ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"23" липня 2007 р.                                                            Справа №16/447-НА

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE"

м. Хмельницький

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

За участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області, м. Хмельницький

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у

м. Хмельницькому № /0/3906 від 08.05.2007 р, № /0/3907

від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016

від 07.06.2007 р.

Суддя  Магера В.В.                    Секретар судового засідання Степчук Т.А.

Представники сторін:

Від позивача –Доронін П.М. –за довіреністю від 17.07.2007 р.

Думарецький О.В. –за довір. від 17.07.2007 р.

Від відповідача –Кундиловська М.М. –за довір. № 21970/9/10 від 13.06.2007 р.

Процанюк Ю.В. –за довір. № 26908/9/10 від 19.07.2007 р.

Від 3-ї особи –Кундиловська М.М. –за довір.№12053/10/112 від 18.07.2007 р.

Постанова приймається 23.07.2007 р., оскільки в судовому засіданні 19.07.2007 р. оголошено перерву. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Ухвалою суду від 26.06.2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд справи на 19.07.2007 р., про що  сторони повідомлені належним чином. В судовому засіданні 19.07.2007 р. оголошувалася перерва, про що сторони повідомлені під розписку.

Суть спору: Позивач у позовній заяві, його представники в судовому засіданні, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2007 р., просять визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Хмельницькому № /0/3906 від 08.05.2007 р.,             № /0/3907 від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016 від 07.06.2007 р. та зазначають, що зазначені податкові повідомлення-рішення, що прийняті відповідачем суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, у податковому повідомленні-рішенні № /0/3907 від 08.05.2007 р. та                           № /1/5016 від 07.06.2007 р. відповідачем визначена сума податкового зобов’язання по сплаті податку на додану вартість тільки у вигляді штрафної (фінансової) санкції. При цьому зазначається, що штрафна санкція визначена відповідачем згідно пп.„б” пп.4.2.2 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  та згідно п.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 вказаного Закону. Між тим, відповідно до пп.„б” пп.4.2.2 ст.4 Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючий орган зобов’язаний самостійно  визначити суму податкового зобов’язання платника податків, у разі якщо дані документальних перевірок свідчать про заниження  або завищення суми податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно п.6.1. ст.6 зазначеного Закону, є посилання на ст.4 відповідно до якої відповідач у податкових повідомленнях-рішеннях № /0/3907 від 08.05.2007 р. та № /1/5016 від 07.06.2007 р. повинен був зазначити, зокрема суму  податку на додану вартість та суму штрафної санкції за її наявністю. Сума податку зазначається в графі:„за основним платежем” таблиці цього повідомлення.

Крім того, податковими повідомленнями-рішеннями № /0/3906 від 08.05.2007 р. та № /1/5015 від 07.06.2007 р. відповідачем було визначено суму податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 252 625, 00 грн., в т. ч. основний платіж 165 616 грн.,  штрафна санкція –86 009 грн. Підставою для прийняття відповідного рішення стало встановлення у акті перевірки, порушення позивачем пп.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємства”, що на думку відповідача призвело до завищення валових витрат  на загальну суму   699 482 грн., і як наслідок недоплати (заниження ) податкових зобов’язань по податку на прибуток .

В акті зазначено, що при визначені  відповідачем суми валових витрат позивача  за перевіряємі звітні періоди, а саме скоригованих валових витрат ним щодо оподаткування операцій лізингу (оренди) –витрати  позивача по договорах  з ПП „Укрпром” та ТОВ” Спецбудроб”  було застосовано  пп.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону  України „Про оподаткування прибутку підприємства” і як наслідок донараховано податкове зобов’язання по податку на прибуток (з урахуванням заниження суми валових витрат в 4 кв. 2006 р. на 46 853 грн.) в розмірі 165 616 грн. із застосуванням штрафної санкції на цю суму в розмірі 86 009 грн.

Однак, на думку позивача, зазначена норма матеріального права Закону про прибуток в цьому випадку була застосована відповідачем протиправно без законних на те підстав.

Відповідач у запереченні на позов, його повноважні представники в ході судового розгляду справи, проти позову заперечують, обґрунтовуючи наступним: відповідно до п.п. 1.18.1 п.1.18 ст.18 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної чи юридичної особи, що передбачає передачу орендарю права користування основними фондами та не є операцією особливого виду.

Відповідно до п.1.26 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” юридична особа являється пов'язаною, якщо юридична особа здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку.

Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного фонду платника податку.

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат не включаються виплати винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

В порушення вищевказаної норми Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” підприємством до складу валових витрат віднесено витрати по послугах (оренді приміщень) з пов'язаними особами, по факту їх виконання згідно рахунків та актів виконаних послуг без наявності оплати.

Штрафні санкції з податку на додану вартість застосовуються за кожний з податкових періодів установлених для зазначеного податку у відповідності до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до п.п.6.1.3 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби затвердженої Наказом ДПА України №110 від 17.03.2001р. передбачено, що коли за даними документальних перевірок результати діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, і контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули. Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих податкових періодах суми недоплат, то за кожний з таких податкових періодів нараховуються штрафні (фінансові) санкції у порядку та в розмірах, визначених цим пунктом.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, ДПІ у м. Хмельницькому просить в задоволенні адміністративного позову визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Хмельницькому № /0/3906 від 08.05.2007 р, № /0/3907 від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016 від 07.06.2007 р. відмовити.

Представник 3-ї особи в судових засіданнях проти позову заперечує з тих же підстав, що відповідач у справі, посилаючись на ті ж доводи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення  представників  сторін,  з’ясувавши  фактичні  обставини, на  яких  ґрунтується позовна  вимога  і  заперечення проти позову, дослідивши докази,  встановлено     наступне:

26.04.2007 р. Державною податковою інспекцією (ДПІ) у м. Хмельницькому проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 р. по 31.12.2006 р.  Перевірка ДПІ у м. Хмельницькому була проведена згідно направлення від 14.03.2007 р. № 03281, виданого ДПІ у м. Хмельницькому, в якому зазначено, що ДПІ у м. Хмельницькому проводить  перевірку позивача на підставі ч.1-5 ст.11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Вказана перевірка була проведена за участі представників ДПА у Хмельницькій області, що були включені до складу перевіряючих та внесені у направлення про проведення перевірки. Зазначена перевірка ДПІ у м.Хмельницькому  проведена відповідно до Плану-графіку проведення документальних перевірок суб’єктів підприємницької діяльності ДПІ у м.Хмельницькому на І-й квартал 2007 р., що затверджений начальником ДПІ міста. У вказаному плані передбачено перевірку підприємства позивача.

Позивача повідомлено про проведення виїзної перевірки повідомленням за № 32 від 05.03.2007 р. ДПІ у м. Хмельницькому.

За наслідками проведеної ДПІ у м.Хмельницькому перевірки, перевірки ДПА у Хмельницькій області було складено відповідний акт від 26.04.2007 р. за № 47/23-05. Вказаний акт зареєстровано в Книзі реєстрації документів ДПА у Хмельницькій області.

Перевіркою правильності визначення валових витрат встановлено завищення позивачем скоригованих валових витрат в сумі 662 461 грн. в результаті включення до валових витрат нарахованої суми орендної плати по договорах оренди укладених позивачем з ПП “Укркомп” (№ 6 від 01.07.2005 р., № 4 від 01.06.2006 р.) та ТОВ “Спецбудроб” (№ 6 від 21.06.2005 р. та № 6 від 1.06.2006 р.), що, на думку перевіряючих, призвело до порушення пп.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємства”, оскільки Овсієнко С.І. являється учасником Позивача і володіє часткою в статутному фонді позивача, яка складає 30 %. Одночасно Овсієнко С.І. є засновником ПП “Укркомп” (частка в статутному фонді –100 %) та ТОВ “Спецбудроб” (частка в статутному фонді –100 %), а тому відповідно до пп.1.26 ст.1 зазначеного Закону є пов’язаною особою. Незважаючи на це позивач всупереч пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону  відніс до складу валових витрат не оплачену, а нараховану суму орендної плати.

Крім того перевіркою встановлено, що в порушення вимог пп.7.3.6 п.7.3 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем в окремих податкових періодах невірно визначались податкові зобов’язання та податковий кредит (завищувалась або занижувались  - стор. 20,21 Акту).

На підставі вказаного Акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /0/3906 від 08.05.2007р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання по сплаті податку на прибуток в розмірі  251 625 грн., у т.ч. за основним платежем –165 616 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями –86 009 грн. та № /0/3907 від 08.05.2007 р.  по сплаті  податку на додану вартість в розмірі 3 488 грн., у т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями –3 488 грн. При цьому в податковому повідомленні-рішенні № /0/3907 від 08.05.2007 р. ДПІ у м. Хмельницькому не визначено податкове зобов’язання платника за основним платежем (недоплата, заниження по податку на додану вартість), а застосована тільки штрафна санкція по цьому податку.

Рішенням Відповідача про результати розгляду первинної скарги від 07.06.2007 р.                         № 21089/10/25-025 прийняті на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення                              № /0/3907 від 08.05.2007 р. та № /0/3907 від 08.05.2007 р. залишені без змін, а скарга без задоволення. За наслідками розгляду скарги, відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення-рішення  № /1/5015 та /1/5016 від 07.06.2007 р .

Не погоджуючись із прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними,  позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Досліджуючи надані сторонами  докази, аналізуючи наведені  міркування  та  заперечення, оцінюючи  їх  в  сукупності, судом  враховується  наступне:

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

П. 1.18.  ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що   лізингова  (орендна)  операція - господарська операція(крім  операцій  з  фрахтування  (чартеру) морських суден та інших транспортних  засобів)  фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що  передбачає  надання  основних  фондів або землі у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за орендну плату та на визначений строк. Операції з лізингу (оренди) цілісних майнових комплексів    державних    підприємств   регулюються   відповідним законодавством.

Лізингові (орендні)    операції    здійснюються   у   вигляді оперативного  лізингу  (оренди),  фінансового  лізингу   (оренди), зворотного   лізингу   (оренди),  оренди  землі  та  оренди  жилих приміщень.

Згідно п.1.26. ст. 1 вищевказаного Закону, пов'язана особа -  особа,  що  відповідає  будь-якій  з наведених нижче ознак:

-юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або  контролюється таким латником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

-фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або  дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини);

-посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у  керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного фонду платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як  загальна сума корпоративних прав, що належить такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

П.п.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону України  “Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її  частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені п.5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 рази.

Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 даного Закону - витрати платника податку, понесені по сплаті процентів по  депозитах, орендних платежах, цивільно-правових договорах, пов'язаним з платником податку особам, визначаються виходячи із договірних цін (процентних ставок за депозит), але не вищих за звичайні ціни (звичайні процентні ставки за депозит).

П.п.7.9.6. п.7.9 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”  визначено, що оподаткування операцій лізингу (оренди) здійснюється у такому порядку:

- передання майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. У такому ж порядку здійснюється оподаткування операцій з оренди землі та жилих приміщень;

- передання майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує валові доходи, а у разі передання у фінансовий лізинг майна, що на момент такого передання перебувало у складі основних фондів орендодавця, - змінює відповідну групу основних фондів згідно з правилами, визначеними                   ст. 8 цього Закону для їх продажу, а орендар збільшує відповідну групу основних фондів на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування процентів або комісій, нарахованих або таких, що будуть нараховані на вартість об'єкта фінансового лізингу, відповідно до договору) за наслідками податкового періоду, в якому відбувається таке передання. При нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує валові доходи, а орендар збільшує валові витрати на таку частину лізингового платежу, яка дорівнює сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається у рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу), за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. У разі коли у майбутніх податкових періодах орендар повертає об'єкт фінансового лізингу орендодавцю без придбання такого об'єкта у власність, таке передання прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу орендарем такого об'єкта орендодавцю за звичайною ціною, діючою на момент такого зворотного продажу, але не менше первісної вартості такого основного фонду, зменшеної на суму нарахованої амортизації, згідно з нормами ст.8 цього Закону. У разі коли вартість об'єкта фінансового лізингу, що вперше вводиться в експлуатацію, визначається договором у сумі, що є меншою вартості витрат на його придбання або спорудження, податковий орган має право провести позачергову перевірку для визначення рівня звичайної ціни;

Ст.762 ЦК України  визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з  урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Ст.286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об'єкта оренди.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до Листа ДПА України від 14.12.2004  р. № 625/4/15-1110 “Щодо оподаткування операцій оперативного лізингу” ураховуючи те,  що згідно із ст.7 ( 334/94-ВР  )  Закону операції лізингу (оренди) відносяться до операцій особливого виду, то у разі здійснення таких операцій при визначенні валових доходів та   валових витрат застосовується порядок, встановлений цією статтею для оподаткування операцій особливого виду, а не загальні правила.

При перевірці, відповідачем, зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Дана норма Закону застосована при прийнятті податкових повідомлень-рішень № /0/3906 від 08.05.2007 р. та                                      № /1/5015 від 07.06.2007 р. Однак судом враховується, що цією нормою матеріального права не регулюються питання оподаткування операцій з лізингу (оренди), оскільки оподаткування такого виду операцій здійснюється відповідно до спеціальної норми Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме пп.7.9.6 п.7.9 ст.7 цього Закону (“...оподаткування операцій лізингу  (оренди) здійснюється у такому порядку ... “), згідно якого орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. Про це ж зазначено і в листі ДПА України від 14.12.2004 р. № 625/4/15/-1110. До того ж у разі пов’язаності осіб (п.1.26 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”) при орендних відносинах між ними обмеження щодо включення до складу валових витрат суми орендної плати встановлено тільки пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 цього Закону.

Крім того орендна плата за своєю суттю не може належати до “інших винагород та інших заохочень”, зазначених в пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України та ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який справляється з орендаря за користування майном.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем помилково застосовано до правовідносин лізингу, що мали місце у позивача з його контрагентами за цими угодами, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

П.п. 4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі Закон № 2181) передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання;

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Відповідно до п.6.1. ст.6 Закону № 2181 у разі  коли  сума  податкового  зобов'язання  розраховується контролюючим органом відповідно до ст.4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

П.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 даного Закону визначено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у п.п.”б” пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та  закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

На підставі даної норми Закону ДПІ у м. Хмельницькому визначено платнику суму податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 3 488 грн. (штрафна санкція).

Згідно п.6.1. ст.6 цього Закону в податковому повідомленні зазначається сума штрафних санкцій за їх наявності. За цією нормою Закону визначення суми податку в податковому повідомленні є обов’язком і саме в цьому документі визначається сума податку, що підлягає сплаті до бюджету. Відповідно до вказаних норм цього Закону базою для нарахування штрафної санкції є недоплата (заниження податкового зобов’язання) визначена (зазначена) в податковому повідомленні.

Судовим розглядом справи встановлено, що сума недоплати (заниження) податкового зобов’язання по податку на додану вартість визначена в акті перевірки, що складений ДПА у  Хмельницькій області (стор.31, 32 акту перевірки), а у спірних податкових повідомленнях-рішеннях № /0/3907 від 08.05.2007 р. та № /1/5016 від 07.06.2007 р.  не визначалася, як це передбачено Законом, тому законні підстави для визначення суми податкового зобов’язання за штрафними санкціями в розмірі 3 488 грн. в спірних податкових повідомленнях-рішеннях, без визначення бази нарахування штрафної санкції, визначено податковим органом з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийнятті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч.1 ст.11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” визначено, що плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.

Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за  десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення. планова виїзна перевірка може здійснюватись, якщо вона передбачена в плані роботи органу податкової служби (суб’єкта владних  повноважень). За приписами цієї норми Закону планова виїзна перевірка платника податку може проводитись виключно тим органом податкової служби, в плані якого така перевірка передбачена.

В повідомленні № 32 від 05.03.2007 р. надісланому позивачу зазначено, що перевірку позивача проводить ДПІ у м. Хмельницькому і проводить її згідно плану-графіку проведення документальних перевірок. До того ж в направленні № 03281 від 14.03.2007 р. виданому перевіряючим, начальником ДПІ у м. Хмельницькому зазначено, що перевірку проводить ДПІ у м. Хмельницькому і проводить її, зокрема, саме на підставі ч.1 ст.111 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Цими обставинами підтверджується, що згідно ч.1 ст.111 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” вказана перевірка позивача проводилася відповідно до плану роботи саме ДПІ у    м. Хмельницькому. Між тим, акт перевірки від 26.04.2007 р. за № 47/23-05 складено ДПА у Хмельницькій області, в планах роботи якої не передбачено проведення перевірки позивача. Оскільки ДПА у Хмельницькій області при організації та проведенні перевірки позивача діяла всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, не на підставах та у спосіб що визначений чинним законодавством України, тому результати даної перевірки судом розцінюються як такі, що одержані незаконно. Відтак вони не можуть бути підставами для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладені обставини, позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що прийняті  ДПІ у м. Хмельницькому                                       № /0/3906 від 08.05.2007 р, № /0/3907 від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016 від 07.06.2007 р. підтверджені належними доказами, узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи задоволення позову, згідно ст.94 КАСУ судові витрати, здійснені позивачем (судовий збір згідно платіжного доручення № 7635 від 11.05.2007 р. в сумі 3,40 грн.), присуджуються йому у розмірах та у відповідності до вимог п.п.2 п.3 Перехідних та Перехідних положень КАС України. При цьому згідно ч.1 ст. 94 Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного  бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 162, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “INTER CARS UKRAINE”, м. Хмельницький  до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, м. Хмельницький За участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області, м. Хмельницький про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Хмельницькому № /0/3906 від 08.05.2007 р, № /0/3907 від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016 від 07.06.2007 р. задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення що прийняті Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому, м. Хмельницький № /0/3906 від 08.05.2007 р, № /0/3907 від 08.05.2007 р., № /1/5015 від 07.06.2007 р. та №/1/5016 від 07.06.2007 р.

Стягнути з  Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “INTER CARS UKRAINE”, м. Хмельницький    (вул. Толстого, 1/1, відомості про банківські рахунки відсутні) 3,40 грн. (три гривні 40 коп.)  відшкодування сплаченого судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      В.В. Магера

Постанова   оформлена  і  підписана  27.07.2007 р.

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.

4- третій особі