КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2007                                                                                           № 23/57б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від ініціюючого кредитора – Гаврищук Н.Є. (довіреність № 454 від 22.07.2005 року);

від боржника  -  не з’явились;

від Київського управління з питань банкрутства (м. Київ та Київська область) – Ільніцька Ю.С. (довіреність № 15-21/170 від 01.03.2007 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського управління з питань банкрутства (місто Київ та Київська область) Державного департаменту з питань банкрутства

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 28.02.2007

у справі № 23/57б (Демидова А.М.)

за заявою                               Відкритого акціонерного товариства  "Акціонерний банк "Укргазбанк"

до                                                   Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Ресурси"

про                                                  визнання банкрутом

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду м. Києва від 28 лютого 2007 року, яка прийнята у справі № 23/57-б (суддя – А.М. Демидова), за заявою відкритого акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (надалі – Кредитор, Банк) до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Ресурси" (надалі – Боржник, Підприємство) про визнання останнього банкрутом, визнано вимоги Кредитора на суму 5 023 450,77 грн., розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Ігнатченко Ю.В., якого зобов’язано надати суду реєстр вимог кредиторів. При цьому, Банк зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Боржника, визначені дати попереднього засідання, перших загальних зборів кредиторів та засідання, на якому боржник буде визнаний банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура або припинено провадження у справі (а.с. 54-56).

Київське управління з питань банкрутства (м. Київ та Київська область) (надалі – Управління), не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу в частині призначення розпорядника майна Підприємства, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 61-63).

Представник відкритого акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" у судових засіданнях 25.06.2007 року та 16.07.2007 року просить суд вирішити питання щодо апеляційної скарги Управління  на свій розсуд з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу № 113-110/5377 від 16.06.2007 року (а.с. 80-81) та наданих поясненнях (а.с. 86-87, 103-104).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Боржника про день і час судових засідань з розгляду апеляційної скарги Управління, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с. 72), ухвалами від 04.06.2007 року (а.с. 78-79) та 25.06.2007 року (а.с. 88-89) з відмітками (на зворотному боці) про направлення копій даних ухвал сторонам та скаржнику у справі, апеляційний суд вважає за можливе розглянути скаргу Управління без участі представників Підприємства.

Київський апеляційний господарський суд частково задовольняє заявлене у судовому засіданні 16.07.2007 року представником Київського управління з питань банкрутства усне клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів на виконання ухвали апеляційного господарського суду від 25.06.2007 року (а.с. 90, 91-101, 102). Між тим, при розгляді апеляційної скарги у даній справі апеляційний суд не враховує, не досліджує та не оцінює лист Державного департаменту питань банкрутства № 216-30-20/1731 від 18.06.2007 року (а.с. 102) у якості доказу у справі відповідно до ст.ст. 33, 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у зв’язку з наступним. Частинами 1, 3 ст. 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що нормами зазначеної статті та будь-якими іншими положеннями ГПК України не передбачено здійснення перегляду в апеляційному провадженні на підставі нових доказів, які не існували на момент прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального документу та на прийняття якого такі документи ( докази) не могли вплинути ніяким чином, оскільки вони не існували взагалі. З огляду на дату складання згаданого листа Державного департаменту питань банкрутства слід зазначити, що він датований після прийняття оскаржуваної у даній справі ухвали, у зв’язку з чим ніяким чином не спростовує або не підтверджує викладені в ній обставини та не впливає на її прийняття.

Заслухавши усні пояснення представників Кредитора та Київського управління з питань банкрутства у судових засіданнях, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до господарського суду м. Києва із заявою № 113-110/8 від 03.01.2007 року, в якій просило порушити справу про банкрутство державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Ресурси" та визнати Банк кредитором Підприємства з грошовими вимогами у розмірі 5 023 450,77 грн. (а.с. 3-5). Кредитор обґрунтував свої вимоги невиконанням Боржником умов договору про надання гарантії, прийняттям господарським судом м. Києва рішення від 03.03.2006 року у справі № 18/41за позовом Банку до Підприємства про стягнення заборгованості щодо сплати комісійної винагороди, пені, витрат по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, зазначаючи, що по примусовому виконанню цього рішення було відкрите виконавче провадження, за результатами якого було встановлено, що у Боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а виконавчий документ було повернуто стягувачеві без виконання. Кредитор вважає, що відносно Підприємства має бути порушена справа про банкрутство, а безспірні вимоги Банку до Боржника визнані у сумі 5 023 450,77 грн. згідно ст.ст. 6, 7, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 1, 2, 12 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 3-5).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.02.2007 року було порушено провадження у справі про банкрутство Підприємства (а.с. 1-2).

У судовому засіданні 28.02.2007 року Банком надано суду письмову пропозицію щодо кандидатури розпорядника майна Боржника, у якій запропоновано призначити розпорядником майна Підприємства арбітражного керуючого Ігнатченка Юрія Васильовича (а.с. 33), а також, договір про надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство № 23/57-б від 28.02.2007 року, укладений між Банком та суб’єктом підприємницької діяльності – Ігнатченком Ю.В.(а.с. 44-45).

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду м. Києва від 28 лютого 2007 року визнано вимоги Кредитора на суму 5 023 450,77 грн., розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Ігнатченко Ю.В., якого зобов’язано надати суду реєстр вимог кредиторів. При цьому, Банк зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Боржника, визначені дати попереднього засідання, перших загальних зборів кредиторів та засідання, на якому боржник буде визнаний банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура або припинено провадження у справі (а.с. 54-56).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що заявлені Банком вимоги документально підтверджуються, боржником не спростовані, а тому визнаються судом безспірними та обґрунтованими; заявником подана письмова пропозиція щодо кандидатури розпорядника майна Боржника та запропоновано призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Ігнатченка Ю.В., ухвала про порушення провадження у даній справі була надіслана судом на адресу Державного департаменту з питань банкрутства, що підтверджується матеріалами справи, а станом на день слухання справи до господарського суду м. Києва від державного органу з питань банкрутства не надходило пропозицій щодо кандидатури арбітражного керуючого – розпорядника майна Підприємства, чинне законодавство не зобов’язує суд проводити додаткові заходи щодо погодження кандидатури розпорядника майна з держаним органом з питань банкрутства, обмежуючи при цьому строк винесення судом ухвали підготовчого засідання, у зв’язку з чим призначення розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Ігнатченка Ю.В., кандидатура якого запропонована заявником, є доцільним. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 1, 2, 3-1, 11, 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) (а.с. 54-56).

Між тим, зазначений висновок суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна Підприємства, викладений в ухвалі підготовчого засідання, слід визнати таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими та з невідповідністю висновків, викладених у вказаній ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи (п.п. 1, 2, 3 ст.104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана ухвала підготовчого засідання суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Управління, відповідно, повному задоволенню, зокрема, апеляційний господарський суд вважає за необхідне, керуючись ст.ст. 2, 3-1, 11, 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 4-1, 106 ГПК України, справу № 23/57-б в частині вирішення питання про призначення розпорядника майна Боржника передати на розгляд господарського суду м. Києва.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла враховуючи наступне:

Згідно частини 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 4-7 ГПК України передбачено, що судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально –більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України встановлено, що апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно частини 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду  апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) державну політику щодо запобігання банкрутству, а також забезпечення умов реалізації процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом стосовно державних підприємств та підприємств, у статутному фонді яких частка державної власності перевищує двадцять п'ять відсотків, суб'єктів підприємницької діяльності інших форм власності у випадках, передбачених цим  Законом, здійснює державний орган з питань банкрутства, який діє на підставі положення, затвердженого у встановленому порядку.

Зокрема, згідно пункту 2 частини 2 ст. 2 Закону державний орган з питань банкрутства пропонує господарському суду арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) для державних підприємств або підприємств, у статутному фонді яких частка державної власності перевищує двадцять п’ять відсотків, щодо яких порушена справа про банкрутство, та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 11 Закону передбачено, що суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, не пізніше ніж на п'ятий день з дня її надходження виносить і направляє сторонам та державному органу з питань банкрутства ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказується про прийняття заяви до розгляду, про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення розпорядника майна, дату проведення підготовчого засідання суду, яке має відбутися не пізніше ніж на тридцятий день з дня прийняття заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Законом, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Якщо при прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство призначити розпорядника майна неможливо, розпорядник майна призначається на підготовчому засіданні.

Частиною 2 ст. 13 Закону визначено, що розпорядник майна призначається господарським судом із числа осіб, зареєстрованих державним органом з питань банкрутства як арбітражні керуючі, відомості про яких надаються в установленому порядку Вищому господарському суду України. Кредитори мають право запропонувати кандидатуру розпорядника майна, яка відповідає вимогам, передбаченим  цим Законом.

Процедуру подання пропозицій господарському суду щодо кандидатур арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) для державних підприємств або підприємств, у статутному фонді яких частка державної власності перевищує 25 відсотків, у разі порушення щодо них справи про банкрутство та в інших випадках, передбачених Законом, визначає Порядок подання пропозицій господарському суду щодо кандидатур арбітражних керуючих, затверджений наказом Міністерства економіки України № 87 від 25.04.2001 року із змінами та доповненнями (надалі – Порядок).

Пунктом 7 Порядку встановлено, що без погодження Комісією територіальні органи пропонують господарським судам кандидатури арбітражних керуючих у разі порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця (статті 47 - 49 Закону), селянського (фермерського) господарства (стаття 50 Закону), відсутнього боржника (стаття 52 Закону). У погодженні запропонованої кандидатури Комісією може бути відмовлено, якщо: процедура погодження арбітражних керуючих та подані документи не відповідають вимогам цього Порядку; Міністерство одержало стосовно запропонованої кандидатури документи, у яких у встановленому законодавством порядку зафіксовані факти порушення зазначеним арбітражним керуючим ліцензійних умов, визначених законодавством. У разі відмови в погодженні запропонованої кандидатури повторне подання нової кандидатури здійснюється відповідно до пунктів 4 - 7 цього Порядку.

З вищевикладених положень законодавства про банкрутство вбачається, що порядок призначення господарським судом розпорядника майна боржника різний в залежності від наявності (відсутності) частки держави у статутному фонді боржника та розміру такої частки. За умови, що підприємство є державним або частка державної власності у його статутному фонді перевищує двадцять п’ять відсотків, господарський суд при призначенні розпорядника майна такого підприємства має, принаймні, розглянути кандидатуру арбітражного керуючого, запропоновану державним органом з питань банкрутства, погоджену з постійно діючою Комісією з дотриманням визначеної Порядком процедури. При цьому, норми Закону зобов’язують господарський суд у будь-якому випадку інформувати державний орган з питань банкрутства про порушення провадження у справі про банкрутство з метою забезпечення можливості для такого органу здійснити свої повноваження, визначені ст. 2 Закону, а саме подати пропозицію господарському суду щодо кандидатури арбітражного керуючого для державного підприємства або підприємства, у статутному фонді якого частка державної власності перевищує двадцять п’ять відсотків, у разі порушення справа про його банкрутство, та в інших випадках, передбачених законом.

Слід звернути увагу на те, що Боржник у даній справі є державним підприємством, що вбачається з його назви та підтверджується наявними у матеріалах справи на момент прийняття оскаржуваної ухвали доказами. Зокрема, копією довідки Київського міського управління статистики № 2766 від 03.03.2003 року, відповідно до якої формою власності Підприємства є загальнодержавна власність (а.с. 42-43).

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження Комісією кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна Підприємства та подання державним органом з питань банкрутства пропозиції суду першої інстанції щодо такої кандидатури. Оскаржувана ухвала у якості єдиного мотивування для призначення розпорядником майна Боржника Ігнатченка Ю.В. містить посилання на письмову пропозицію Кредитора призначити розпорядником майна зазначеного арбітражного керуючого, тобто судом першої інстанції дотримані та враховані лише норми частини 2 ст. 13 Закону щодо права кредиторів пропонувати кандидатуру розпорядника майна у справі про банкрутство, тоді як інші норми законодавства, зокрема, ст. 2 Закону та Порядку щодо узгодження кандидатури розпорядника майна, та відповідні обставини справи досліджені та враховані не були.

Також, слід зазначити, що незважаючи на визначення в ухвалі про порушення провадження у справі від 12.02.2007 року у даній справі (а.с. 1-2) про її направлення Державному департаменту з питань банкрутства та наявністю на її зворотному боці відмітки про таке направлення, представник Управління у судовому засіданні 25.06.2007 року надав усні пояснення, відповідно до яких скаржник не отримував ухвалу господарського суду м. Києва від 12.02.2007 року про порушення провадження у справі про банкрутство Підприємства (а.с. 86-87). Крім того, Управлінням, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 року, були надані суду докази неотримання ухвали господарського суду м. Києва від 12.02.2007 року скаржником (а.с. 91-101), зокрема, журнал реєстрації ухвал та постанов господарського суду м. Києва, згідно якого дана ухвала на адресу скаржника не надходила.

При цьому, у судовому засіданні 28.02.2007 року (а.с. 53) судом першої інстанції у зв’язку із ненаданням, зокрема Управлінням, погодженої у встановленому порядку кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна Підприємства, не розглядалась можливість відкладення підготовчого засідання для врегулювання даного питання щодо погодження кандидатури арбітражного керуючого та з метою дотримання вимог Закону.

Натомість, у тексті мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд зазначає, що станом на день слухання справи до суду не надходило пропозицій щодо кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна Підприємства у даній справі, положення законодавства не зобов’язують суд проводити додаткові заходи щодо погодження, направляти листи та запити до державного органу з питань банкрутства, а строк винесення ухвали підготовчого засідання Законом обмежений. Апеляційний господарський суд, проаналізувавши положення частини1 ст. 11 Закону дійшов висновку, що з даних положень не вбачається, що термін проведення підготовчого засідання є граничним та не підлягає поновленню, також, дана норма Закону не унеможливлює відкладення підготовчого засідання у провадженні у справі про банкрутство з урахуванням вимог ст.ст. 4-1 та 77 ГПК України, а згідно частини 11 статті 11 Закону відлік термінів відповідних процесуальних дій здійснюється не з дати порушення справи про банкрутство, а з дати проведення підготовчого засідання суду. При цьому, на належність і своєчасність здійснення зазначених процесуальних дій впливає, зокрема, відповідність кандидатури розпорядника майна та порядку його призначення всім вимогам, встановленим Законом.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна інстанція констатує, що місцевий господарський суд прийняв оскаржувану у даній справі ухвалу, призначивши розпорядником майна Підприємства арбітражного керуючого Ігнатченка Ю.В. та поклавши на нього відповідні обов’язки у даній справі, без погодження його кандидатури з державним органом з питань банкрутства, не повідомивши даний орган належним чином про порушення провадження у справі про банкрутство Боржника, чим позбавив державний органом з питань банкрутства можливості реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 2 Закону.

Таким чином, вимоги Управління про скасування ухвали підготовчого засідання в частині призначення арбітражним керуючим Ігнатченка Ю.В., які викладені в апеляційній скарзі, обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим справа передається господарському суду першої інстанції для розгляду та вирішення питання про призначення розпорядника майна Підприємства із врахуванням викладених в даній постанові обставин та визначених порушень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 3-1, 11, 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 4-7, 43, 91, 94, 99, 101 –105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Київського управління з питань банкрутства (м. Київ та Київська область) задовольнити повністю.

2.Ухвалу підготовчого засідання господарського суду м. Києва від 28 лютого 2007 року у справі № 23/57-б скасувати в частині призначення розпорядником майна державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Ресурси" – арбітражного керуючого Ігнатченка Юрія Васильовича.

3.Справу № 23/57-б передати в цій частині на розгляд господарського суду м. Києва.

4.Справу № 23/57-б повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

23.07.07 (відправлено)