ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16.04.07р.

Справа № А23/103

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестагро", с. Новоандріївка, Васильківського району, Дніпропетровської області

до  Покровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, смт. Покровське, Дніпропетровської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 31.07.06

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Халіпський Д.С., дов. від 01.03.07 №1/4-1, представник Від позивача: Цьопич А. О., дов. від 15.01.07, №15/01-2, голов. бухг.

Від відповідача: Колісник І.В.,  дов. від 10.01.07 №34/8/10, держподатінспектор

Від відповідача: Ванжа Л.В., дов. від 14.03.07 №1279/8/10, заст. нач. відділу аудиту

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом, якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Покровської міжрайонної державної податкової інспекції  №/0 від 31.07.06, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 45833,34 грн. основного платежу, 22916,67 грн. –штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки відповідачем допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Висновок відповідача щодо заниження податку на додану вартість є безпідставним. Операції з придбання сільгосптехніки: трактора МF9240 та ЗСШ-1 відображені позивачем в загальній декларації, оскільки права застосовувати спеціальний режим оподаткування позивач не мав. У зв'язку з тим, що з січня 2004 року позивач веде окремий облік продажу і придбання товарів (послуг) і користується пільгою щодо оподаткування податком на додану вартість згідно ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість", операція з подальшого продажу зазначеної сільгосптехніки відображена відповідно до діючого законодавства в спеціальній декларації.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що в періоді, що перевірявся, позивач знаходився на спеціальному режимі оподаткування та подавав до податкової інспекції три декларації з податку на додану вартість, в тому числі, декларацію № 3 (загальну), в якій відображається нарахування податку на додану вартість від реалізації придбаних товарно-матеріальних цінностей.

Оскільки основні засоби, які були реалізовані позивачем, не є товаром власного виробництва, дія п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" не поширюється на дану господарську операцію, у зв'язку з чим поставку основних засобів необхідно було відобразити в декларації з податку на додану вартість № 3 (загальну), залишок податкових зобов'язань по якій перераховується відповідно до вимог п.7.7 ст.7 цього Закону до бюджету.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін,  господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

31.07.06 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким визначена сума податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 68750,01 грн., із яких 45833,34 грн. –основний платіж, 22916,67 грн. –штрафні санкції.

Підставою для винесення зазначеного податкового повідомлення-рішення стали результати проведеної відповідачем виїзної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства підприємством-позивачем за період діяльності з 01.10.03 по 31.03.06, про що складений акт № 244-23-32166939/ДСК від 21.06.06, яким, встановлено, що в порушення вимог п.7.7 ст.7, п.п.10.1, 10.2 ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість", позивач не здійснив нарахування та сплату до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки (продажу) основних засобів, які не є продукцією власного сільськогосподарського виробництва (декларація № 3 - загальна).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в порядку ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

За результатами розгляду скарг позивача скарги залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення – без змін. Про результати розгляду скарг позивач повідомлений в порядку, встановленому Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженим Наказом Державної податкової адміністрації України від 03.03.98 № 93, а саме: рішеннями, які надіслані позивачеві поштою з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем для кореспонденції, отримані позивачем.  Порушення зазначеного порядку з боку відповідача з наявних в матеріалах справи документів, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.85), не вбачається.

Позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестагро", с. Новоандріївка, Васильківського району, Дніпропетровської області, є платником податку на додану вартість (свідоцтво від 23.12.02 № 03575148), згідно ст.2 Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок" - платником фіксованого сільськогосподарського податку і користується спеціальним режимом оподаткування податком на додану вартість, визначеним  в ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість". В 2004 році позивач веде окремий облік продажу і придбання товарів (робіт, послуг).

Основні види діяльності підприємства –вирощування зернових, технічних та решти культур, оптова торгівля зерном та кормами для тварин, фруктами та овочами, посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.

Суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню до Державного бюджету відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", визначаються як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Пунктом 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість"  зупинена дія пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначений  постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.99 № 271.

Згідно п.4 цього Порядку на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подають її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначається Державною податковою адміністрацією за погодженням із Міністерством аграрної політики.

Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету.

Відповідно до п.1.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженому наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.97  № 166, платники податку, у яких згідно з чинним законодавством (пункти 11.21, 11.29 Закону України "Про податок на додану вартість") суми податку на додану вартість повністю залишаються у розпорядженні цих платників податку для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених указаними пунктами.

Позивачем складались та подавались до податкової інспекції у кожному податковому періоді, починаючи з січня 2004 року, три податкові декларації з податку на додану вартість:

- спеціальна декларація № 1 –перша група обліку декларацій, за результатами яких різниця між податковими зобов’язаннями і податковим кредитом спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції, птахівництва, з продажу молока, худоби, молочної продукції і м’ясопродуктів, вироблених у власних переробних цехах (п.11.21 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість").

- спеціальна декларація № 2 –друга група обліку операцій, за результатами яких різниця між податковими зобов'язаннями і податковим кредитом спрямовується на придбання матеріально-технічних ресурсів тільки для платників  податку, у яких за результатами роботи попереднього звітного (податкового) періоду обсяг становить не менше 50% у складі валового доходу підприємства (п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість").

- загальна декларація № 3 –третя група обліку –операції, за результатами яких платники податку здійснюють розрахунки з бюджетом з продажу підакцизної продукції власного виробництва, з продажу молока та м'яса в живій вазі переробним підприємствам, з продажу будь-якої придбаної продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, за накладною №1 від 24.06.04 позивачем реалізовано приватній особі сільськогосподарське обладнання –зерносушилка ЗСШ-1 на суму 25000,00 грн. в т.ч. ПДВ –4166,67 грн. Розрахунок за обладнання проведено на користь позивача готівковими коштами за прибутковим касовим ордером № 26 від 24.06.04.

За накладною № 3 від 02.07.04 позивачем реалізовано ДПДГ "Новатор" сільськогосподарське обладнання –трактор МF9240 на загальну суму 250000,00 грн., в т.ч. ПДВ –41666,67 грн. Оплата здійснена в повному обсязі платіжними дорученнями № 716 від 21.06.04, № 779 від 05.07.04.

Податок на додану вартість із зазначених операцій в загальній сумі 45833,34 грн. позивачем відображений в спеціальних деклараціях з податку на додану вартість № 2 у відповідних податкових періодах (червень, липень 2004 року).

Сільськогосподарське обладнання –зерносушилка ЗСШ-1 та трактор МF9240 придбані позивачем у третіх осіб:  зерносушилка ЗСШ-1 у ТОВ НПФ "Бонафіде" за накладною № 31 від 15.09.03,  трактор МF9240 –ТОВ "Демурінський ГЗК" за накладною № 1 від 05.03.03.

Виходячи з положень п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість", яким встановлені певні умови для можливості зарахування залишку податкових зобов'язань з податку на додану вартість на спеціальний рахунок сільськогосподарського товаровиробника, суд, приймаючи до уваги, що перелічена вище сільгосптехніка не є продукцією власного виробництва позивача, продукцією, виготовленою на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, вважає, що п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" на спірні господарські операції не поширюється.

Доводи позивача щодо відсутності у позивача станом на момент придбання сільгосптехніки встановлених п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" пільг щодо оподаткування податком на додану вартість, відображення суми податку на додану вартість в складі придбаної техніки в загальній податковій декларації з податку на додану вартість, відповідно, за березень, вересень 2003 року та наступне перенесення накопиченого податкового кредиту із загальної до спеціальної декларації, суд не може прийняти до уваги,  як такі, що не ґрунтуються на нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно ст.9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Виходячи з викладеного, умови та термін придбання сільгосптехніки, відображення цієї операції в податковому обліку, а також зміни умов господарювання в даному випадку не впливають на відображення операції з реалізації цієї сільськогосподарської техніки в податковому обліку за правилами, існуючими на момент такого відображення, внаслідок чого суд вважає, що суми податку на додану вартість в складі ціни реалізованого обладнання повинні бути включені в декларацію № 3 –загальну.

Таким чином, враховуючи, що залишок податкових зобов'язань по податковій декларації № 3 (загальній) перераховується відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" до державного бюджету, суд вважає, що дії відповідача по визначенню позивачеві оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податкового зобов'язання з податку на додану вартість є правомірними, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

15.06.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна