СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.08.07                                                                                 Справа № 7/391пн-ад.

м. Луганськ

Суддя господарського суду Луганської області Калашник Т. Л., при секретарі судового засідання Михайлевич М.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська, м. Луганськ

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську, м. Луганськ

про зобов’язання прийняти до відшкодування   302 грн. 37 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Момот О.В., довіреність № 2666/01.20/01 від 26.06.07;

від відповідача –Лаптінова Н.М., довіреність № 03/04 від 09.01.07.

Суть спору: про зобов’язання відповідача включити до акту звірення витрат за особовими справами потерпілих допомогу на поховання Клименко У.І. в розмірі 300 грн. 00 коп. та суму витрат на виплату та доставку допомоги у розмірі 2 грн. 37 коп. (з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову № 2994/01.20/07 від 25.07.07).

На підставі ст. 150 КАС України, у судовому засіданні оголошено перерву з 26.07.07 до 06.08.07, а з 06.08.07 до 16.08.07, 12-00.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав викладених у запереченнях № 03/2518 від 09.07.07 та № 03/2950 від 06.08.07, посилаючись зокрема на наступне:

- прийняти до заліку витрати на поховання Клименко У.І. в розмірі 300 грн. 00 коп. та 2 грн. 37 коп. немає підстав, тому що її смерть не пов’язана зі страховим випадком;

- посилання позивача на спільну Постанову правління пенсійного Фонду та Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України від 04.03.03 № 5-4/4 не має цензу тому що згідно Прикінцевих положень Закону 2205 законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд, -

в с т а н о в и в:

Статтями 1-3, 37-50, 81 Закону України „Про пенсійне забезпечення” № 1788 від 05.11.99 передбачено, що призначення та виплата пенсій, у разі втрати годувальника  здійснюється органами Пенсійного фонду.

Статтею 15 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” № 1105-ХІУ від 23.09.99 (далі –Закон № 1105) визначено, що страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні зокрема  пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (пп. "д", п.1 ч.1 ст. 21Закону № 1105).

У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку також організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов (п.2 ч.1 ст. 21Закону № 1105).

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (ч. 2 ст. 13 Закон № 1105).

Положеннями п.5 ч.1 ст. 24 Закону № 1105 закріплено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сумісною Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03 № 5-4/4 затверджено „Порядок відшкодування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання” (далі-Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат. Отже, Порядок відшкодування витрат передбачає здійснення відповідних розрахунків та проведення стягнення пенсійних витрат на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України.

Відповідно до п. 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів  України  "Про  пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування  від  нещасного випадку   на   виробництві   та   професійного  захворювання,  які спричинили   втрату    працездатності"   ( 1105-14 )    та   інших нормативно-правових актів, а саме: сума  основного  розміру  пенсії  по  інвалідності  внаслідок нещасного  випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії  у  зв'язку  із  втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна  цільова  грошова  допомога  на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога   на   поховання  сім'ї  померлого  або  особі,  яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума   витрат   Пенсійного   фонду   з   виплати  і  доставки вищезазначених пенсій. Розмір   допомоги   на   поховання  в  частині,  що  підлягає відшкодуванню   Фондом   соціального   страхування   від  нещасних випадків,  визначається  управліннями  Пенсійного  фонду України в районах,  містах  і  районах  у  містах  (далі - органи Пенсійного фонду),   виходячи   з  основного  розміру  вищезазначеної  пенсії померлого  пенсіонера  та щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття,   якщо   така   надавалася  пенсіонеру,  який  отримував вищезазначену пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що:

- згідно Порядку сторони у справі щомісячно проводили звірку витрат за результатами якої складали Акт де зокрема визначались суми витрат, що не прийняті до заліку відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в м. Луганську (а.с.21);

- Пенсійним фондом України у Артемівському районі м. Луганська фактично виплачено допомогу на поховання Клименко У.І. в розмірі 300 грн. 00 коп. та сума витрат на виплату та доставку допомоги склала 2 грн. 37 коп. (а.с.22);

- Клименко У.І. отримувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника, що підтверджено наданим Актом про нещасний випадок (а.с.15), Протоколом про призначення пенсії (а.с.9), Розпорядженнями про перерахунок пенсії (а.с.23-29) та іншими матеріалами справи.

Таким чином,   суд дійшов висновку, що страховиком який має виплачувати допомогу на поховання особи, яка отримувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат. Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору. У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків, вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред’явлення вимог про підписання актів звірки, які і вимог про зобов’язання відповідача включити до акту звірення витрат. Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду України від 20.03.07.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний у п’ятиденний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 150, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 20.08.07.

Суддя                                                                                Т. Л. Калашник