення комісії з припинення юридичної особи (ліквідаційна
комісія, ліквідатор тощо), яка поміщає в друкованих засобах масової інформації,
в яких публікуються  відомості про
державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення
юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї.

Цей строк не може становити менше
двох місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи.
Комісія вживає усіх можливих заходів щодо виявлення кредиторів, а також
письмово повідомляє їх про припинення юридичної особи.

Відповідно до вимог частини 1
статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується: за рішенням
її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими
документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було
створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших
випадках, передбачених установчими документами; за рішенням суду про визнання
судом недійсною державної реєстрації юридичної особи.

У силу частини 3 цієї статті, якщо
вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів,
юридична особа  ліквідується в порядку,
встановленому законом про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом.

Крім загальних правил щодо порядку
припинення юридичних осіб, передбачених статтею 105 Цивільного кодексу України,
цей Кодекс встановлює і спеціальні правила порядку ліквідації юридичної особи,
які спрямовані на забезпечення прав та інтересів кредиторів. Комісія з
припинення юридичної особи (ліквідаційна комісія), яка створюється і дії на
попередніх етапах відповідно до статей 105, 110 Цивільного кодексу України,
обов'язково складає після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами
проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна
юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а
також про результати їх розгляду.

Відповідно до вимог частини 1
статті 111 Цивільного кодексу України проміжний ліквідаційний баланс
затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про
ліквідацію юридичної особи.

На етапі затвердження проміжного
ліквідаційного балансу з'ясовуються питання про достатність чи недостатність в
юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів, у
разі недостатності яких ліквідаційною комісією здійснюється продаж майна
юридичної особи.

За недостатньої вартості майна
ліквідаційна комісія має діяти відповідно до правил статті 110 Цивільного кодексу
України, яка приписує в цьому випадку здійснювати ліквідацію в порядку,
передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом".

Зазначені норми цивільного
законодавства кореспондуються і з приписами статті 60 Господарського кодексу
України, яка регулює загальний порядок ліквідації суб'єкта господарювання.

Враховуючи викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що з'ясування питань про
недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів,
звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі
про банкрутство боржника в порядку статті 51 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  можливе лише після виконання вищенаведених
приписів законодавства.

Із наданої до господарського суду
заяви голови ліквідаційної комісії ТОВ "ТестТорг" про порушення
справи про банкрутство вбачається, що серед додатків відсутні докази:
розміщення в друкованих засобах масової інформації повідомлення про припинення
юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї;
повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію товариства у
встановленому законодавством порядку, та не доданий проміжний ліквідаційний
баланс, складений відповідно до вимог частини 1 статті 111 Цивільного кодексу
України, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв
рішення про ліквідацію юридичної особи.

Зазначені документи не витребувані
господарським судом м. Києва в ухвалі від 17.11.2006 про порушення провадження
у справі про банкрутство, що свідчить про невстановлення судом першої інстанції
обставин, які входять до предмету доказування у даній справі.

У касаційній скарзі ДПІ у
Печерському районі м. Києва посилається на те, що судом не були з'ясовані
ознаки неспроможності боржника, обставини наявності або відсутності
підприємницької діяльності товариства та його неплатоспроможності на час
порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно зі статтею 1 Закону України
"Про відновлення платоспро-можності боржника або визнання його
банкрутом" неплатоспроможність - неспроможність суб'єкта підприємницької
діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові
зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також
виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як
через відновлення платоспроможності.

Отже, неплатоспроможність боржника
повинна бути обов'язково доведена перед судом заявником шляхом подання доказів,
які засвідчують відсутність коштів на рахунках або відсутність активів боржника.

З огляду на встановлені
процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції,
остання позбавлена можливості надати оцінку доводам скаржника про здійснення
товариством фінансово-господарської діяльності, в результаті яких воно отримало
значні суми коштів.

А відтак, вказані обставини мають
бути ретельно досліджені судом першої інстанції.

Окрім того, як вбачається з
матеріалів справи, ТОВ "ТестТорг" зареєстровано Печерською районною у
м. Києві державною адміністрацією і згідно довідки знаходиться на обліку
платників податків у ДПІ у Печерському районі м. Києва, попри це, суд не
звернув уваги на те, що у звіті ліквідатора зазначено про факт відсутності
заборгованості товариства по сплаті податків та зборів (обов'язкових платежів),
який засвідчується довідкою ДПІ у Деснянському районі м. Києва. Остання також
відсутня в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції передчасно
припинено провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ "ТестТорг"
та здійснено його ліквідацію.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11
"Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Ухвала суду про затвердження звіту
ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення юридичної особи боржника є за
своєю правовою природою судовим рішенням, в якому необхідно повно відобразити
обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності
та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала цим вимогам не
відповідає, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а справа -передачі на розгляд
до господарського суду            м.
Києва.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119-11113 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському районі м. Києва -задовольнити.

Ухвалу господарського суду м.
Києва  від 24.04.2007 у справі                    № 23/560-б  -скасувати, а справу передати на розгляд до
господарського суду м. Києва.

Головуючий, суддя
І.Панова

Суддя
А. Заріцька

Суддя
Л. Продаєвич