ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13.12.2007р.
м.Київ
№ 25/52-А

За позовом           Відкритого акціонерного товариства „Укртранснафта”

до                   Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

про                 визнання недійсним повідомлення - рішення

суддя Морозов С.М.

Представники сторін:

від позивача:           Якименко Ю.В. (довіреність № 831 від 09.01.2007р.);

Бугай Д.М. (довіреність № 11 від 12.02.2007р.);

від відповідача:       Фесюнов О.В. (довіреність № 3608/9/10-113 від 21.11.2007р.);

Загіка О.В. (довіреність № 3866/9/10-113 від 13.12.2007р.);

13.12.2007р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи:

Відкрите акціонерне товариство „Укртранснафта” (надалі ВАТ «Укртранснафта», позивач) звернулось до суду з позовною заявою про визнання недійсним рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва (надалі ДПІ у Шевченківському районі міста Києва, відповідач) №/0 від 13.02.2006р..

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю висновків зроблених під час перевірки  та наявністю підстав для визнання недійсним прийнятого на підставі складеного акту рішення про застосування штрафних санкцій.

Як зазначає позивач порушень п. 2.13 «Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001р. позивачем не допускалось, відповідно висновок про використання одержаних в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням у сумі 188 503, 38 грн. не відповідає дійсності.

Відповідачем позову не визнано, заперечення обгрунтовані правомірністю зроблених під час перевірки висновків про виявлене порушення у зв’язку з чим застосування штрафних санкцій згідно п. 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм по регулюванню обігу готівки»відповідає чинному законодавству, а підстави для визнання недійсним оспорюваного рішення відсутні.

Виплати працівникам, пов'язані з оплатою вартості пального, а також стоянок та паркування автотранспорту є витратами на господарські потреби підприємства та не входять до складу витрат на відрядження. В зв'язку з цим, готівка, що була видана підзвітним особам як компенсація витрат на відрядження у сумі 188 503, 38 грн. вважається витраченою не за цільовим призначенням.

Пунктом 2.13 "Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України №72 від 19.02.2001 року зазначено, що підприємства, що мають поточні рахунки в установах банків, одержують цю готівку з цих рахунків в установах банків у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені в грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству України.

Пунктом 2.17 "Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України №72 від 19.02.2001 року зазначено, що за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки та за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, за витрачання готівки з виручки на виплати, пов'язані з оплатою праці за наявності податкової заборгованості, а також у разі витрачання підприємствами та індивідуальними підприємцями одержаних в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням та неотримання ними при здійсненні готівкового платежу від їх отримувача платіжного документа до них застосовуються фінансові санкції згідно з чинними законодавством.

Провадження у справі зупинялось у зв’язку із призначенням судово-бухгалтерської експертизи та було поновлено згідно ухвали суду від 28.11.2007р..

Через незгоду з висновками експертизи проведеної за ухвалою суду відповідачем було заявлено клопотання про виклик експерта яким проведено дослідження для надання усних роз’яснень до висновку судово-бухгалтерської експертизи.

Заслухавши представників сторін з приводу заявленого клопотання суд не визнав за доцільне викликати експерта в судове засідання, оскільки висновок експерта містить повну відповідь на поставлені питання, а неприйнятність висновків експертизи відповідачем лише свідчить про наявність іншої правової позиції податкового органу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ в Шевченківському районі м. Києва була проведена перевірка ВАТ «Укртранснафта», за результатами якої було складено Акт документальної перевірки №36/23-6/31570412 від 01.02.2006р. «Про результати комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2003р. по 01.07.2005р.»(надалі –Акт перевірки).

Згідно висновків Акту перевірки Відповідачем було прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 13.02.2006р., яким застосовано штрафних санкцій у сумі 188 503, 38 грн..

В акті перевірки зазначено, що протягом 2003-2004р. під час здійснення відряджень на службових легкових автомобілях підзвітними особами підприємства здійснювались витрати на придбання пального, стоянку та паркування автотранспорту, які включені до складу авансового звіту за витрачені кошти під час відрядження.

Виплати працівникам, пов'язані з оплатою вартості пального, а також стоянок та паркування автотранспорту є витратами на господарські потреби підприємства та не входять до складу витрат на відрядження. В зв'язку з цим, готівка, що була видана підзвітним особам як компенсація витрат на відрядження у сумі 188 503, 38 грн. вважається витраченою не за цільовим призначенням.

Судом не приймаються висновки податкового органу з приводу наведеного порушення у зв’язку з наступним.

Згідно визначення наведеного в Інструкції „Про службові відрядження в межах України та за кордон", затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. № 59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

Підприємство, що відряджає працівника, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Підтверджуючими документами є розрахункові документи відповідно до Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та "Про оподаткування прибутку підприємств".

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких встановлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.99 № 663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон".

Таким чином, витрати, що здійснюються підприємством у зв'язку з відрядженням, розподіляються на витрати працівника, який відряджається (не потребують спеціального документального підтвердження –добові витрати), та витрати, пов'язані з виконанням зазначеним працівником службового доручення (виконання мети відрядження), такі потребують документального підтвердження.

Відповідно до статті 121 Кодексу законів про працю України, працівники

мають право на відшкодування витрат та/одержання інших компенсацій у зв'язку

з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством, а саме Інструкцією „Про службові відрядження в межах України та за кордон", затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. №59.

Таким чином витрати, пов'язані з придбанням працівниками у відрядженні пального і паркування автотранспорту відносяться до витрат, які здійснюються працівником у відрядженні при виконанні службового доручення.

Відповідно до п. 2.13 "Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України №72 від 19.02.2001 року, підприємства, що мають поточні рахунки в установах банків, одержують цю готівку з цих рахунків в установах банків у межах наявних коштів і витрачають її виключно на цілі, які визначені в грошовому чеку та не суперечать чинному законодавству України.

В пункті 2 Положення „Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.02.2001р. №72 зазначено, що готівкова виручка підприємств (підприємців), крім готівки, одержаної з банку та не використаної за призначенням, може використовуватися ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами).

Видача готівки під звіт проводиться з кас підприємств за умови повного звіту конкретної підзвітної особи за раніше виданими під звіт сумами, тобто в разі подання до бухгалтерії авансового звіту про витрачені (частково витрачені) кошти та одночасного повернення до каси підприємства залишку готівки, виданої під звіт.

Підзвітні особи зобов'язані подати до бухгалтерії підприємства разом із

невикористаним залишком готівки авансовий звіт про витрачання одержаних у

касі сум у такі строки:

- за відрядженнями - протягом трьох робочих днів після повернення з відрядження;

- на закупівлю сільськогосподарської продукції, продуктів її переробки та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту (далі - закупівля сільгосппродукції та заготівля вторсировини), - протягом десяти робочих днів з дня видачі готівки під звіт;

- на всі інші виробничі (господарські) потреби - наступного робочого дня після видачі готівки під звіт.

Якщо з каси підприємства підзвітній особі одночасно видана готівка на відрядження та для вирішення у цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі й для закупівлі в населення сільгосппродукції та заготівлі вторсировини), то підзвітна особа незалежно від строку відрядження протягом трьох робочих днів після повернення з відрядження має подати до бухгалтерії підприємства повний звіт про суми, що були їй видані для вирішення виробничих (господарських) питань і безпосередньо на відрядження.

Як встановлено під час експертного дослідження (висновок судово-бухгалтерської експертизи № 9480), згідно первинних бухгалтерських документів (видаткових та прибуткових касових ордерів, звітів касира), банківських виписок, посвідчень про відрядження (додатки №№ 1, 2 до висновку) та авансових звітів працівників ВАТ „Укртранснафта" за 2003-2004р. користувалося корпоративними картками для видачі грошових коштів на відрядження та витрачало їх за цільовим призначенням:

-          на відшкодування витрат працівника у зв'язку з службовими відрядженнями;

-          на відшкодування витрат у зв'язку з виконанням службового доручення у відрядженні.

Залучені до матеріалів справи у копіях посвідчення про відрядження, касові документи, авансові звіти ВАТ „Укртранснафта" за 2003-2004р. містять всі необхідні реквізити та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до зазначених документів, ВАТ „Укртранснафта" здійснювало витрати у зв'язку з відрядженням працівників. У авансових звітах міститься інформація про витрати щодо найму житла працівником та витрати, пов'язані з придбанням у відрядженні пального і паркування автотранспорту.

Таким чином, отримані кошти за грошовими чеками та видані працівникам ВАТ „Укртранснафта" протягом 2003-2004рр. на відрядження витрачені виключно на цілі, які визначені у таких  грошових чеках, що відповідає чинному законодавству України.

Відповідно порушення вимог п. 2.13 „Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України №72 від 19.02.2001р. про які зазначено у акті перевірки позивачем не допускалась, штрафні санкції спірним рішенням застосовані неправомірно.

Окрім того, підстави для застосування штрафних санкцій спірним рішенням відсутні, також через наступне.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.95 N 436/95, вказано, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу:

- за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день;

- за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми;

- за витрачання готівки з виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) та інших касових надходжень (крім коштів, отриманих із кас установ банків) на виплати, що пов'язані з оплатою праці (за винятком екстрених (невідкладних) обставин - соціальних виплат громадянам на поховання, допомоги при народженні дитини, одиноким та багатодітним матерям, на лікування в разі хвороби, компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), за наявності податкової заборгованості - в розмірі здійснених виплат;

- за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 % виданих під звіт сум;

- за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів;

- за використання одержаних в установі банку готівкових коштів не за цільовим призначенням - у розмірі витраченої готівки.

Правила організації контролю за додержанням норм з регулювання обігу готівки встановлюються Національним банком України за погодженням з Державною податковою адміністрацією України.

Передбачені цією статтею штрафи в повному обсязі стягуються до державного бюджету в порядку, встановленому законодавством.

Порушення, що виникають у сфері використання готівкових коштів, господарюючими суб'єктами регулюються вищезгаданим Указом Президента України та відносяться до адміністративно-фінансових санкцій.

Згідно ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій передбачені ст. 239 ГК України,  а саме органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх  повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до  суб'єктів  господарювання  зокрема адміністративно-господарський штраф.

В ст. 250 Господарського кодексу України зазначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Указом Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання з обігу готівки" строк застосування фінансових санкцій за порушення положень цього Указу не встановлений.

Оспорюване рішення прийняте ДПІ у Шевченківському районі міста Києва 13.02.2006р., саме ця дата є моментом застосування відповідачем (уповноваженим органом державної влади) адміністративно-господарської санкції.

Порушення правил здійснення господарської діяльності, яке згідно акту перевірки  полягає у нецільовому витрачанні готівкових коштів, виданих підзвітним особам як компенсація витрат на відрядження у сумі 188 503, 38 грн. було вчинено в період з 2003 року по 2004 рік. При цьому фінансові санкції застосовані до позивача згідно із спірним рішенням 13.02.2006 –пізніше встановленого річного строку.

Тобто з моменту, коли за твердженням податкового органу було вчинено порушення, пройшло більше одного року, отже, для застосування штрафних санкцій немає підстав, оскільки спливли строки, передбачені ст. 250 ГК України для застосування такого виду штрафних санкцій.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги щодо визнання недійсним рішення №/0 від 13.02.2006р. підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163  КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва №/0 від 13.02.2006р..

3. Стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта»(04050, м. Київ, вул. Артема 60, р/р 0159 в київській філії АКБ «Індустріалбанк», МФО 320962, ) 121, 40 грн. (сто двадцять одну гривню 40 копійок) судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
С.М. Морозов

дата складення постанови у повному обсязі 17.12.2007р.