Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.07                                                                                            Справа №  16/199

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Мельника С. М. (доповідач по справі),

суддів:                                 Ільєнок Т.В. суддів:                                 Корсакової Г.В.

.

При секретарі судового засідання           Огієнко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного – орендного підприємства „Остапівське”, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року

по справі № 16/199 (суддя Тимощенко О.М.)

за позовом          Приватно –орендного підприємства „Остапівське”, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область

до          Миргородської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Миргород

За участю прокуратури Полтавської області

про          Скасування податкового повідомлення –рішення за № /0 від 10.02.2006 року

за участю представників :

від позивача:          не з’явились

від відповідача:          Заливчий О.О., Тимошенко В.В.- за довіреністю

від прокуратури:          не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Приватно –орендне підприємство „Остапівське”, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Миргородської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Миргород про скасування податкового повідомлення –рішення за № /0 від 10.02.2006 року.

Постановою господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року по справі № 16/199 в позові Приватно –орендного підприємства „Остапівське”, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область до Миргородської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Миргород про скасування податкового повідомлення – рішення за № /0 від 10.02.2006 року –відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою Приватне –орендне підприємство „Остапівське” 20.11.2006 року звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року по справі № 16/199, з огляду на те, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи та оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме донараховані суми податку на додану вартість виявлялися із операцій, що проводилися на підставі договорів укладених між ПОП „Остапівське” та ВАТ „Радивонівська МТС”, про співпрацю по вирощуванню сільськогосподарських культур, які в свою чергу були протрактовані Миргородською об’єднаною державною податковою інспекцією як договори суборенди землі  - при цьому з боку Миргородської об’єднаної державної податкової інспекції не прикладалось ніяких зусиль, щоб визнати недійсними ці договори чи отримати в суді їх трактування як договорів суборенди землі, адже ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину, при цьому обидві сторони, ПОП „Остапівське” та ВАТ „Радивонівська МТС”, трактують їх як договори про співпрацю і діяли в їх рамках виходячи із умов договору. Саме договорами про співпрацю передбачено виділення землі для спільного обробітку, при цьому частка зерно продукції Приватно –орендного підприємства „Остапівське” являється його власною продукцією.

Відповідач донарахував суми ПДВ та фінансові санкції по ПДВ виходячи з того, що продукція, отримана Позивачем в рамках договору про співпрацю, Відповідачем;: розглядалася як у сторонніх організацій.

Згідно з ст. 213 Цивільного кодексу України передбачає тлумачення змісту право чину, в даному випадку договору про співпрацю, тільки сторонами договору. Відповідач про тлумачив вище згадуваний договір як прихований договір суборенди землі.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України „до договорів, що були укладені до 01.01.2004 року і продовжують діяти - застосовуються норми цього Кодексу” - тобто до договору про співпрацю застосовуються норми ст. ст. 204, 213 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в запереченнях на апеляційну скаргу та в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги оскільки вважає, що посилання на невірне трактування Миргородською ОДПІ укладених підприємством з ВАТ „Радивонівська МТС” договорів про співпрацю на вирощення сільськогосподарських культур як договорів суборенди землі, що в свою чергу не дає підстав для нарахування податкових зобов’язань по ПДВ та вважають безпідставним та несуттєвим так як:

Підприємство при викладенні аргументів на свою користь досить чітко викладає тлумачення Цивільним Кодексом України змісту правочину, але не надає як до апеляційного суду (згідно додатків до апеляційної скарги) так і не надавало до розгляду Господарського суду (згідно матеріалів розгляду) для вивчення договору, на які посилається в апеляційній скарзі.

Як зазначається матеріалами документальної перевірки до вивчення при проведенні перевірки був наданий один такий договір від 01.01.2004 року  (додається до уточнення).

Відповідного до даного договору (п.п. 2.1 п. 2) „Власник землі зобов’язаний передати по акту прийому-передачі у належному стані та у визначених межах земельну ділянку з цим договором”. Згідно з Актом прийому-передачі земельної ділянки, який є додатком до договору „Орендареві Балюк І.М. - директору ВАТ СГ МТС с. Радивонівка в присутності сільського голови Остапівської сільської ради, орендодавець ПОП „Остапівське” в особі голови Овлах ІЯ. передав земельну ділянку в натурі на право оренди загальною площею 1770 га. Акт складено в трьох примірниках до договору „Про оренду землі”. Акт прийому-передачі підписаний та скріплений печатками всіх трьох вищевказаних сторін.

Крім того, всіма наявними документами, наданими до перевірки (накладні, податкові накладні, довідки про взаєморозрахунки) дані операції зазначаються як оренда землі. При цьому бартерні операції здачі в суборенду землі ПОП „Остапівське” та продажу зерна пшениці ВАТ „Радивонівська с/г МТС” здійснювалися і оформлялися як операції купівлі-продажу між двома юридичними особами.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається що сторони правочину ПОП „Остапівське” та ВАТ „Радивонівська с/г МТС” тлумачили при здійсненні своєї господарської діяльності вказаний договір самі як договір оренди і відповідним чином документально оформлювали свої правовідносини, а тому викладені в апеляційній скарзі ПОП „Остапівське” аргументи є безпідставними і не можуть бути прийнятими до уваги при розгляду по суті.

Представник позивача в дане судове засідання не з’явився, однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали суду від 29.01.2007 року про направлення копій сторонам.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що постанова господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року по справі № 16/199 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення із слідуючих підстав:

Як вбачається з матеріалів справи 10.02.2006 року податковим повідомленням-рішенням за № /0 позивачу визначено 187002,15 грн. податкового зобов’язання з податку на додану вартість, в т.ч. 124668,10 грн. за основним платежем та 62334,05 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями по цьому податку.

Дане повідомлення-рішення прийнято на підставі акту перевірки за № 18/23-128/03772462 від 06.02.2006 року, згідно висновків якого документальною перевіркою було встановлено порушення позивачем, зокрема, підпункту 3.1 п. 3 ст. З., п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п. 11. 29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) на протязі серпня 2003 року - липня 2004 року, а саме нездійснення розподілу сум податкового кредиту між загальною декларацією № 3 та спеціальною декларацією № 2 (за скороченою формою) щодо придбаної покупної продукції, яка була частково реалізована та частково використана у власній господарській діяльності, а також неправомірне включення при реалізації покупної продукції відповідної суми ПДВ до податкових зобов’язань спеціальної декларації № 2 (за скороченою формою), а не до податкових зобов’язань загальної декларації № 1, що призвело до ненадходження до бюджету ПДВ в сумі 124668,10 грн., в т.ч.: за серпень 2003 року - 22323, 84 грн., січень 2004 року - 246, 23 грн., квітень 2004 року - 5919, 56 грн., травень 2004 року - 3I6, 67 грн., червень 2004 року - 694, 17 грн., липень 2004 року - 117, 75 грн., серпень 2004 року - 54643, 71 грн., серпень 2005 року - 33484, 08 грн. вересень 2005 року - 5190, 56 грн. жовтень 2005 року - 1731, 53 грн.

Як вбачається, відповідно до умов договорів про співпрацю на вирощування сільськогосподарських культур, що укладалися між ПОП „Остапівське” та ВАТ „Радивонівська МТС”, ПОП „Остапівське” надавало в користування ВАТ ,,Радивонівська МТС” сільськогосподарські угіддя для вирощування· сільськогосподарських культур, фактично здавало ВАТ ,,Радивонівська МТС” в суборенду землі, які в свою чергу знаходилися в ПОП „Остапівське” в оренді від власників земельних часток (паїв) жителів Остапівської сільської ради.

В оплату за ці послуги ПОП „Остапівське” отримувало сільськогосподарську продукцію, яку використовувало на власні потреби та реалізовувало стороннім організаціям, орендодавцям в рахунок оплати за оренду земельних часток (паїв) та працівникам в рахунок оплати праці.

Так, оформлення взаємовідносин сторін про здійснення спільної діяльності без створення юридичної особи відповідно до законодавства не проводилося. Операції з надання в суборенду землі підприємством та продаж зерна товариством в оплату за це здійснювалися і оформлялися сторонами як операції між юридичними особами з виписуванням податкових накладних.

Згідно з п. 11. 29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) для сільськогосподарських виробників незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, у яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів переробки за попередній звітний (податковий) рік, а для новостворених підприємств поточний звітний період, становить не менше 50 % загальної суми валового доходу підприємства, встановлено спеціальний режим оподаткування, згідно з яким операціями з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з продажу переробним підприємствам молока та м’яса в живій вазі, суми ПДВ, належні до сплати чи відшкодування, до розрахунків з бюджетом не відносяться, а залишаються у власному розпорядженні для цільового використання.

Відтак п. 11. 29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями) запроваджено норму не щодо несплати до бюджету сум ПДВ, а щодо використання їх за цільовим призначенням, і передбачено для операцій з продажу товарів (робіт, послуг) виключно власного виробництва, то на всі інші операції з продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі і надання послуг, які в свою чергу отримуються від третіх осіб, не можуть поширюватися вищезазначені норми. Такі операції мають відображатися у загальній декларації.

Для цілей оподаткування податком на додану вартість операція по наданню ВАТ „Радивонівська МТС” в суборенду земель, які в свою чергу знаходяться в оренді ПОП „Остапівське” відповідно до п. 1.4 ЗУ „Про податок на додану вартість” має розглядатися як поставка послуг. Поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об’єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

ПОП „Остапівське” надало в оренду для ВАТ „Радивонівська МТС” земель, які в свою чергу ПОП „Остапівське” орендує у власника земельних часток (паїв) жителів Остапівської сільської ради, тобто ПОП „Остапівське” здійснювало надання послуг, які в свою чергу придбавалися ним від третіх осіб.

В зв’язку з вищевикладеним, віднесення сум по податку на додану вартість по здійснюваних операціях передачі ПОП „Остапівське” землі в суборенду у 2003 року та 2005 року до податкових зобов’язань декларації № 3 (загальної) є правомірним, а твердження про те що дані суми мають відображатися по скороченій декларації з ПДВ № 2 (рослинництво) безпідставне.

В разі одночасного здіснення платником податку-сільськогосподарським товаровиробником операцій, за якими мають бути проведені розрахунки з бюджетом і ПДВ перерахований на спецрахунок, в процесі здійснення яких використовуються одночасно одні й ті ж товари (роботи, послуги), розподіл сум ПДВ, що відносяться до складу податкового кредиту всіх категорій операцій, здійснюється в порядку, визначеному в пп. 7.4.3. пункту 7.4 cт. 7 Закону України „Про ПДВ” відповідно до якої у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при Їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Як досліджено, з серпня 2003 року по липень 2004 року платником (позивачем) не було здійснено розподілу сум податкового кредиту між загальною декларацією № 3 та спеціальною декларацією № 2 (за скороченою формою) щодо придбаної покупної продукції, яка була частково реалізованою і частково використаною у власній господарській діяльності, а також при реалізації покупної продукції неправомірно включено суму податку до податкових зобов’язань спеціальної декларації № 2 (за скороченою формою), тоді як необхідно до загальної декларації № 3, чим було порушено норми підпункту 3.1.1 пункту 3.1 cт. 3, підпункту 7.4.3 пункту 7.4 ст. 7 та пункту 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Зазначені порушення у цьому періоді призвели до ненадходження до бюджету ПДВ в сумі 29618,22 грн. За аналогічне порушення у періоді з серпня по жовтень 2005 року позивачем занижено податкові зобов’язання в сумі 40406,17 грн.

Як вбачається, в 2004 року в порушення п. 7.1, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) ПОП „Остапівське” не включило до податкових зобов’язань по ПДВ за серпень 2004 року 54643,71 грн. по нарахованій орендній платі за надані ВАТ „Радивонівська МТС” в суборенду землі в результаті подання до Миргородської ОДПІ уточнюючих розрахунків у вересні 2004 року та січні 2005 року, згідно яких відповідна сума ПДВ 54643,71 грн., що була раніше задекларована в Декларації з ПДВ № 3 (загальна) за серпень 2004 року, виключається із податкових зобов’язань по ПДВ Декларації № 3 (загальна) (уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2004 року), і дана сума не отримала відображення в подальшому взагалі ні по загальних деклараціях по ПДВ, ні по спецдеклараціях по ПДВ.

Посилання Приватно –орендного підприємства „Остапівське” на невідображення вищезазначеної операції в обліку через неотримання податкового роз’яснення є безпідставним, оскільки доказів звернення до податкового органу за отриманням роз’яснення позивач не надав. Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-BP (зі змінами та доповненнями) особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платники податку. Платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Як було з’ясовано в ході розгляду справи податковою службою була застосована санкція відповідно до пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 ЗУ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (зi змінами i доповненнями), відповідно до якого „у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податкiв за підставами, викладеними у підпункту „б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податкiв зобов’язаний сплатити штраф у розмiрi десяти відсотків вiд суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення вiд контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти вiдсоткiв такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно вiд кількості податкових періодів, що минули”.

Таким чином, господарський суд Полтавської області правомірно визнав позовні вимоги, щодо скасування повідомлення –рішення № /0 від 10.02.2006 року про донарахування податку на додану вартість в сумі 124668, 10 грн. та фінансових санкцій по податку на додану вартість в сумі 62334, 05 грн. –необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

За таких обставин колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що постанова господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року яка була прийнята по даній справі, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в постанові суду обставинам справи, а також у зв’язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, Керуючись статтями ст. ст. 196,198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного –орендного підприємства „Остапівське”, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року по справі № 16/199 - залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Полтавської області від 31.10.2006 року по справі № 16/199 - залишити без змін.

3.          Ухвала протягом одного місяця може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України.

4.          Матеріали справи № 16/199 року повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:                                                                          Мельник С. М.                                            Судді:                                                                                      Ільєнок Т.В.  Судді:                                                                                      Корсакова Г.В.