ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

23 жовтня 2007 р.           Справа 9/255-07

Господарський суд Вінницької області у складі -  головуючого судді:   , при секретарі судового засідання

З а участю представників

позивача :   Безрука Т.Л.-представник за довіреністю від 01.12.2005р.

відповідача : Назаренко А.І.-представник за довіреністю № 60 від 19.01.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в пиміщенні суду, справу за позовом Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" (29000, вул. Грушевського, 99, м. Хмельницький) до Державного підприємства "Барський спирткомбінат" (23000, вул. Б.Хмельницького, 34, м. Бар, Вінницька область) про стягнення 11 890,67 грн.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов про стягнення з Державного підприємства "Барський спиртовий комбінат"  11890 грн. 67 коп.  заборгованості за поставлений товар відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 20.09.2006 р.

Позов мотивовано тим, що  станом на 13.05.2007 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 5322 грн. 40 коп. в зв’язку із неналежним виконанням зобов’язань по договору № 63 від 20.09.2006 року.  Крім того, за прострочення оплати товару відповідачу нарахована пеня, інфляційні втрати та річні на загальну суму 6568 грн. 27 коп.. Відповідач борг за отриману продукцію у добровільному порядку не повертає, що і змусило позивача звернутись з позовом до суду.

Представником позивача, в судовому засіданні 23.10.2007 р., подано заяву про зміну позовних вимог. Позивачем зменшено позовні вимоги на загальну суму 4951 грн. 32 коп. в зв’язку з тим, що позивачем на підставі п. 3.4 договору № 63 від 20.09.2006 р. відповідачу нараховано пеню в розмірі 0,5%  від несплаченої суми за кожний день прострочки платежу, що становила 5854 грн. 64 коп. Однак, у відповідності п. 6 ст. 131 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань, встановлюються у відсотках, розмір  яких визначається обліковою ставкою  Національного банку України. Враховуючи наведене, позивачем при нарахуванні пені, в уточненій позовній заяві, застосовувалось обмеження встановлене в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача  6939 грн. 35 коп., в тому рахунку 5322 грн. 40 коп. - заборгованість  за поставлений товар,  та 1616 грн. 95 коп. штрафних санкцій..

З огляду на права надані позивачеві ст.. 22, 78 ГПК України, заява представника позивача про зміну позовних вимог підлягає задоволенню.

Преставником позивача, в судовому засіданні, змінені позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Відповідач у  відзиві (вх. № 14842 від 23.10.2007р.) та представник відповідача, в судовому засіданні, позов не визнає з тих підстав, що, оскільки в договорі № 63 від 20.09.2006р., на який посилається позивач, термін оплати за отриманий товар не встановлений,  і  в порушення  п.  2 ст. 530 ЦК України пред’явлення  належним чином  претензії – вимоги про сплату боргу у  сумі 5322 грн. 40 коп. відповідач від позивача не отримував, а тому відсутнє право заявляти про порушення грошового зобов’язання ( так як граничний термін виконання зобов’язання  щодо оплати отриманого товару не встановлений), внаслідок чого і нараховані позивачем штрафні санкції не відповідають чинному законодавству.

Заслухавши пояснення представників сторін,  дослідивши надані докази та матеріали справи,  судом встановлено, що 20.09.2006р.  між державним підприємством «Барський спиртовий комбінат» та  приватним  малим виробничо-комерційним  підприємством  «Лан» було укладено договір купівлі продажу товарів № 63.

З підпункту 1.1 Даного договору  вбачається, що  сторонами не встановлено, який саме товар мав би передаватися. Окрім того, не встановлено  термін оплати поставленого товару (п.п 2.2 Договору №63 від 20.09.2006р.).

В вересні та жовтні 2006 року Позивачем поставлено, а Відповідачем отримано  дизпаливо в кількості 8756 літрів на загальну суму 88894 грн. 72 коп., що підтверджується накладними № 1525 від 21.09.2006р., № 1653 від  02.10.2006р.  та дорученнями  ЯЛХ № 058874 від 21.09.2006р.,  ЯЛХ № 058887 від 29.09.2006р.

Проте в зазначених вище накладних відсутнє посилання на те, що дизпаливо поставлене на виконання умов саме договору № 63 від 20.09.2006р.. Так, в графі «підстава»  накладних № 1525 від 21.09.2006р., № 1653 від  02.10.2006р. зазначено «договір», і доказів в підтвердження того, що це саме договір № 63 від 20.09.2007р. чи  будь- який інший договір не має. А тому, суд дійшов висновку, що поставка  дизпалива в кількості  8756  літрів здійснювалась у без договірному  порядку.

Відповідач поставлений товар оплатив  не в повній мірі, (зокрема, сплачено 83572 грн. 32 коп., що підтверджується виписками банку), що призводило до виникнення заборгованості, яка  станом на 13.05.2007 р. становила 5322 грн. 40 коп., відповідач не заперечує проти існування даної заборгованості.

Проте, станом на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не погашена, з підстав наведених у відзиві (вх. № 14842 від 23.10.2007р.)  .

В силу ст. 11 ЦК України ( Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що  не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового  обороту або інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо  строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки, сторонами термін виконання зобов’язання не обумовлено, а Позивачем не направлено на адресу Відповідача вимогу стосовно погашення  боргу  за поставлене дизпаливо в сумі 5322 грн. 40 коп. у Відповідача, в силу ст. 11 ЦК України з урахуванням норми ст. 530 ЦК України, не виникло обов'язку щодо виконання зобов’язання. Водночас,  згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Відповідач зобов'язаний в повному обсязі виконати свій обов'язок щодо оплати поставленого товару згідно накладних № 1525 від 21.09.2006р., № 1653 від  02.10.2006р.

Разом з тим, позивачем ставиться вимога щодо стягнення штрафу та пені.

Пунктом 3.4 договору № 63 від 20.09.2006 р. встановлено: « за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар або за прострочення у такому розрахунку Відповідач зобов’язаний за вимогою Позивача виплатити  останньому  штраф у розмірі 5% від несплаченої суми, а також пеню у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу. На підставі даного пункту (з урахуванням  зміни позовних вимог) відповідачу нараховано 266 грн. 12 коп. – штрафу та 458 грн. 60 коп. – пені.

Проте, пеня є  самостійним засобом захисту цивільних прав і одним із видів забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань (ст. 546 Цивільного кодексу України - види забезпечення виконання зобов'язань). Нею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочку платежу повинен встановлюватися за згодою сторін, тобто в договорі.

Якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої Законом, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про стягнення суми пені заявлена позивачем безпідставно, оскільки поставка, як зазначено вище, здійснювалась  в бездоговірному порядку, а усно остання не передбачається.

Що ж стосується інфляційних ( в сумі 723 грн. 81 коп.) та 3% річних ( в сумі 168 грн. 42 коп.) нарахованих позивачем  слід зазначити наступне. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового  зобов’язання , на вимогу кредитора  зобов’язаний сплатити суму боргу з  урахуванням встановленого індексу інфляції  за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір  процентів не встановлений договором або законом.

Проте, як встановлено вище, договір між сторонами укладений усно, термін виконання зобов’язання  не встановлений, а тому час прострочення встановити не можливо.  З огляду на це вимога позивача, щодо стягнення  інфляційних та річних є безпідставною.

Враховуючи,  вищевикладене суд дійшов висновку, що підстави виникнення у Позивача  цивільних прав щодо стягнення заборгованості з Відповідача, на даний час відсутні, а тому в задоволенні позову, з підстав наведених в ньому, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 546, ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України,   ст.4-3, 4-5, 28, 43, 44, 49, 82,  83,  84,  115 Господарського процесуального кодексу  України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  24 жовтня 2007 р.