АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2007
№ 26/192-22/155

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Кошлій Р.В. (довір. № 221 від
31.01.06

відповідача - 1. не з'явився

2. не
з'явився

третьої особи -           1. ОСОБА_3(довір. від 10.01.07)

2. не з'явився

3. не
з'явився

4. не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Альфа-Приват"

на рішення Господарського суду м.Києва від
19.10.2007

у справі № 26/192-22/155

за позовом                               Акціонерного
комерційного банку "ТАС-Комерцбанк"

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комерційний центр
"Новас"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Новас"

третя особа відповідача           Товариство з обмеженою відповідальністю
"Альфа-Приват"

Фізична особа ОСОБА_1

третя особа позивача                     Товариство з обмеженою
відповідальністю "Селтон"

Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2

про                                                  визнання недійсним
правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
19.06.06 у справі           № 26/192
задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного банку „ТАС-Комерцбанк”,
визнано недійсним правочин - договір купівлі-продажу від 17.09.02 нежитлового
приміщення загальною площею 95,7 кв.м., що складає 19/100 часток від всього
домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10-В, літера
„В”, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю
„Науково-виробничий комерційний центр „Новас” і Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія „Новас”, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Науково-виробничий комерційний центр „Новас” та Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас” на користь Акціонерного
комерційного банку „ТАС-Комерцбанк” 203 грн. судових витрат.

Постановою Вищого господарського
суду України від 27.01.07 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від
19.06.06 у справі                   № 26/192, справу передано на новий
розгляд до Господарського суду міста Києва. Постанова ґрунтується на тому, що
суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не перевірив, кому
належить на праві власності нежитлове (вбудоване) приміщення загальною площею
95,7 кв.м., що складає 19/100 часток від всього домоволодіння, яке знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10-В.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.10.07 у справі
№ 26/192-22/155 задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного
банку „ТАС-Комерцбанк”, визнано недійсним правочин - договір купівлі-продажу
від 17.09.02 нежитлового приміщення загальною площею 95,7 кв.м., що складає
19/100 часток від всього домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Пирогова, 10-В, літера „В”, укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Науково-виробничий комерційний центр „Новас”, стягнуто з
Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничий комерційний центр
„Новас” та Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас” на користь
Акціонерного комерційного банку „ТАС-Комерцбанк” по 42,50 грн. державного мита
та по 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що з метою забезпечення виконання відповідачем-2
зобов'язань по кредитному договору № 136-К/30 від 19.08.02, між позивачем та
відповідачем-1 укладено договір іпотеки. Відповідно до Договору іпотеки
відповідач-1 передав в заставу позивачу належне на праві власності майно -
нежиле приміщення по вул. Пирогова, 10-В в місті Києві.

17 вересня 2002 року між
відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір купівлі - продажу
приміщення за адресою м. Київ, вул. Пирогова, 10-В.

Суд вважає, безпідставними та необгрунтованими,
посилання третьої особи -1 на те, що спірний договір купівлі - продажу, є
чинним з тих підстав, що на момент укладання останнього не було здійснено
внесення відомостей до Єдиного реєстру заборони відчуження майна, про
знаходження зазначеного майна під заставою та заборону останнього на
відчуження.

Відповідно до пункту 11.1 договору
іпотеки заставодавець (відповідач -1)
зобов'язаний не відчужувати предмет застави (будь-яку його частину).

Таким чином, обов'язок
відповідача-1 щодо не відчуження предмету застави, прямо передбачений умовами
Договору іпотеки.

Відповідач-1 всупереч умовам
Договору іпотеки та взятим на себе зобов'язанням уклав з відповідачем-2 Договір
купівлі - продажу майна, що є предметом застави, та реалізував вказане майно
без згоди заставодержателя.

Суд першої інстанції вважає
неправомірною подальшу реалізацію з боку ТОВ „Науково-виробничий комерційний
центр „Новас” нежилого приміщення по вул. Пирогова, 10-В в місті Києві, що
являється предметом застави, Товариству з обмеженою відповідальністю „Альфа -
Приват” на підставі Договору купівлі - продажу від 11.12.2002.

Згідно зі статтею 17 Закону України
„Про заставу” заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя за умови переходу до нового заставодавця основного боргу,
забезпеченого заставою.

Оскільки, позивач не надавав
відповідачу-1 згоди на відчуження заставленого майна, укладання правочину щодо
відчуження заставодавцем-відповідачем-1 майна без згоди заставодержателя
суперечить вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю
„Альфа-Приват” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва
від 19.10.07 та прийняти нове, яким відмовити Акціонерному комерційному банку
„ТАС-Комерцбанк” у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю „Альфа-Приват” вказує на те, що нежиле приміщення №
18 в будинку 10-В по вул. Пирогова в м. Києві під час укладення спірного
договору в заставі у позивача не знаходилось, а тому визнавати спірний договір
недійсним за цих обставин нема правових підстав.

Розширений витяг з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.10.06 № 9717431, наданий ДП
„Інформаційний центр” підтверджує той факт, що на момент укладення спірного
договору  приміщення в заставі у банку не
перебувало та в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна не знаходилось. Згідно з записами 1, 2, 3 розширеного витягу
від 26.10.06 на нежиле приміщення, власником якого є ТОВ „Альфа-Приват” (третя
особа-1) постановами ВДВС Шевченківського району міста Києва у травні, липні та
листопаді 2004 року накладено арешт. В грудні 2004  арешти знято, записи вилучено. 17.01.05,
майже через три роки після посвідчення договору застави, приватний нотаріус
ОСОБА_4 в порушення вимог законодавства реєструє запис, в якому безпідставно
чомусь вказує власником приміщення ТОВ „НВКЦ „Новас” і зазначає на наявність
заборони на приміщення. Запис зроблено через три роки після укладення договору
застави, коли приміщення не знаходилося в заставі у зв'язку з проведенням
розрахунків з позивачем за кредитним договором і власником приміщення була інша
юридична особа. На момент укладення спірного договору і до 2005 року приміщення
в заставі не знаходилось.

Розгляд апеляційної скарги призначено
на 10.12.07. У зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідачів
та третіх осіб розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.12.07.

В судове засідання 19.12.07
апеляційної інстанції не з'явилися представники відповідачів та третіх осіб
2-4, заяв, клопотань про неможливість прийняти участь в судовому засіданні не
надали.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення учасників судового процесу про дату та
час розгляду справи, явка представників сторін у судове засідання  не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає
можливим розглянути апеляційну скаргу на наявними у справі документами без
представників відповідачів та третіх осіб 2-4.

Дослідивши доводи апеляційної
скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача
та третьої особи колегія суддів встановила наступне:

19.08.02 між Акціонерним комерційним
банком „ТАС-Комерцбанк” і  Товариством з
обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас” укладено кредитний договір №
136-К/30, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії, а позичальник
зобов'язався повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити
відсотки за користування кредитною лінією та виконати свої зобов'язання у
повному обсязі у строки, передбачені договором. Розмір кредитної лінії згідно
договору складає 4 540 000 грн. зі строком користування з 20.08.02 до 18.08.03.

Пунктом 1.4 договору сторонами
встановлена плата за користування кредитною лінією в розмірі 25% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору № 136-К/30 від 19.08.02 між Акціонерним
комерційним банком „ТАС-Комерцбанк” і
Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничий комерційний
центр „Новас” укладено договір іпотеки, відповідно до якого заставодавець
передає в заставу заставодержателеві належне йому на праві власності нерухоме
майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 95,70 кв.м., що знаходиться за
адресою:м. Київ, вул. Пирогова, 10, літера „В”. Дане приміщення належить ТОВ
„Науково-виробничий комерційний центр „Новас” на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 08.12.98 та свідоцтва про власність від 09.12.98,
виданого Фондом державного майна України в Радянському районі м. Києва ПП „НВКЦ
„Новас”. ТОВ „НВКЦ „Новас” створено шляхом реорганізації ПП „НВКЦ „Новас”, що
підтверджується статутом ТОВ НВКЦ „Новас”.

У зв'язку з невиконанням Товариством
з обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас” взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис про стягнення на користь Акціонерного
комерційного банку „ТАС-Комерцбанк”  з
ТОВ „НВКЦ „Новас” за рахунок заставленого нерухомого майна коштів на загальну
суму 5 036 375,16 грн.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 04.08.05 у справі             №
15/54-б ТОВ „НВКЦ „Новас” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_5.

Листом № 18/04-15 від
03.04.06 ліквідатор ТОВ „НВКЦ „Новас” повідомив АКБ „ТАС-Комерцбанк” про
договір купівлі-продажу від 17.09.02, укладений між ТОВ „Науково-виробничий
комерційний центр „Новас” і ТОВ „Компанія „Новас”.

Акціонерний комерційний банк
„ТАС-Комерцбанк” звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 17.09.02 нежитлового приміщення загальною площею 95,7 за
адресою: м. Київ,  вул. Пирогова, 10-В.

Пункт 1 роз'яснення Вищого
господарського суду № 02-5/111 від 12.03.99 „Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” передбачає, що
вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод
вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за
угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини,
що мають значення для правильного вирішення спору.

В п. 10 цього роз'яснення вказується
на те, що відповідність чи не відповідність угоди вимогам законодавства має
оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент
укладення спірної угоди.

Згідно статті 4 Цивільного кодексу
УРСР, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених
законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені
законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства
породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і
обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод ,
хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору № 136-К/30 від 19.08.02 між АКБ
„ТАС-Комерцбанк” і  ТОВ
„Науково-виробничий комерційний центр „Новас” укладено договір іпотеки,
відповідно до якого заставодавець передає в заставу заставодержателеві належне
йому на праві власності нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення площею
95,70 кв.м., що знаходиться за адресою:м. Київ, вул. Пирогова, 10, літера „В”.
Пункт 3.2 даного договору передбачає, що у зв'язку із посвідченням цього
договору до його припинення накладається заборона відчуження предмету застави,
пунктом 11.1 встановлений обов'язок заставодавця не відчужувати предмет застави
(будь-яку частку).

Згідно з пунктом 18 даного
договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального
посвідчення. Договір діє до повного виконання кожним з позичальників умов усіх
зобов'язань.

Застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими
кредиторами.

Стаття 17 Закону України „Про
заставу” передбачає, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки
за згодою заставодержателя за умови переходу до нового заставодавця основного
боргу, забезпеченого заставою. Стаття 34 даного Закону надає право заставодавцю
реалізувати за письмовою згодою заставодержателя предмет застави з переведенням
на набувача основного боргу, забезпеченого заставою.

Всупереч умовам Договору іпотеки та
взятим на себе зобов'язанням ТОВ „НВКЦ „Новас” уклав з ТОВ „Компанія „Новас”
(відповідачем-2) Договір купівлі - продажу майна від 17.09.02, що є предметом
застави, та реалізував вказане майно без згоди заставодержателя.

Відповідно до пункту 1.1 договору
купівлі-продажу, укладеного між ТОВ „Науково-виробничий комерційний центр
„Новас” і ТОВ „Компанія „Новас”, продавець (ТОВ „НВКЦ „Новас”) зобов'язується
передати у власність покупця (ТОВ „Компанія „Новас”) нежитлове приміщення
загальною площею 95,7 кв.м., що складає 19/100 часток від всього володіння, яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10-В, літера „В”, а покупець
зобов'язується прийняти вказане приміщення і сплатити ціну відповідно до умов,
що визначені в цьому договорі та пройти реєстрацію у бюро технічної
інвентаризації. Передача нежитлового приміщення підтверджується актом
прийому-передачі від 19.09.02.

На виконання вказівок Постанови
Вищого господарського суду України від 27.02.2007, на підставі статті 27 ГПК
України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2 Товариство з
обмеженою відповідальністю „Альфа - Приват”.

В апеляційній скарзі ТОВ „Альфа -
Приват” вказує на те, що Розширений витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна від 26.10.06 № 9717431, наданий ДП „Інформаційний
центр” підтверджує той факт, що на момент укладення спірного договору  приміщення в заставі у банку не перебувало та
в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не
знаходилось. Тільки 17.01.2005 року майже через три роки після посвідчення
договору застави, приватний нотаріус ОСОБА_4 в порушення вимог законодавства
реєструє запис, в якому вказує власником приміщення у ТОВ „НВКЦ” „Новас” коли
приміщення вже не знаходилося в заставі у зв'язку з проведенням розрахунків з
Позивачем за кредитним договором і власником приміщення була інша юридична
особа і вказує на наявність заборони на приміщення.

Відповідно до довідки приватного
нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4  приміщення, що розташоване за адресою: м.
Київ, вул. Пирогова, 10-В, власником якого є ТОВ „НВКЦ „Новас”, перебуває під
забороною, накладеною 19.08.02 приватним нотаріусом. Цю заборону накладено у
зв'язку з посвідченням 19.08.02 договору іпотеки даного нерухомого майна.
Зазначений договір іпотеки укладено для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ
„НВКЦ „Новас” перед АКБ „ТАС-Комерцбанк” (т.1 а.с. 19).

Згідно довідки ДП „Інформаційний
центр” № 01-11/1662 від 03.10.07 приватним нотаріусом ОСОБА_4 19.08.02 внесено
запис  до Реєстру про заборону відчуження
не житлового приміщення на підставі договору іпотеки від 19.08.02, на 03.10.07 даний
запис є чинним.

Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації речових прав на нерухоме майно надало суду першої
інстанції відомості про те, що станом на З травня 2007 року нежиле приміщення
18 загальною площею 95,7 кв.м., цокольного поверху ( в літ.Г), яке знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10-В, на праві власності зареєстроване за
ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 27 вересня 2005р.

В матеріалах справи міститься копія
виконавчого напису від 13.08.04 приватного нотаріуса          ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки,
нотаріально посвідченого 19.08.02, щодо звернення стягнення на майно належне
ТОВ „НВКЦ „Новас”, яке є майновим поручителем боржника ТОВ „Компанія „Новас”,
для стягнення заборгованості за зобов'язанням згідно кредитного договору № 136-К/30
від 19.08.02, а тому твердження ТОВ „Альфа - Приват” щодо проведених
розрахунків ТОВ „Компанія „Новас” є безпідставними.

Відповідно до статті 32 Закону
України „Про заставу” договір про іпотеку повинен бути нотаріально посвідчений.
Державний нотаріус, якщо це передбачено договором, одночасно з посвідченням
договору накладає заборону на відчуження предмета іпотеки. Якщо такий договір
посвідчено приватним нотаріусом, підставою для накладення державним нотаріусом
заборони є повідомлення приватного нотаріуса про посвідчення ним договору, яким
передбачається накладення заборони відчуження. При зміні змісту забезпеченого
іпотекою зобов'язання, а також при переході права власності на предмет іпотеки
від заставодавця до іншої особи, провадиться відповідний запис у Книзі запису
застав. Порушення вказаної вимоги тягне за собою недійсність вчинених змін.

Стаття 16 даного Закону встановлює,
що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли
договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору. Договір іпотеки укладено між АКБ „ТАС-Комерцбанк” і
ТОВ „НВКЦ  „Новас” 19.08.02, нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом 19.08.02, тому право застави виникло саме з
19.08.02. Крім того, як зазначено вище стаття 17 і 34 даного Закону надають
заставодавцю право відчужувати заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя.

Стаття 48 Цивільного кодексу УРСР,
встановлює загальні підстави і наслідки недійсності угод, за якими недійсною
визнається угода, що не відповідає вимогам закону. Правило встановлене цією
нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з
порушенням закону, тому колегія суддів дійшла висновку про недійсність договору
купівлі-продажу від 17.09.02, укладеного між ТОВ „НВКЦ „Новас” і ТОВ „Компанія
„Новас”.

Суд першої інстанції в своєму
рішенні посилається на Закон України „Про іпотеку”, що є помилковим, оскільки
даний Закон набрав чинності з 01.01.2004 року, а відповідно до статті 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

АКБ „ТАС-Комерцбанк” в позовній заяві
посилається на статтю 261 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що
перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 267 даного Кодексу якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про
позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про
застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення,
якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність,
встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Стаття 76 Цивільного кодексу УРСР
встановлює, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення
права на позов. Право  на позов виникає з
дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Загальний строк для захисту права встановлений статтею 71 даного Кодексу і
складає три роки.

АКБ „ТАС-Комерцбанк” дізнався про
наявність оспорюваного договору купівлі-продажу від 17.09.02 з листа № 18/04-15
від 03.04.06 ліквідатора ТОВ „НВКЦ „Новас”, який і надав копію даного договору
позивачу (т.1 а.с. 27). З позовом АКБ „ТАС-Комерцбанк” звернувся до
Господарського суду міста Києва 19.04.06, а тому судом першої інстанції
правомірно прийнято до розгляду даний позов, як такий що поданий в межах
строку, передбаченого статтею 71 Цивільного кодексу УРСР.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста
Києва від 19.10.07 у справі                № 26/192-22/155 відповідає фактичним
обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
19.10.07 у справі          №
26/192-22/155 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю „Альфа-Приват” без задоволення.

2. Матеріали справи № 26/192-22/155
повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

25.12.07 (відправлено)