ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
08.11.07                                                                                           Справа  № 19/197
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВКЗ-Дебют», с.Владиславівка Млинівського району Рівненської області

на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.07.2007р.

у справі № 19/197

за позовом Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»в особі Рівненської філії ВАТ АТ «Укргазбанк», м.Рівне

до Приватного підприємства «ВКЗ-Дебют», с.Владиславівка Млинівського району Рівненської області

про стягнення 540497,75 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Пашкова Н.І. - представник.

від відповідача не з»явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03.07.2007р. у справі № 19/197 задоволено позов Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»в особі Рівненської філії ВАТ АТ «Укргазбанк», м.Рівне та стягнуто з Приватного підприємства «ВКЗ-Дебют», с.Владиславівка Млинівського району Рівненської області 540497,75 грн. суми заборгованості за кредитним договором № 83/06/К від 12.05.2006р.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з приписів ст.ст.526, 611 Цивільного кодексу України, п.2 ст.218 Господарського кодексу України та того, що відповідач не надав доказів сплати боргу.

Скаржник, відповідач у справі, з рішення місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, у позові відмовити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції в порушення ст.ст.22,69,77 ГПК України прийняв рішення при відсутності представника відповідача та не застосував норму ст.551 ЦК України - не зменшив розміру стягуваної пені.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. З приводу нез»явлення в судове засідання представника скаржника розгляд справи двічі відкладався за клопотаннями відповідача ухвалами суду від 27.09.2007р. та від 18.10.2007р. Про причини неявки представника в судове засідання 08.11.2007р. відповідач не повідомив.

Виходячи з приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вбачає за можливе розглянути справу при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, 12.05.2006р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 83/06/К, із змінами і доповненнями внесеними додатковими угодами № 1 від 24.05.2006р., № 2 від 08.06.2006р., № 3 від 10.10.2006р., за умовами якого позивач надав відповідачу кредит для поповнення обігових коштів для виробничих витрат, пов'язаних із закупівлею ПММ, міндобрив, насіння, запасних частин, обладнання тощо в сумі 500000,00 грн. на строк з 12.05.2006р. по 11.05.2007р. із сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 18% річних.

Позивачем зобов'язання по кредитному договору виконані, що підтверджується випискою з рахунку позичальника - відповідача.

Позичальник зобов'язувався використати кредит на зазначені у п.1.1 договору цілі і повернути його в сумах та у строки, передбачені п.3.3.1 (згідно з графіком) на рахунок банку. Окрім того, позичальник зобов'язувався сплачувати проценти за кредит щомісячно, виходячи із 18% річних, не пізніше останнього банківського дня місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту або день дострокового розірвання договору.

Згідно з п.3.3.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки 19% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, станом на 17.04.2007р. сума заборгованості позичальника перед банком становить:

- заборгованість за кредитом - 489296,00 грн. (в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 364296,00 грн.);

- прострочені відсотки - 34022,46 грн.;

- пеня за простроченими відсотками та кредитом - 17179,29 грн.

Загальна сума боргу складає 540497,75 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком вимог та випискою про рух коштів з особового рахунку відповідача.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до пункту 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Докази сплати боргу у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не застосував норму ст.551 Цивільного кодексу України, яка підлягала застосуванню у даному випадку і якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і в порушення цієї норми не зменшив розміру пені, не приймаються судом до уваги, оскільки зменшення розміру неустойки є правом, а не обов»язком суду; відповідач не обґрунтував наявності обставин, які б свідчили про необхідність зменшення розміру нарахованої за кредитним договором пені. Крім того, вказана норма не підлягає застосуванню у даному випадку ще й з тієї підстави, що згідно з договірними відносинами, які існують між позивачем та позичальником –відповідачем останній відповідно до умов п.6.3 кредитного договору за порушення строків (визначених в цьому договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом зобов'язаний сплатити Банку штрафні санкції (неустойку) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачуються штрафні санкції (неустойка), обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочки виконання зобов'язань від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості. Вказана умова договору не суперечить чинному законодавству, оскільки статтею 231 ГК України, передбачено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ч.4 ст.231), штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договорома (ч.6 ст.231). Відповідно до п.6.2 кредитного договору сторони домовились, що під збитками вони розуміють неодержані доходи (втрачена вигода), які сторона мала право одержати у разі належного виконання зобов'язання за цим договором другою стороною (нараховані проценти за користування кредитом); витрати, здійснені сторонами за цим договором; заборгованість за цим договором в повному обсязі (сума кредиту, проценти за користування кредитом). Таким чином, штрафні санкції (неустойка) не входять до категорії збитків (втраченої вигоди), а є безпосередньо відповідальністю боржника за неналежне виконання умов договору, а отже і підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.624 Цивільного кодексу України, в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відтак, судом першої інстанції позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу в повному обсязі у розмірі 540497,75 грн. задоволені правомірно.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції припустився порушення ст.22,69,77 ГПК України, оскільки в силу нез»явлення в засідання представника відповідача повинен був відкласти розгляд справи за його клопотанням, не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими, відтак не спростовують законності судового рішення. Відкладення розгляду справи є правом, а не обов»язком суду. Згідно з ст.77 ГПК України суд відкладає розгляд справи, коли спір з якихось причин не може бути вирішений в даному судовому засіданні. У даному випадку, виходячи з сукупності наявних доказів у справі та припису ст.75 ГПК України, за якою у разі неявки сторін суд вправі справу розглянути за наявними в ній матеріалами, спір міг бути вирішений в даному судовому засіданні. Відхилення судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з мотивів документального не підтвердження поважності причини нез»явлення в судове засідання, закінчення встановленого ст.69 ГПК України двомісячного строку вирішення спору, та з тієї підстави, що розгляд справи за клопотанням відповідача уже відкладався і відповідно до ст.75 ГПК України спір може бути розглянутий за відсутності представника відповідача, є достатньо вмотивованим.

Таким чином, скаржник не навів жодних юридично обгрунтованих підстав, які б свідчили б про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при вирішенні спору. Судом першої інстанції були в повному обсязі встановлені всі обставини справи, дана вірна правова оцінка доказам у справі, вірно застосовані норми права, виходячи з принципу законності та справедливості, внаслідок чого відповідно до ст.75 ГПК України справу було розглянуто за наявними в ній матеріалами і винесено обґрунтоване та законне рішення.

За наведених обставин підстави для задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення Господарського суду Рівненської області відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Рівненської області від 03.07.2007р. у справі № 19/197 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.