СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

місто севастополь

16 жовтня 2007 року

Справа № 2-28/2015-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової
О.Г.,

суддів                                                                      Маслової
З.Д.,

Лисенко В.А.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача  - Трегуб В.О., довіреність №16/т/10-0 від 9
січня 2007 року,

розглянувши апеляційні скарги
фізичної особа - підприємця  ОСОБА_1,
Державної податкової інспекції в Совєтському районі Автономної Республіки
Крим  на постанову Господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Альошина С.М.) від  03 травня 2007
року у справі № 2-28/2015-2006А

за позовом           фізичної особи - підприємець ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

до           Державної податкової  інспекції
в Совєтському районі Автономної Республіки Крим (вул. Механізаторів,
1,Совєтський,97200)

про визнання недійсним рішення
Феодосійської МДПІ про застосування фінансоих санкцій від 12.09.2005р.

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з позовом та уточненням (а.с. 21-23, 36, 116 т.1) про
визнання недійсним рішення про застосування фінансових санкцій  та податкового  повідомлення -рішення про визначення суми
податкового зобов'язання - фінансових (штрафних) санкцій у сумах 1.700грн. і
946,25грн.

Позов обґрунтований тим, що у відповідача не було підстав для здійснення
перевірки магазину позивача; викладені в акті перевірки обставини про продаж
сигарет та наявності невідповідності готівки суми коштів, яка вказана у
розрахунковій книжці, не відповідають дійсності; перевіряючими перевірений
порядок використання книги обліку розрахункових операцій, яка видана на інший
об'єкт (кіоск); також перевіряючі перевищили повноваження та перевіряли суміжну
частину приміщення, що належить іншому суб'єкту підприємницької діяльності
(чоловіку позивача).

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем
проведена перевірка позивача у сфері розрахункових операцій, на підставі акту
перевірки прийняті рішення про застосування до позивача фінансових санкції в
розмірах 1.700грн. та 946,25грн. за продаж тютюнових виробів без ліцензії, не
проведення розрахункової операції через книгу обліку розрахункових операцій, не
видача розрахункового документу, невідповідності готівки сумі коштів, яка
вказана у розрахункових квитанціях, порушення порядку ведення книги обліку
розрахункових операцій, відсутність цінників на товар.

Постановою місцевого господарського суду позов задоволено частково.
Визнано нечинним податкове повідомлення -рішення про застосування фінансових
санкцій в сумі 946,25грн. в частині визначення їх податковим зобов'язанням,
визнано нечинним те саме податкове -повідомлення -рішення в частині  застосування фінансових санкцій в сумі
555,25грн. В частині визнання нечинними податкового повідомлення -рішення про
застосування фінансових санкцій в сумі 391грн. та рішення про застосування
фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 1.700грн. у позові відмовлено. З
Державного бюджету України на користь позивача стягнуто судового збору 0,71грн.

Постанова суду мотивована тим, що
позивач допустив продаж сигарет без ліцензії, не проведення цієї операції через
реєстратор розрахункових операцій, невідповідність між готівкою та сумою
коштів, що вказана у розрахунковій
книжці, відсутність на трьох видах товару цінників, перевірка була
плановою та позивач фактично допустив перевіряючих до перевірки, у подіях яких
прокуратурою складу злочину не встановлено; разом з тим, відповідач залучив
позивача до відповідальності за порушення порядку книги обліку розрахункових
операцій, яка зареєстрована по іншому об'єкту (кіоску), що не перевірявся,
також при підсумку готівки перевіряючими допущена помилка загальної суми
коштів.

Сторони звернулись до суду
апеляційної інстанції з апеляційними скаргами :

позивач просить скасувати постанову
місцевого господарського суду, встановив нову, в якій задовольнити позивні  вимоги у повному обсязі, вважаючи, що судове
рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
привело до прийняття неправильного рішення (а.с. 2-3 т.2);

відповідач просить суд скасувати
постанову місцевого господарського суду в частині признання недійсними податкового
повідомлення -рішення про застосування фінансових санкцій в сумі 555,25грн.,
прийняти нове рішення, вважаючи, що судове рішення прийнято при неповному
з'ясуванню обставин, що мають значення для справи (а.с. 9-10 т.2).

Заперечень на апеляційні скарги не
надійшло.

У судовому засіданні відповідач
підтримав доводи своєї апеляційної скарги та не погодився з доводами
апеляційної скарги позивача. Позивач не скористувався правом на участь у
судовому засіданні його представника, про час і місце засідання був сповіщений
5 жовтня 2007 року (а.с. 43 т.2), просив розглянути справу без його участі у
судовому засіданні (а.с. 45 т.2).

На підставі статей 184, 195, 196,
198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд
встановив наступне.

12 вересня 2005 року заступником
керівника Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції Автономної
Республіки Крим (правонаступником якої є відповідач -а.с. 99-102 т.1) на
підставі акту №0002802782230123-3 від 8 вересня 2005 року
стосовно позивача прийняті :

1) рішення №000103556423-310
про засування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1.700грн. (а.с.12 чи 28
т.1);

2) податкове повідомлення-рішення
№23-320 про визначення податкового зобов'язання -штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 946,25грн. (а.с. 13 чи 29 т.1).

Скарга позивача в порядку
адміністративного оскарження на рішення про застосування штрафних санкцій у
сумі 1.700грн. рішенням відповідача від 7 жовтня 2005 року залишена без
задоволення, про що позивачу своєчасно направлено мотивоване рішення, що
підтверджується письмовими доказами (а.с. 62-63, 9- 11 чи 26-27 т.1).

З акту перевірки вбачається, що 8 вересня 2005 року з 17.30 до 20.20
годин  перевіряючими відповідача ОСОБА_2
та ОСОБА_3 здійснена перевірка магазину по АДРЕСА_2. Перевірка здійснена у
присутності позивача, яка від підпису в акті відмовилася (а.с. 24-25 . 1).

Акт перевірки складений на бланку за №000280 у двох примірниках, перший
екземпляр залишений податковому органу, другий залишений позивачу
(а.с. 24-25 т.1). До акту складені опис готівки (а.с. 16 т.1) та акт про
відмову підписати акт (а.с. 40 т.1).

Дослідивши докази, апеляційний господарський суд стосовно встановлених
перевіркою порушень, встановив наступне.

1. По рішенню
про застосування штрафних (фінансових) санкцій

в сумі
1.700грн.

Перевіркою встановлено продаж одної пачки сигарет "Бонд" за
2грн. без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами (а.с.
24-25 т.1).

Позивач наполягає на тому, що вказана пачка сигарет не продавалася (у
тому числі її чоловіком ОСОБА_4), а перевіряючі вказали в акті перевірки
неіснуючий факт продажу (а.с. 62-63 т.1).

Однак прокуратурою була проведена перевірка законності дій перевіряючих,
за результатами якої відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю
складу злочину (а.с. 86-87 т.1).

Також з постанови Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим
від 20 жовтня 2005 року у справі про залучення ОСОБА_1 до відповідальності за
адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 156 Кодексу
України про адміністративні правопорушення, вбачається, що по вказаній справі
судом встановлений факт продажу сигарет в магазині позивача її чоловіком
ОСОБА_4, який не був у трудових відношеннях з ОСОБА_1 (а.с. 49 т.1).

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства
України такі обставини вважаються встановленими та не доказуються при розгляді
адміністративної справи.

Разом з тим, для розгляду справжньої
справи не мають значення висновки суду загальної юрисдикції про
відсутність у подіях ОСОБА_1 вини.

Апеляційний господарський суд вважає, що позивач допустила ОСОБА_4 до
магазину, каси та товару, чим позивач фактично (без оформлення трудових
відносин) уповноважила  ОСОБА_4 діяти від
її імені.

А тому апеляційний господарський суд згодний з висновками суду першої
інстанції про те, що позивач допустив продаж у своєму об'єкті торгівлі
тютюнових виробів без наявності ліцензії, свої доводи про зворотне позивач
ніякими допустимими процесуальним законом доказами не підтвердив (у тому числі
не надав заперечень при складенні акту). Навпаки, податковий орган сукупністю
доказів (актом перевірки, постановою прокуратури та постановою зі справи про
адміністративне правопорушення) підтвердив продаж сигарет.

Відповідно до статті 15 Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (з змінами
на  час проведення перевірки) роздрібна
торгівля тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами підприємницької
діяльності за наявності у них ліцензії.

Стаття 17 вказаного Закону встановлює відповідальність до суб'єктів
підприємницької діяльності  - фінансові
санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами без
наявності ліцензії у сумі 1.700грн.

У зв'язку з чим, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна
скарга позивача не обґрунтована і задоволенню не підлягає, судом першої
інстанції без порушень норм матеріального і процесуального права прийнято
рішення про відмову у цій частині позову.

2. По
податковому повідомленню - рішенню

про
застосування штрафних (фінансових) санкцій

в сумі
946,25грн.

По вказаному податковому повідомленню-рішенню застосовані за порушення
Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" наступні
фінансові санкції :

1)   по пункту 1 статті 3 за не
проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через реєстратор
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок,  -фінансові санкції
по пункту 1 статті 17  у п'ятикратному
розмірі вартості проданих товарів (2грн. х 5 = 10грн.);

2) по пункту 2 статті 3 за не видачу особі, яка отримує товар,
розрахункового документу встановленої форми на повну суму проведеної операції,
-фінансові санкції по пункту 3 статті 17 у розмірі 340грн.;

3) по пункту 5 статті 3 порушення порядку ведення книги обліку
розрахункових операцій та розрахункової книжки,
-фінансові санкції по пункту 3 статті 17 у розмірі 340грн.;

4) по пункту 8 статті 3 за реалізацію товару без наявності цінника на
товар у грошовій одиниці України, -фінансові санкції по статті 23 у
розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожний невиставлений
цінник на товар (три невиставлених цінника х 17грн. = 51грн.);

5) по пункту 13 статті 3 -не
забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення
розрахунків суми коштів, яка зазначена у розрахункових квитанціях, виданих з
початку робочого дня,  загальній сумі
продажу, - фінансові санкції по статті 22 у розмірі виявленої невідповідності
(43,05грн. невідповідність -2грн. вартість придбаних сигарет х 5-кратний розмір
= 205,25грн.).

По продажу
товару без проведення операції через РРО чи КОРО

З акту перевірки слідує, що позивачем продана 1 пачка сигарет
"Бонд" за 2грн. без проведення цієї операції через реєстратор
розрахункових операцій (а.с. 7-8 т.1).

Як вказано вище, факт продажу сигарет встановлений постановою суду з
справи про адміністративне правопорушення (а.с. 49 т.1).

Згідно до пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" (в редакції Закону України №1776-III від 1 червня 2000 року,
з змінами, далі Закон України №1776-III) суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у
сфері торгівлі, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму
покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені
у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій. За порушення цього обов'язку пунктом 1 статті 17 того ж Закону
встановлена відповідальність -  фінансові
санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів, на які виявлено
невідповідність.

Посилання позивача на те, що він мав право, як платник єдиного податку
(а.с. 18, 34 т.1), не застосовувати реєстратор розрахункових операцій,
правильно не прийнято судом першої інстанції до уваги тому, що позивач, як це
встановлено перевіркою продавав підакцизний товар (тютюновий вироб), а це
відповідно до пункту 6 статті 9  Закону
України №1776-III позбавляє позивача права не застосовувати реєстратор
розрахункових операцій.

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що
апеляційна скарга позивача по цьому епізоду необґрунтована та задоволенню не
підлягає, судом першої інстанції постанова прийнята при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи, без порушень норм матеріального і
процесуального права, відповідач правомірно застосував до позивача штраф у сумі
10грн. (2грн. х 5).

По невидачі
розрахункової квитанції по продажу сигарет

Як вказано у акті перевірки, про продаж одної пачки сигарет не був
виданий розрахунковий документ.

Таких обставин позивач не оспорює, як вказано вище позивач наполягає на
тому, що розрахункова операція не здійснювалася.

Однак як наведено вище, такі доводи позивач є неспроможними.

А тому, апеляційний господарський суд вважає, що податковий орган
законно (на підставі пункту по пункту 3 статті 17 вказаного Закону) застосував
до позивача фінансові санкції у сумі 340грн. за не додержання вимог пункту 2
статті 3 того ж Закону (за не видачу особі, яка отримує товар, розрахункового
документу встановленої форми на повну суму проведеної операції).

Апеляційна скарга позивача по цьому епізоду не обґрунтована та задоволенню
не підлягає. Судом першої інстанції рішення прийнято без порушень норм
матеріального і процесуального права, інших підстав для його скасування (зміні)
не має.

По порушенню
порядку ведення книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки

Як слідує з акту перевірки (а.с.
7-8), довідки про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій (15 чи 32
т.1), податковим органом зареєстрована Книга за № за позивачем, але
на інший об'єкт -кіоск у селі Варваровка.

Відповідач про те цього не заперечує, але пояснює, що ця книга була
надана при перевірці, книги по перевіряємому об'єкту (магазину) взагалі не
зареєстровано, надана книга використовувалася позивачем при здійсненні операцій
у магазині.

Апеляційний господарський суд приймав до уваги те, що перевірка кіоску
не була запланована, фактично перевірка цього об'єкту не здійснювалася, а тому
у перевіряючих  не було підстав
перевіряти документи з іншого об'єкту, який не підлягав перевірці.

Та обставина, що позивач безпідставно використовував у магазині книгу,
що зареєстрована по іншому об'єкту (кіоску), не
є складом порушення, за яке позивач залучений до відповідальності. А
тому відповідач не мав підстав для залучення позивача до відповідальності.

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що
апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, судом першої інстанції
встановлені обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято без
порушень норм матеріального права.

По реалізації
товарів без наявності цінників

З акту перевірки вбачається, що на товар (халву по ціні 6грн. за 1кг,
шоколад "Корона" -2,90грн., шоколад "Світоч" -2,90грн.)
відсутні цінники (а.с. 7-8 т.1).

Позивач по цьому факту ніяких заперечень та доказів протилежного не
надав.

А тому, апеляційний господарський суд вважає, що відповідно до статті 23
Закону України №1776-Ш відповідач застосував до позивача фінансові санкції у
встановленому розмірі за здійсненне позивачем порушення -  реалізацію товару без наявності цінника на
товар у грошовій одиниці України.

Апеляційна скарга позивача необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Підстав для скасування судового рішення не має.

По
невідповідності суми готівкових  коштів

загальній
сумі продажу

за
розрахунковими квитанціями

З акту перевірки вбачається, що на місті проведення розрахункових
операцій було 76грн., по розрахунковим квитанціям проведено 32,95грн.,
невідповідність склала 43,05грн., при перевірці
був проданий товар вартістю 2грн. (а.с. 7-8 т.1).

В опису готівки (а.с. 16 т.1) вказано, що на місті проведення було
готівки: 5 х 1 = 5грн., 2 х 13 = 26грн., 1 х 9 = 9грн., 0,5 х 33 = 16,50грн.,
0,25 х 64 = 16грн., 0,01 х 35 = 3,50грн., усього 76грн. (а.с. 16 т.1).

Однак при підрахуванні суми 0,01 х 35 перевіряючі помилилися, фактично
ця рівність складає 0,35грн., а тому загальна сума готівки не 76грн., а
72,85грн. Проти чого відповідач не заперечує.

Посилання позивача на те, що перевіряючими перевищені їх повноваження та
перевірений інший суміжний об'єкт -частка приміщення, яка належить  ОСОБА_4 (а.с. 54-57 т.1), а не позивачу (а.с.
59-61 т.1), є необґрунтованими тому, що, як вказано вище, прокуратурою
відмовлено у порушенні кримінальної справи по цьому факту через відсутність
складу злочину в подіях перевіряючих (а.с. 87 т.1).

Ніяких доказів (у тому числі заперечень у акті перевірки) при перевірці
позивач чи ОСОБА_4 не надавали.

А тому апеляційний господарський суд вважає, що позивач незабеспечив
відповідність готівкових грошових коштів у сумі 70,85грн. (72,85грн. -2грн.
вартість сигарет) на місці розрахунку суми коштів, відображених у денному звіті
РРО, який був зобов'язаний застосовувати через продаж підакцизних товарів, але
не застосовував.

Вказання податкового органу на проведення позивачем по розрахунковій
книжці 32,95грн. є неправильним, тому що такі дані перевіряючі не повинні були
брати до уваги через те, що така розрахункова книжка надана до зареєстрованої
по іншому об'єкту (кіоску) книги обліку розрахункових операцій.

Але право застосовувати фінансові санкції надані податковому органу, суд
таких повноважень не має, а тому апеляційний господарський суд вважає, що
правомірним застосуванням є фінансові санкції у сумі 189,50грн. ((72,85 -2
-32,95) = 37,90 х 5), що відповідає вимогам пункту 13 статті 3, статті 22
Закону України №1776-Ш та листу Державної податкової адміністрації України
№5568723-2217-20 від 3 квітня 2002 року, у якому вказано, що при візначенні
сумі невідповідності та продажу товару без застосування реєстратора розрахункових
операцій слідує відраховувати від суми невідповідності вартість проданого
товару без застосування реєстратора.

Апеляційна скарга позивача не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення №23-320 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 946,25грн. (а.с. 13 чи 29 т.1) слідує визнати
нечинним у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 340грн.
(за порушення порядку використування книги обліку розрахункових операцій) і
15,75грн. (застосовані відповідачем санкції за невідповідність готівки
205,25грн. мінус сума санкцій, яка підлягала застосуванню 189,50грн.), усього
355,75грн.

Судовим рішенням це податкове повідомлення-рішення визнано нечинним у
частині застосування санкцій у сумі 555,25грн. Визнання нечинним цього рішення
у частині санкцій 199,50грн. ніяк судом першої інстанції не мотивована, що є
порушенням норм процесуального права -пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу
адміністративного судочинства України, що привело до  прийняття
неправильного рішення.

А тому апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга
відповідача частково обґрунтована та підлягає частковому задоволенню.

Стосовно визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №23-320 у частині визначення фінансових (штрафних) санкцій податковим
зобов'язанням, апеляційний господарський суд вважає, що такі висновки суду
першої інстанції відповідають нормам матеріального права, а саме пункту 1.2
Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" N2181-III від 21 грудня 2000
року (з змінами). Це також не оспорюється сторонами.

3. Про
законність перевірки

Як
слідує з направлення на перевірку, постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи, журналу позивача про перевірку (а.с. 30, 39,  86-87 т.1) перевірка позивача була
відповідачем запланована та перевіряючі були допущені до перевірки.

Відповідно до статей 15 і 16 Закону України №1776-Ш органи державної
податкової служби України здійснюють контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги)
шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством
України, при цьому плановою перевіркою є перевірка, що передбачена планом.

Також стаття 11 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні" (в редакції Закону України №3813-XII від 24 грудня 1993 року з
змінами) надає податковим органам право на:

1) здійснення документальних
перевірок, які можуть бути виїзними та позаплановими, мета документальних
перевірок - своєчасність, достовірність і повнота нарахування і сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів),

2) здійснювати контроль за
додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку; наявністю свідоцтв про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону,
такий контроль не є документальною перевіркою.

Стаття 11-1 вказаного Закону є
спеціальною нормою, яка регулює порядок та підстави для здійснення
документальних перевірок.

По даній справі не здійснювалася
документальна перевірка позивача стосовно податків, податковим органом був
здійснений контроль за дотримання вимог певних законів, що регулюють
неподаткові платежі.

Вказана стаття 11-1 містить посилання
на те, що  перевірка дотримання Закону
України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг" це позапланова перевірка,
"а в інших випадках  - за рішенням
суду." А також передбачає, що
позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі лише рішення суду,
і разом з цим і за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється
наказом.

Апеляційний господарський суд вважає,
що слідує застосовувати спеціальні норми закону про планову перевірку
дотримання порядку проведення готівкових розрахунків за товари. Це статті 15 і
16 Закону України №1776-Ш.

Ніяких вимог щодо попереднього
повідомлення про здійснення перевірки дотримання Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", вручення наказу про проведення планової перевірки
суб'єкту підприємницької діяльності цей Закон не передбачає.

А тому доводи позивача про незаконність перевірки є необґрунтованими.

Апеляційний господарський суд не
приймає, як доказ пояснення на ім'я прокурора (а.с. 64-69 т.1), пояснення
ОСОБА_4 місцевому господарському суду (а.с. 58 т.1) тому, що відповідно до
статей 69, 70, 77 Кодексу адміністративного судочинства України показання
свідки можуть надавати лише у судовому засіданні, сторони мають право надавати
пояснення, а вказані пояснення прокурору не відповідають таким засобам
доказування.

Надані постанови суду загальної юрисдикції з справ про залучення
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності по статті 185 Кодексу
України про адміністративні правопорушення (а.с. 50-53 т.1), постанови по
скарзі ОСОБА_4 на постанову прокурора про порушення кримінальної справи (а.с.
90-93 т.1), постанови по кримінальній справі стосовно ОСОБА_4 (а.с. 94-98 т.1)
апеляційним господарським судом досліджені, але вони відповідно до частини 4
статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для
звільнення від доказування, ці судові процесуальні документи свідчать про  те, що при перевірці магазину позивача був
присутній її чоловік -ОСОБА_4, інші обставини, які встанавливалися при розгляді
вказаних справ, потребують доказування.

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що
апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому задоволенню, судове рішення -скасуванню, позов
-частковому задоволенню.

Керуючись статтями 195, пунктом 1
статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті
254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особа - підприємця  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Совєтському районі
Автономної Республіки Крим частково задовольнити.

Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від  03 травня 2007 року у справі №
2-28/2015-2006А скасувати.

Позов задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної
податкової інспекції Автономної Республіки Крим №23-320 від 12
вересня 2005 року про засування до фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі
946,25грн. визнати недійсним у частині застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 355,75грн.

Податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної
податкової інспекції Автономної Республіки Крим №23-320 від 12
вересня 2005 року про засування до фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі
946,25грн. визнати недійсним у частині визначення штрафних (фінансових) санкцій
в сумі 590,50грн. податковим зобов'язанням.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1 державне мито у сумі
1,70грн.

Господарському суду Автономної Республіки Крим надати виконавчий
документ.

Постанова  набирає законної  сили
з  моменту  проголошення.

Постанова  може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
О.Г. Градова

Судді
З.Д. Маслова

В.А. Лисенко