КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2007                                                                                           № 35/319

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій  Л.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Гольцової  Л.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ЦимбалістВ.В. – заст. нач. відділу правової та претенз. роботи, дов. № 155/1/11-5027 від 06.09.2007,

від відповідача - ВергелесН.С. – директор,

ШубінС.М. – представник, дов. № 135 від 27.08.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КП "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.10.2007

у справі № 35/319 (Літвінова М.Є.)

за позовом                               КП "Київжитлоспецексплуатація"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Госптовари"

про                                                  стягнення 48426,89 грн.

На підставі ст.ст.77,99 ГПК України 27.11.2007 розгляд справи було відкладено на 18.12.2007.

Розпорядженнями Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2007 № 01-23/1/1 та від 18.12.2007 № 01-23/1/1 склад колегії суддів змінювався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2007 у справі №35/319 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що на підтвердження позовних вимог представником позивача було надано довідку позивача про заборгованість відповідача, витяг зі звіту про оцінку нежитлової будівлі КП „Київжитлоспецексплуатація”, розташованої за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 39, літ. А, складений ТОВ „Міжнародний бізнес центр” в 2004 р., лист-інформація позивача від 19.07.2007 № 155/1/05-2438, направлений Головному управлінню комунальної власності м. Києва, розрахунок плати за фактичне використання нежитлових приміщень за лютий 2007 р., однак вказані документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів, оскільки відповідно до умов договору № 03/1266 сторони погодили орендну плату в розмірі 1 242,12 грн.; як вбачається з наданих суду доказів, позивач протягом дії договору № 03/1266 не звертався до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до цього договору відносно розміру орендної плати; на виконання п. 6.3 договору № 03/1266 відповідачем здійснювалась сплата орендної плати за фактичне користування об’єктом оренди в розмірі, встановленому цим договором, що підтверджується копіями платіжних доручень за період з січня 2007 р. по липень 2007 р.; крім того, відповідачем були надані акти надання послуг з використання нежитлового приміщення за період з січня 2007 р. по квітень 2007 р, підписані повноважними представниками сторін.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2007 у справі № 35/319 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що відповідач не сплачує за фактичне використання нежитлового приміщення за період з 15.03.2007 по 30.06.2007 і має заборгованість в сумі 48 426,89 грн.

На думку позивача, суд першої інстанції неправильно застосував норму ч. 2 ст. 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та положення п. 1.3 договору № 03/1266, якими передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством.

Заявник вказує, що судом при прийнятті рішення не врахована Методика розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затверджена рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, згідно з якою позивачем був змінений розмір орендної плати.

Позивач також зазначає, що звертався до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до умов договору оренди відносно розміру орендної плати в листі за № 155/05-2819 від 17.10.2006, до якого була додана додаткова угода щодо внесення змін до п. 1.3 договору № 03/1266.

Позивач стверджує, що судом першої інстанції порушено норми ст.ст. 47, 43 ГПК України.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

На виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у справі № 35/319 позивачем 21.11.2007 були подані додаткові докази.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи подані докази, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 48 426,89 грн. за період з 15.03.2007 по 30.06.2007 та судових витрат.

Згідно з договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № 0427 від 01.07.2000 Управління майном та орендних відносин Ватутінської районної у м. Києві державної адміністрації, за договором орендодавець, на підставі розпорядження Ватутінської районної державної в м. Києві адміністрації від 26.02.1997 № 044 передає, а відповідач, за договором орендар, приймає в орендне користування нежитлове приміщення, що знаходиться на просп. Лісовому, 39, загальною площею 294,6 кв.м., для розміщення магазину госптоварів.

17.12.2003 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про зміни № 03/1266 до договору від 01.07.2000 № 0427 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) будинку № 39 на проспекті Лісовому (далі – договір № 03/1266), якими договір № 0427 викладено в іншій редакції, відповідно до якої позивач, за договором орендодавець, на підставі ч. 1 ст. 23 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, протоколу засідання міської комісії по розгляду питань щодо використання нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва від 09.07.2002 № 5, пункт 23, та договору оренди від 01.07.2000 № 0427 передає, а відповідач, за договором орендар, приймає в оренду нежитлове приміщення, вартість якого визначена експертним шляхом, на проспекті Лісовому, 39А, загальною площею 276,60 кв.м., для розміщення магазину госптоварів.

Пунктом 6.2 договору № 03/1266 встановлено строк дії договору з 17.12.2003 до 25.02.2007.

27.02.2007 відповідачу був надісланий лист позивача № 155/1/05-1181 від 26.02.2007 про закінчення дії договору № 03/1266, в якому зазначено, що на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” позивач заявляє, що термін договору № 03/1266 на нежитлове приміщення за адресою: просп. Лісовий, 39 літ. А, закінчився 25.02.2007, як передбачено договором і дія його припиняється; позивач просить відповідача звільнити вказане приміщення та передати позивачу за актом.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 № 2269-XII (далі – Закон № 2269-ХІІ) встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Таким чином відповідно до норм ч. 4 ст. 284 ГК України, ч. 1 ст. 763 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, враховуючи, що дія договору встановлено до 25.02.2007, договір № 03/1266 припинив свою дію 24.02.2007.

Пунктом 6.3 договору № 03/1266 визначено, що після закінчення строку дії договору орендоване приміщення має бути звільнено і передано позивачу за актом; за час фактичного користування об’єктом оренди після припинення дії даного договору до передачі приміщення за актом, відповідач зобов’язаний внести плату за користування приміщенням в розмірі орендної плати.

Згідно зі ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 1.3 договору № 03/1266 встановлено, що за користування орендованим приміщенням відповідач сплачує позивачу орендну плату, місячний розмір якої на момент початку дії договору становить 1 242,12 грн.; розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено за березень 2007 р. – 2 115,00 грн., за квітень 2007 р. – 2 120,00 грн., за травень 2007 р. – 2 121,32 грн., за червень 2007 р. – 2 150,00 грн., що разом складає 8 506,32 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 78 від 26.02.2007, № 154 від 05.04.2007, № 213 від 15.05.2007, № 278 від 21.06.2007.

Таким чином відповідачем свої зобов’язання зі сплати орендної плати за період з березня по червень 2007 р. на підставі п.п. 1.3, 6.3 договору № 03/1266 виконані.

Суд апеляційної інстанції вважає твердження позивача про те, що розмір орендної плати було змінено, необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Статтею 286 ГК України передбачено, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 21 Закону № 2269-ХІІ розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін; розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України; спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Абзацом 5 п. 1.3 договору № 03/1266 встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Оскільки ані законом, ані договором № 03/1266 не передбачено можливості внесення змін до договору № 03/1266 щодо розміру орендної плати в односторонньому порядку, то такі зміни вносяться за згодою сторін або за рішенням суду.

11.12.2006 позивач надіслав відповідачу лист від 17.10.2006 № 155/05-2819, в якому зазначив, що на виконання рішення Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 позивач направляє додаткову угоду та розрахунок до договору оренди № 03/1266 від 17.12.2003, які необхідно заповнити, підписати, скріпити печаткою і два примірники повернути позивачу.

Як вбачається з проекту додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди нерухомого майна № 03/1266 від 17.12.2003, надісланої з листом від 17.10.2006 № 155/05-2819, позивачем запропоновано відповідачу, зокрема, змінити розмір орендної плати та встановити, що з 17.10.2006 орендна плата становить 11 064,00 грн.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем була надана згода на пропозицію позивача щодо збільшення розміру орендної плати та позивачем не надано відповідно до ст. 33 ГПК України рішення суду про внесення таких змін.

Крім того, як вбачається з актів надання послуг по оренді (використанню) нежитлового приміщення за січень 2007 р. від 31.01.2007, за лютий 2007 р. від 28.02.2007, за березень 2007 р. від 30.03.2007, за квітень 2007 р. від 28.04.2007, складених позивачем та відповідачем, платіжних вимог-доручень № 300544 від 24.02.2007, № 500174 від 25.04.2007, сторонами зміни до договору № 03/1266 щодо встановлення орендної плати з 17.10.2006 в розмірі 11 064,00 грн. не були погоджені.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 48 426,89 грн. за період з 15.03.2007 по 30.06.2007 задоволенню не підлягають.

Апеляційний господарський суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Як вже було встановлено вище, відповідачем відповідно до положень п.п. 1.3, 6.3 договору № 03/1266 було сплачено 8 506,32 грн. орендної плати за період з березня по червень 2007 р.

Частиною 2 ст. 21 Закону № 2269-ХІІ не встановлено порядку внесення змін до договору оренди, зокрема, одностороннього, а передбачено право сторін на внесення змін у випадках, передбачених цією нормою, при цьому таке право може бути використане в порядку, встановленому ст. 188 ГК України.

Пунктами 2, 3 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, передбачено, що методика визначає механізм нарахування орендної плати за користування об’єктом оренди, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва; розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. Отже вказаною методикою встановлено, що розмір орендної плати визначається сторонами в договорі за домовленістю. Крім того, зазначена методика не є законом, який встановлює порядок внесення змін до договорів оренди.

Як було зазначено вище, позивачем не доведено факту згоди відповідача із запропонованими позивачем змінами розміру орендної плати.

Позивачем не доведено факту порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 47, 43 ГПК України, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2007 у справі №35/319 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 35/319 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Ропій  Л.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Гольцова  Л.А.