ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 1/50-20/19

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    Кузьменка М.В.,

судді                                        Васищак І.М.,

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши    касаційну скаргу Управління комунального майна Департаменту

економічної політики Львівської міської ради

на                    рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2007р.

та постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 26.06.2007р.

у справі          №1/50-20/19

за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології"

до                        Управління комунального майна Департаменту економічної політики

Львівської міської ради

про                       спонукання до укладення договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Балаєв Ф.Д. (довіреність від 26.10.07),

від відповідача: Марусевич Р.Я. (довіреність від 22.01.07 №2302-210),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунального майна Департаменту економічної політики Львівської міської ради та просило суд зобов'язати останнього укласти з позивачем договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Академіка Є.Лазаренка, 5-а, на умовах, викладених у наданому позивачем проекті договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу №03-01 від 03.01.2007р.

Позовні вимоги мотивовані неправомірним ухиленням відповідача від підписання з позивачем договору купівлі-продажу на зазначений об'єкт нерухомого майна, оскільки ухвалою Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006р. затверджено  перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації способом викупу, та позивачу надано право приватизації нежитлових приміщень загальною площею 967,6 кв.м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Академіка Є.Лазаренка, 5-а.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що питання щодо встановлення ціни продажу вказаного об'єкта комунальної власності було включено до порядку денного для розгляду на засіданні Львівської міської ради 25.01.2007р. Проте, дане питання не набрало необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення, тобто ціна продажу, яка є істотною умовою  договору купівлі-продажу, власником встановлена не була, про що позивача було повідомлено листом від 26.01.2007р. №2-176/2302. За таких обставин у відповідача відсутні підстави для укладання з позивачем договору купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.04.2007р. (суддя Манюк П.Т.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007р. (головуючий, суддя Д.Новосад, судді О.Михалюк, Г.Мельник), позов задоволено частково: зобов'язано відповідача укласти з позивачем договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (адмін. будинок А-2 та підвал будівлі Б-1) за адресою: м.Львів, вул.Академіка Лазаренка, 5-а, загальною площею 929,10 кв.м, вартістю 1 651 083,60 грн. (з ПДВ) на умовах, визначених у проекті договору купівлі-продажу, представленому 03.01.2007 року позивачем. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" не передбачено затвердження експертної оцінки об'єкта відповідною радою.

Наказами Управління комунального майна Львівської міської ради №1975, 1976 "Про затвердження звіту про оцінку майна, будівель (приміщень), споруд" затверджено звіти, що проведені на замовлення управління комунального майна Львівської міської ради Приватним підприємством "Львівська експертно-консультаційна служба", про оцінку приміщень, які орендує позивач, та пунктом 2 цих наказів вирішено укласти договір купівлі-продажу об'єкту.

За таких обставин, суди двох інстанцій дійшли висновку про безпідставне ухилення відповідача від укладання з позивачем договору купівлі-продажу з посиланням на те, що істотна умова цього договору –ціна об'єкту, не встановлена Львівською міською радою.

Задовольняючи заявлений позов частково, суди двох інстанцій виходили з того, що ухвалою Львівської міської ради від 16.03.2006р. №3402 "Про приватизацію об'єктів комунальної власності м.Львова" позивачу надано право на приватизацію шляхом викупу орендованого нежитлового приміщення за адресою: м.Львів, вул.Академіка Лазаренка, 5-а, загальною площею 929,10 кв.м. (підвал площею 36,3 кв.м.; 1-ий поверх –429,4 кв.м.; 2-ий поверх –423,0 кв.м.), а не загальною площею 967,6 кв.м. (площа приміщень, що знаходиться в оренді позивача).

Отже, оскільки Львівською міською радою не погоджено приватизацію орендованих позивачем приміщень 5-8 першого поверху будівлі Б-1, загальною площею 38,5 кв.м., вартістю 35 530,80 грн., суди двох інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову про спонукання відповідача укласти договір купівлі-продажу в частині вказаних приміщень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає  задоволенню з таких підстав.

В силу ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.187 Господарського кодексу України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Фонд  державного  майна України,  Верховна Рада Автономної Республіки Крим,  місцеві Ради затверджують  за  поданням  органів приватизації  переліки  об'єктів,  які  перебувають  відповідно  у загальнодержавній власності,  власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають:  продажу  на  аукціоні,  за  конкурсом; викупу.

Пунктом 3 названої статті передбачено, що включення   об'єктів   малої  приватизації  до  переліків, зазначених у частині першій цієї статті,  здійснюється  відповідно до  Державної  та  місцевих  програм  приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або покупців.

Згідно п.1 ст.8 вказаного Закону, з  моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які, зокрема,      визначають ціну  продажу  об'єкта,  що  підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову вартість продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, з урахуванням доданої відповідачем до апеляційної скарги ухвали  Львівської міської ради від 25.01.2007р. №484, якою вилучено з додатку до ухвали від 16.03.2006р. №3402, зокрема, пункт 18, під яким значився об'єкт, що підлягав приватизації способом викупу позивачем, суд апеляційної інстанції не врахував вимог ст.101 ГПК України, якою визначено межі перегляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до частини першої названої статті, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи, що представник відповідача приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, але не надав суду ухвали  Львівської міської ради від 25.01.2007р. №484, як доказ відсутності у нього підстав для укладання з позивачем спірного договору купівлі-продажу, а також не обґрунтував у своїй апеляційній скарзі неможливість її подання суду першої інстанції, то у суду апеляційної інстанції не було правових підстав давати правову оцінку вказаній ухвалі від 25.01.2007р. №484.

Одночасно, безпідставно давши оцінку зазначеній ухвалі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначена вище  ухвала Львівської міської ради від  25.01.2007р. №484 суперечить ст.19 Конституції України, як така, що прийнята поза межами повноважень, наданих органам місцевого самоврядування.

Проте, такий висновок суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає таким, що зроблений судом за межами позовних вимог та з перевищенням компетенції суду господарською юрисдикції, оскільки відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно розподілу судових юрисдикцій, відповідність вказаної ухвали Львівської міської ради  Конституції України, може бути предметом розгляду тільки у справі, що віднесена до адміністративної юрисдикції.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази  того, що вказаний акт органу місцевого самоврядування було скасовано у судовому порядку чи оскаржувався позивачем на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, оскаржувані  рішення та постанова підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені безпідставно, оскільки на час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанції та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, була чинною ухвала  Львівської міської ради від 25.01.2007р. №484, якою було вилучено з додатку до ухвали від 16.03.2006р. №3402, зокрема, пункт 18, під яким значився об'єкт, що підлягав приватизації способом викупу позивачем.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Додані позивачем до відзиву на касаційну скаргу документи, які не були предметом дослідження у суді першої та апеляційної інстанціях, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на приписи ч.2 ст.1117 ГПК України, відповідно до якої, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нове докази або додатково перевіряти докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Управління комунального майна Департаменту економічної політики Львівської міської ради задовольнити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007р. у справі №1/50-20/19  скасувати.

3. У задоволенні позову відмовити повністю.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій