ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2007
Справа №2-13/6222-2007

за позовом Керченського міжрайонного природоохоронного прокурору в інтересах держави в особі Державної інспекції по контролю за використанням та охороною земель, м.Сімферополь

до відповідачів 1. Ленінської   районної   держадміністрації,  Ленінський  район,  с.

Леніне

2. Товариства з  обмеженою  відповідальністю  "КНК",  Ленінський район, м. Щолкіне

про визнання договору оренди недійсним

Суддя ГС  АР  Крим А.І.Жукова

Представники:

Від позивача – Дєргачьов І.М. – головний спеціалист-юрисконсульт, дов. від 14.05.2007 року.

Від відповідача 1 – не з’явився

Від відповідача 2 -

Від прокурора – Штехбарт Д.В. – посвідчення.

Суть спору: Керченський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції по контролю за використанням та охороною земель до Ленінської районної держадміністрації та ТОВ "КНК" про визнання договору оренди земельної ділянки від 07.12.2004 р., укладеного між відповідачами недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розмір орендної плати за договором оренди земельної ділянки укладеним між Ленінською районною держадміністрацією та ТОВ "КНК" визначений необґрунтовано оскільки нормативна грошова оцінка земельних ділянок при укладенні договору не проводилась. Однак, відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності не може перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки, яка відповідно до Закону України «Про оцінку землі» у разі визначення розміру орендної плати проводиться обов’язково. Також, прокурор вказує, що в договорі відсутні умови щодо порядку перегляду орендної плати.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами, що орендна плата складає 42823,28 грн. на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. А порядок перегляду орендної плати передбачений п. 13, п. 35 договору.

Слухання по справі відкладалось у порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи пояснення прокурора та представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру” підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ним і державою.

Згідно статті 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів і їхніх заступників, що звертаються в господарський суд в інтересах держави. Прокурор, що звертається в господарський суд в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, і обґрунтовує необхідність їхнього захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі №1-1/99 від 8 квітня 1999 року про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді положення абзацу 4 частини 1 статті 2 ГПК України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України варто розуміти так, що прокурори і їхні заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їхнього підпорядкування і форм власності, а відповідно до пункту 2 цієї ж частини рішення Конституційного Суду України під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах», зазначеним у частині 2 ст.2 ГПК України, варто розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 ст. 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підприємство це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних й особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому даним Кодексом й іншими законами. А відповідно до частини 1 ст.63 ГК України державне підприємство діє на основі державної власності. Таким чином не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

Предметом цього позову є вимога про визнання договору оренди земельної ділянки від 07.12.2004 р., укладеного між Ленінською районною держадміністрацією та Товариством з  обмеженою  відповідальністю  "КНК" недійсним.

Розглянувши представлені матеріали суд приходить до висновку, що прокурор, який звернувся з позовом в інтересах держави з таким предметом і на таких підставах, вірно визначив у позовній заяві склад сторін цього спору.

07.12.2004 року між Ленінською районною держадміністрацією та Товариством з  обмеженою  відповідальністю  "КНК"  було укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 об’єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 7,9200 га, у тому числі 7,9200 га за рахунок земель рекреаційного призначення Мисовської сільської ради під існуючими будівлями та спорудами дитячого оздоровчого комплексу „Червоні вітрила”.

Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі 42823,28 грн. на рік, яка підлягає перерахуванню на рахунок орендодавця. У пункті 10 зазначено, що розрахунок орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Відповідно до частини 1 статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов’язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з ч. 4 статті 21 Закону України «Про оренду землі» річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України „Про плату за землю”, та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

У статті 9 Закону України „Про плату за землю” зазначено, що податок за земельні ділянки, надані в тимчасове користування на землях рекреаційного призначення, за винятком земель сільськогосподарського призначення, справляється у розмірі 50 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

У відповідності до листа Республіканського комітету по земельних ресурсах АР Крим № 7470/10-25 від 30.08.2007 року вартість 1 га ріллі в Автономній Республіці Крим (з урахуванням коефіцієнту індексації станом на 01.01.2007 р.) становить 11191,24 грн. Розмір податку на земельну ділянку рекреаційного призначення у 2007 році складає 44317,31 грн.

Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 4282328,16 грн. Орендна плата складає 42823,28 грн. за рік, що складає 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір коефіцієнту індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України „Про проведення індексації грошової оцінки землі” від 12.05.2000 р. № 783 та з листом Держкомзему України від 10.01.2007 р. № 14-22-6 складає за 2005 рік – 1,035. Нормативна грошова оцінка земель за 2004 рік не індексувалася.

Таким чином, орендна плата, встановлена у договорі оренди проіндексована у відповідності до вимог чинного законодавства, що також підтверджено Республіканським комітетом по земельних ресурсах АР Крим у листі № 7470/10-25 від 30.08.2007 року та перерахунку не підлягає.

Судом встановлено, що у позивача малася проектна документація стосовно вказаної земельної ділянки, проте була вилучена Керченською міжрайонною природоохоронною прокуратурою  у Ленінського районного відділу земельних ресурсів.

На запит суду прокуратура не представила вилучену технічну документацію й не довів суду, що на той момент була відсутня грошова оцінка земельної ділянки.

У пункті 5 договору вказано, що  нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 4282328,16 грн.

Відповідно до вказаної грошової оцінки була вирахувана орендна плата, яка згідно пункту 9 договору складає 42823,28 грн.

Таким чином, усі суттєві умови договору оренди земельної ділянки передбачені у спірному договорі оренди від 07.12.2004 року.

Згідно зі ст. 15 Закону України „Про оренду землі” істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Пунктом 13 договору оренди земельної ділянки передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у випадку: зміни умов ведення господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, збільшення цін, тарифів, у тому числі в результаті інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не по віні орендаря, що підтверджено документами, а також в інших випадках, передбачених законом. Тому, посилання прокурора на відсутність істотних умов щодо порядку перегляду орендної плати не обґрунтовано та не відповідає дійсності.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220 затверджений типовий договір оренди землі, якому повністю відповідає договір оренди земельної ділянки від 07.12.2004 року, що є предметом розгляду цієї справи.

За вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до викладеного, керуючись ст.ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,   суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.