ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" вересня 2007 р.                                                                            Справа  № 15/291

за позовом        Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"  в особі Філії Газопромислове  управління "Львівгазвидобування"

до відповідача   Відкрите акціонерне товариство "Рівнегаз"

Суддя  Коломис В. В.

Представники:

Від позивача  :  Стеблицький Р.В. (дов. в справі)

Від відповідача :  Янкевич Л.Д.(дов. в справі)

Яковчук В.А. (дов. в справі)

В судовому засіданні оголошувались перерви.

СУТЬ СПОРУ:    Позивач - дочірня компанія "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України",  від імені якої діє філія Газопромислове управління "Львівгазвидобування" м.Львів просить суд стягнути з ВАТ "Рівнегаз" 10315144,65 грн. заборгованості за спожитий природний газ.

Свої вимоги насамперед обґрунтовує тим, що за актом прийому-передачі дебіторської заборгованості за спожитий газ від ДП "Львівтрансгаз" до ДК "Львівгазвидобування" від 04.06.09р. останньому було передано дебіторську заборгованість ВАТ "Рівнегаз" в сумі 4377006,17 доларів США в об'ємі 53378124,00 м3 неоплаченого природного газу або 15000000,00 грн. (по курсу долара 3,427 грн. за 1 долар станом на 01.01.99р.). В свою чергу, як зазначає, ДК "Укргазвидобування"  передало 2042602,90 долари США в об'ємі 24909791,00 м3 природного газу або 7000000,00 грн. філії - газопромисловому управлінню "Львівгазвидобування".

Позивач вказав, що про зазначені дії, а саме про передачу частини дебіторської заборгованості до ДК "Львівгазвидобування", ВАТ "Рівнегаз" був повідомлений 13.08.1999р. відповідним листом УМГ "Львівтрансгаз" ДК "Укртрансгаз" за №13-2387.

Оскільки згідно додатку №1 до наказу Міністерства економіки "Про встановлення оптових цін на газ природний та тарифів на його транспортування" від 14.06.96р. за № 76, розрахунки за газ здійснюються підприємствами України в карбованцях, виходячи з ціни газу, встановленої в доларах США і перерахованої за офіційним курсом НБУ на день зарахування коштів на рахунок постачальника газу, заборгованість відповідача, виходячи з курсу долара станом на 28.06.07р. становить 10315144,65 грн..

При цьому посилається на те, що відповідач вчиненими діями не оспорював наявності зазначеної заборгованості, однак розрахунків в установленому порядку не здійснив.

З огляду на це, просить позов задоволити та стягнути наявну заборгованість в сумі 10315144,65 грн. в примусовому порядку.

Відповідач - ВАТ "Рівнегаз" позовні вимоги не визнає, в зв'язку з пропуском позивачем встановленого законом трьохрічного строку, передбаченого для звернення до суду за захистом порушеного права. Вважає, що перебіг позовної давності розпочався з моменту отримання позивачем відповіді на претензію №02-1878 від 08.10.1999, а саме з 22.11.99р.

При цьому відповідач у відповідності до ст.267 ЦК України подав заяву про застосування у справі позовної давності (а.с.18).

В свою чергу, позивач в процесі розгляду справи подав клопотання про відновлення пропущеного строку (а.с.48-49). На думку позивача посилання відповідача на сплив 22.11.2002 р. строку позовної давності є хибними. Як вказує позивач, ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.12.2000р. у справі №1р/492-М-2 за позовом ГПУ "Львівгазвидобування" до ВАТ "Рівнегаз" провадження у справі було припинено, відтак позовна давність закінчилась 06.12.2003 р.

При цьому, зазначає, що 05.06.03р. Верховною Радою України був прийнятий Закон "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу" за №911-ІV, відповідно з яким вартість несплачених обсягів природного газу - це заборгованість за спожитий природний газ та послуги з його транспортування, яка пов'язана з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою бюджетами усіх рівнів пільг, субсидій, різниці в ціні природного газу і теплової енергії та тепловодопостачання (за складовою газу) і послуг з транспортування газу, фінансуванням бюджетних установ та організацій і виникла  за період між датою споживання у 1995-1998 роках і датою отримання коштів за  нього та із зміною курсу національної грошової одиниці до долара США за цей період. Відтак, на думку позивача заборгованість ВАТ "Рівнегаз" підпадає під дію цього Закону і, відповідно, підлягала списанню в рахунок заборгованості з платежів до бюджету.

Враховуючи це, як зазначив позивач, саме в зв'язку з прийняттям вищезазначеного Закону він не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, оскільки заборгованість ВАТ "Рівнегаз" могла бути погашена в установленому порядку.

Крім того, наміри погасити заборгованість, в тому числі, і в рамках згаданого Закону, відповідач підтверджував спільним рішенням та рядом інших документів, в тому числі і актом  Звірки взаємних розрахунків.

А так, просить суд визнати причину пропуску позовної давності поважною і захистити порушене право.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх сукупності, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

При цьому суд встановив та врахував таке.

Відповідно до Акту прийому-передачі дебіторської заборгованості за спожитий газ підприємствами-боржниками від ДП "Львівтрансгаз" ДК "Укргазвидобування" станом на 01.01.99р. від 04 червня 1999р. (а.с.5), останньому було передано, в тому числі, дебіторську заборгованість ВАТ "Рівнегаз" в сумі  1 500 0000,00 грн., що еквівалентно 4377006,17 доларам США (по курсу 3,427 грн. за один долар станом на 01.01.99 р.), що відповідає 53378124,00 тис. м3  неоплаченого газу.

Про зазначені дії відповідач в установленому порядку був  повідомлений (а.с.7).

В свою чергу, за Актом прийому-передачі дебіторської заборгованості за спожитий газ підприємствами-боржниками від  ДП "Укргазвидобування" до ГПУ "Львівгазвидобування" станом на 01.01.99р. (а.с.6) останньому передано 7000000,00 заборгованості за спожитий ВАТ "Рівнегаз", що еквівалентно 2334403,34 доларам США по курсу 3,427 грн. за 1 долар  станом на 01.01.99р., що відповідає 28468,333 тис.м3.

Листом №13-011-05569 від 10.08.07р. НАК "Нафтогаз України" повідомив позивача про допущені в вищезазначеному акті прийому-передачі арифметичні помилки (а.с.28).

З врахуванням цього листа, ГПУ "Львівгазвидобування" передавалось  24909791,00 тис.м3 неоплаченого газу, на суму 2042602,90 доларів США.

На претензію №02/1878 від 08.10.99р. з пропозицією в добровільному порядку ліквідувати наявну заборгованість в сумі 7000000,00 грн. відповідач у своїй відповіді №1871 від 22.11.99р. повідомив про проведення розрахунків з ДАХК "Укргаз", а з 01.01.99р. безпосередньо через ДК "Торговий дім "Газ України" (а.с.9).

При цьому,  наявність вищезазначеної заборгованості була підтверджена ВАТ "Рівнегаз" і при підписанні Акту звірки станом на 01.01.04р. (а.с.13).

З огляду на вищевикладене, суд, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог насамперед врахував таке.

Позивачем подано клопотання про відновлення порушеного строку (а.с.48-49), який на його думку сплив 06.12.03р., оскільки ухвалою господарського суду Рівненської області від 05 грудня 2000р. у справі №1р-1492-М-2 за позовом ГУ "Львівгазвидобування" до ВАТ "Рівнегаз" про стягнення 7000000,00 грн. провадження  було припинено.

В свою чергу, відповідач наполягав на тому, що позовна давність розпочала свій перебіг 25 листопада 1999р. - отримання позивачем відповіді на претензію № 02-1878 від 08.10.99р. (а.с.8-9) і відповідно сплив 25.11.2002р.

Зазначене, на думку суду не впливає  на норми матеріального  права, які підлягають застосуванню в даному випадку.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, правила  Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР (1963р.)

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту  права за позовом особи,  право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

При цьому, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР).

В даному випадку суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що перебіг строку позовної давності розпочався з моменту отримання позивачем відповіді на претензію №02-1878 від 08.10.99р., а саме,  з 25 листопада 1999р. (а.с.9), а не з 05 грудня 2000р. (припинення провадження у справі №1р/492-м-2), як вказує позивач.

Як вбачається з ухвали арбітражного суду Рівненської області від 05 грудня 2000р. у справі №1р/492-М-2 (а.с.22) за позовом ГУ "Львівгазвидобування" до ВАТ "Рівнегаз" про стягнення 7000000,00 грн. заборгованості за поставлений природний газ, провадження у справі було припинено на підставі п.1 ст.80 АПК України, через те, що газопромислове управління "Львівгазвидобування" є філією дочірньої компанії "Укргазвидобування" без статусу юридичної особи і, відповідно до стст.1, 21 АПК України не може бути стороною в арбітражному процесі.

Відповідно до ст.79 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності переривається пред'явленням позову в установленому порядку.

Оскільки позов у 2000 році позивачем був поданий не в установленому законом порядку, не у відповідності до стст.1, 21 АПК України (діючого на той час), перебіг позовної давності не переривався.

Більше того, відповідно до ст.80 ГПК України (АПК України), у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського (арбітражного)  суду зі спору між тими ж сторонами і з тих же підстав не допускається.

Викладене свідчить про те, що позовна давність у даному випадку розпочала свій перебіг 25 листопада 1999р. і відповідно строк позовної давності сплив 25 листопада 2002 року.

Позивач в установленому законом порядку звернувся до господарського суду за захистом порушеного права в липні 2007 р., тобто з пропуском строку позовної давності майже в п'ять років.

При цьому, не заслуговують на увагу посилання позивача на Закон України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу" від 05.06.03р., відповідно з яким заборгованість ВАТ "Рівнегаз" підлягала списанню в рахунок заборгованості з платежів до бюджету, як на підставу поважності пропуску строку позовної давності, оскільки згаданий Закон набрав чинності 11.07.03р., тобто вже після спливу строку позовної давності.

Крім того, підписання 01.07.04р. акту звірки взаємних розрахунків (а.с.13), спільне рішення 2004 року (а.с.30-31), відповідь на претензію від 06.05.06р. (а.с.29) хоча і є, відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України, що набрав чинності з 01.01.04р., діями, які свідчать про фактичне визнання відповідачем свого боргу, проте такі дії не переривають позовної давності, оскільки на момент їх вчинення - 2004-2006 роки, перебіг позовної давності вже сплинув (25.11.2002р.).

Відповідно до ст.80 АПК України, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

При цьому, якщо суд, арбітраж, третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Натомість позивач не подав суду жодних доказів, які б свідчили, що до листопада 2002 року виникли і продовжували існувати обставини надзвичайної, невідворотної за даних умов події (непереборної сили),  і які в свою чергу завадили в строк захистити порушене право.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку і відповідно, для захисту порушеного права.

Керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                Коломис В. В.

підписано "02" жовтня 2007 р.