ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.12.07                                                                                               Справа №16/214-пн-07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Яценко О.М. судді  Яценко О.М.    , Кагітіна Л.П.  , Коробка Н.Д.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача: не з’явився;

відповідача : Ковалевська К.М. довіреність № 20 від 10.12.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ на рішення господарського суду Херсонської області від 28.08.2007 року у справі № 16/214-ПН-07

за позовом: Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Бериславський машинобудівний завод”, м. Берислав Херсонської області

про повернення матеріальних цінностей на суму 1 208 667 грн. 30 коп. та стягнення 2 097 848 грн. 64коп.

У зв’язку з необхідністю витребувати від сторін додаткові докази у справі в судовому засіданні оголошувалися перерви до 11.12.2007 р., до 26.12.2007 р. склад колегії змінювався.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3367 від 25.12.2007р. справа № 16/214-ПН-07 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Яценко О.М. – доповідач; суддів:  Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

У судовому засіданні 26.12.2007 року за згодою представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Херсонської області (суддя Немченко Л.М.) у позові Державному комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ, про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1 208 667 грн. 30 коп. за самовільне використання, 460 419 грн. 45 коп. пені за самовільне використання, 303 751 грн. 89 коп. за несвоєчасне освіження і заміну, незабезпечення умов зберігання, неподання звітності, 45 374 грн. штрафу за невиконання наряду та про зобов’язання відповідача виконати наряд позивача від 22.02.2005 р. № 269 на відпуск розброньованого феромолібдену 60% в кількості 0,463 тонн та повернути до мобілізаційного резерву самовільно використані матеріальні цінності загальною вартістю 1 208 667 грн. 30 коп. відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване положеннями Закону України «Про Державний матеріальний резерв», Постанови КМУ № 1129 від 08.10.1997 р. «Про затвердження порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву».

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву, м. Київ, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати. Позивач в своїй апеляційній скарзі вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, неповно з’ясовані обставини, які мають значення для справи та недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Звертає увагу, що неприйняття судом першої інстанції в якості доказу акту, складеного представниками Південного КРВ КРУ Держкомрезерву за результатами перевірки від 22.02.2005 р. відповідно до вимог постанови Верховної Ради України від 20.02.1996 р. № 57/96, який підтверджує самовільне використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, є безпідставним. Висновок господарського суду Херсонської області про те, що за відсутності належним чином укладеного договору відповідач не може бути зберігачем матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву є безпідставним і таким, що порушує вимоги норм ст. 4 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про Державний матеріальний резерв», Постанови КМУ № 100-03 від 29.01.1998 р. та п.п. 4, 5 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій із матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого Постановою КМУ № 1129 від 08.10.1997 р. Необґрунтовано судом першої інстанції не досліджені та не надано належної оцінки таким істотним доказам у справі, як розпорядження КМУ про розбронювання від 04.02.2004 р. № 689-р та щорічні звіти, які подавались підприємством відповідача за 2001 р., 2002 р., 2003 р., що мають гриф «Таємно».

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення господарського суду Херсонської області – без змін. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позивачем не доведено факту виникнення зобов’язань у Державного підприємства “Бериславський машинобудівний завод” щодо забезпечення зберігання матеріальних цінностей державного резерву на підставі номенклатури від 28.11.1988 р. Тобто до відповідача як до правонаступника ДП “Бериславський машинобудівний завод” не перейшли відповідні зобов’язання. Наявність договірних відносин відповідального зберігання між суб’єктами, які є обов’язковою умовою, згідно з чинним законодавством, для формування, розміщення, зберігання, використання запасів державного матеріального резерву також судом першої інстанції не встановлено. Отже, будь-яких зобов’язань в розумінні ст. ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України між Держкомрезервом та ВАТ “Бериславський машинобудівний завод” не виникало, а тому й підстав для виникнення у ВАТ “Бериславський машинобудівний завод” відповідальності згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України не має. Не надано також позивачем доказів протиправного використання матеріальних цінностей, порушення правил та умов зберігання або самовільного відчуження матеріальних цінностей.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Проведеною у відповідності до вимог постанови Верховної Ради України від 20 лютого 1996 року № 57/96 „Про механізм застосування міри відповідальності юридичних осіб, на зберіганні яких знаходяться матеріальні цінності державного резерву, за самовільне їх відчуження (використання, реалізацію)", представниками Південного КРВ КРУ Держкомрезерву перевіркою ВАТ “Бериславський машинобудівний завод”, м. Берислав Херсонської області встановлено факти самовільного використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, невиконання наряду №269 від 22.02.2005 року, несвоєчасне освіження, порушення умов зберігання матеріальних цінностей, несвоєчасне подання звітності. За результатами перевірки складено акт № 22 від 25.03.2005 року (а.с.13-20, т.1).

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню на підставі наступного:

Згідно з п.4 та п.5 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій із матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держкомрезервом виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо. Поставка і закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України номенклатури і норм їх накопичення у державному резерві та мобілізаційних завдань у порядку створення, поповнення, освіження, заміни запасів матеріальних цінностей державного резерву та повернення тимчасово позичених матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 3 та п.4 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" перелік підприємств, установ і організацій усіх форм власності, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, номенклатура та обсяги їх накопичення визначаються мобілізаційними та іншими спеціальними планами. Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

ДП “Бериславський машинобудівний завод”, м. Берислав (правонаступником якого є відповідач), згідно затвердженої номенклатури, отримав завдання (державне замовлення) по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яке станом на теперішній час не було з нього знято в установленому порядку, а тому на відповідальному зберіганні відповідача досі знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які є власністю держави і перебувають в оперативному управлінні Державного комітету України з державного матеріального резерву (а.с. 35,36, т.1).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №100-03 від 29.01.1998р. "Положення про особливості формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями мобрезерву", Положення про мобілізаційний резерв, затвердженого постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 29.09.1969 р. (має гриф „Дек") мобілізаційний резерв матеріальних цінностей створюється підприємствами в мирний час відповідно до встановлених мобілізаційних завдань. Норми накопичення матеріальних цінностей встановлюється за номенклатурами та обсягами, визначеними міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади.

Колегія суддів звертає увагу на неправомірний висновок господарського суду Херсонської області про те, що між сторонами відсутній належним чином укладений договір, а відтак, відповідач не може бути зберігачем матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦК України закріплено, - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки взаємовідносини сторін, продовжують існувати після 01.01.2004 року, до спірних правовідносин застосовуються норми Цивільного Кодексу України.

У відповідності до статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов’язків є, в тому числі, договори.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (стаття 205 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Наявність між сторонами угоди зобов'язання із відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву підтверджується листами підприємства, що надійшли на адресу Держкомрезерву, так, зокрема, у листі від 02.06.2005 року (вх.№13070 від 07.06.2005) (а.с.101, т.1) ВАТ „Бериславський машинобудівний завод" звертається стосовно зниження ціни на продукцію, що знаходиться на відповідальному зберіганні у підприємства, а у листі від 30.06.2005 (вх. № 14997 від 01.07.2005) (а.с.102, т.1) відповідач звертається із проханням дозволити ВАТ «Бериславський машинобудівний завод» сплатити вартість самовільно використаних підприємством матеріальних цінностей (до заперечення додаються).

Крім того, як вже зазначалось вище, наявна номенклатура накопичення затверджена наказом Міністерства ТЕ і ТМ СРСР від 28.11.1988 (має гриф „Дек"), яким прямо визначено, що відповідальним зберігачем зазначених цінностей є відповідач.

За викладених вище обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що ним не приймалось на відповідальне зберігання матеріальні цінності матрезерву. Слід зазначити, що матеріальні цінності передавались за радянських часів ДП „Бериславський машинобудівний завод імені 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції"'. Згідно із п. 3.3. статуту відповідача, ВАТ «Бериславський машинобудівний завод» є правонаступником державного підприємства «Бериславський машинобудівний завод імені 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції», а відтак саме відповідач несе обов'язок із відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву. Твердження представника відповідача стосовно того, що матеріальні цінності відсутні встановити їх кількість на момент передачі є неможливим внаслідок неодноразової зміни керівництва підприємства, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки саме в інтересах позивача було вжити низку необхідних заходів (звернення до правоохоронних органів, власний контроль за кадрами, тощо) для виявлення точної кількості та збереження переданого на зберігання мат.резерву.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державний матеріальний резерв» відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву –це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву. Самовільне відчуження матеріальних цінностей державного резерву –це використання або реалізація відповідальним зберігачем матеріальних цінностей державного резерву, що перебувають у нього на відповідальному зберіганні, без відповідного рішення на це центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Згідно з ч. 1ст. 12 цього ж Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач не отримував дозвіл на використання державного резерву.

Виходячи з встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про правомірність заявлення позовних вимог.

Стосовно правової природи та розміру сум заявлених до стягнення колегія суддів зазначає наступне: як вище зазначалось результаті перевірки 25.03.2005 року було встановлено факт незабезпечення збереження матеріальних цінностей на загальну суму 1 208 667,30 грн.. Акт перевірки у судовому порядку не оскаржено. Він не скасований та діє до теперішнього часу.

Листом Міністерства економіки України № 53-19/108 від 28.01.2000 року визначено, що ціни на матеріальні цінності визначаються Держкомрезервом України, виходячи з оптових цін, що діють на час відпуску, кон'юнктури ринку, термінів зберігання, якості продукції. Також даним листом Держкомрезерву України при визначенні цін на матеріальні цінності державного резерву було запропоновано використовувати поряд з біржовою інформацією цінову інформацію з позабіржового ринку.

Відповідно до п. 21 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою КМУ № 1129 від 08.10.1997 року, ціни на матеріальні цінності, що закладаються та відпускаються з державного резерву, визначаються Держкомрезервом виходячи з оптових цін, що діють на час закладення або відпуску, кон'юнктури ринку, термінів зберігання, якості продукції, а в разі проведення конкурсу - за цінами конкурсу на кожну партію конкретної продукції. А відповідно до п. 10 ст. 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв" за самовільне відчуження (використання, реалізацію) матеріальних цінностей державного резерву з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких вони знаходяться, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості матеріальних цінностей у цінах на час виявлення факту відчуження, а також пеня з суми відсутнього їх обсягу за кожний день до повного їх повернення.

Отже, ціни встановлюються Держкомрезервом України самостійно, виходячи з цін, що діють на ринку матеріальних цінностей. В даному випадку ціни встановлюються на момент виявлення порушення, тобто станом на 25.03.2005 року (момент проведення перевірки).

Факт незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву свідчить про неналежне виконання своїх зобов'язань, передбачених Законом України «Про державний матеріальний резерв», «Положення про особливості формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями мобілізаційного резерву», «Положення про мобілізаційний резерв» та інших нормативних актів, які регулюють порядок здійснення операцій по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей державного резерву. За неналежне виконання зобов'язань, на підставі ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» відповідач несе майнову відповідальність за операції з матеріальними цінностями державного резерву, передбачену п, п. 9, 10, 12 даної статті.

Згідно з п. 9 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» за несвоєчасне виконання розпорядження центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, про відвантаження матеріальних цінностей державного резерву підприємства, установи і організації - відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 100 відсотків вартості не відвантажених у строк матеріальних цінностей і пеню за кожний день прострочення до повного виконання розпорядження.

Як свідчать матеріали справи, ВАТ «Бериславський машинобудівний завод» не виконано наряд Держкомрезерву України від 22.02.2005 року № 269 на відпуск розброньованого феромолібдену 60 % в кількості 0,463 тонн. Вартість не відвантажених у строк матеріальних цінностей (феромолібдену 60 % в кількості 0,463 тонн) становить 125 010,00 грн.

Отже, 100 % штраф за несвоєчасне виконання розпорядження центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, про відвантаження матеріальних цінностей державного резерву підприємства становить 125 010,00 грн.

Згідно з п. 10 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100% вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Оскільки вартість матеріальних цінностей, стосовно яких зафіксований факт самовільного відчуження, згідно акту перевірки становить 1 208 667,30 грн., то 100 % штрафу відповідно становить 1 208 667,30 грн..

Відповідно до п. 12 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» у разі порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву, а також зберігання матеріальних цінностей, що не відповідають затвердженій номенклатурі, діючим стандартам і технічним умовам, несвоєчасного подання встановленої звітності підприємства, установи і організації-відповідальні зберігач сплачують штраф у розмірі 20 відсотків від вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення.

Вартість матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, стосовно яких встановлено факт порушення правил та умов зберігання, несвоєчасне освіження та заміна матеріальних цінностей, несвоєчасне подання встановленої звітності, становить 1 518 759,44 грн. отже,  20  % штраф за несвоєчасне подання встановленої звітності, несвоєчасне освіження та заміну матеріальних цінностей становить 303 751,89 грн. (20 % від 1 518 759,44 грн.).

Згідно з п. 16 ст. 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв" розмір пені, передбачений пунктами 9, 10 цієї статті, обчислюється з вартості матеріальних цінностей, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня за період з 25.03.2005 року (акт перевірки) по 07.05.2007 року становить 460 419,45 грн.

Отже, загальний розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача становить 2 097 848,64 грн., в тому числі 125 010,00 грн. штрафу за невиконання наряду Держкомрезерву України від 22.02.2005 року № 269, 1 208 667,30 грн. за самовільне відчуження, 303 751,89 грн. штрафу за несвоєчасне подання встановленої звітності та несвоєчасне освіження та заміну матеріальних цінностей, 460 419,45 грн. пені.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Херсонської області від 28.08.2007 року підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявник апеляційної скарги заявлені у судовому засіданні 11.12.2007 року  стосовно того, що матеріали справи містять держану таємницю, а відтак мають розглядатись господарським судом м. Києва. Матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті, крім того, саме позивач звертаючись із позовними вимогами подав позову заяву до господарського суду Херсонської області.

В процесі розгляду справи постало питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Як вище зазначалось, в даному спорі слід застосовувати нові редакції Господарського та Цивільного кодексів України. Відповідно до нової редакції Цивільного кодексу, а саме ст. 268 позовна давність не поширюється на вимогу центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України „Про державний матеріальний резерв". Крім того, відповідно до ст. 83 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимоги державних організацій. Відповідне застосування даного положення відображається у практиці Вищого господарського суду України, зокрема у справі № 16/3420 за позовом Держкомрезерву України до ВАТ „Крошенський цегельний завод" про повернення матеріальних цінностей державного резерву та сплату штрафних санкцій .

Керуючись ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ на рішення господарського суду Херсонської області від 28.08.2007 року у справі  № 16/214-ПН-07 задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 28.08.2007 року у справі  № 16/214-ПН-07 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов’язати ВАТ «Бериславський машинобудівний завод», м. Берислав Херсонської області виконати наряд Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ від 22.02.2005 р. № 269 на відпуск розброньованого феромолібдену 60% в кількості 0,463 тонн та повернути до мобілізаційного резерву самовільно використані матеріальні цінності загальною вартістю 1 208 667 грн. 30 коп.

Видати наказ.

Стягнути з ВАТ «Бериславський машинобудівний завод», м. Берислав Херсонської області на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ штраф в сумі 1 208 667 грн. 30 коп. за самовільне використання запасі державного матеріального резерву, 460 419 грн. 45 коп. пені за самовільне використання державного матеріального резерву, 303 751 грн. 89 коп. за несвоєчасне освіження і заміну державного матеріального резерву, незабезпечення умов зберігання державного матеріального резерву, неподання звітності, 45 374 грн. штрафу за невиконання наряду.

Видати наказ.

Зобов’язати господарський суд Херсонської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Яценко О.М.

судді  Яценко О.М.

Кагітіна Л.П.  Коробка Н.Д.