РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2007 р.
Справа № 13/89-2096

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільхлібпром", вул. С.Будного, 3, м. Тернопіль, 46027

до відповідача: Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46021

За участю представників сторін:

позивача:          Пащенко В.В. –доручення №05-юр від 10.01.2007 р.

відповідача:          Чорномаз Н.Є. - довіреність №01-32  від 11.01.2007 р.;

Заблоцька М.М. –довіреність №01-734 від 25.05.2007 р.

Суть справи:

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України  №4  від 02.03.2007р.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що: позивач займає монопольне становище на ринку хліба та хлібобулочних виробів Тернопільської області, оскільки за даними Тернопільського облстатуправління та опитування суб’єктів господарювання реалізація хліба та хлібобулочних виробів в 2005 р. та 9 місяців 2006 р. склали відповідно 22500 та 15340 тонн, крім того ввезених з-за меж Тернопільської області - відповідно 176 та 107 тонн хліба та хлібобулочних виробів, а позивачем вироблено і реалізовано відповідно 8451т та 6015т хліба та хлібобулочних виробів, що складає за 2005 р. –37,6%, а за 9 місяців 2006 р. –39,2% від загального об’єму, що більше значення показника передбаченого ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (35%); позивач не довів, що зазнає значної конкуренції на ринку хліба та хлібобулочних виробів у територіальних (географічних) межах Тернопільської області; позивач необґрунтовано в липні, серпні та вересні 2006 р. збільшив ціну на хліб та хлібобулочні вироби, що неможливо було б зробити за умов існування значної конкуренції на ринку; рівень рентабельності, на яку посилається позивач, не досліджувалась і значення не має, а показники норм споживання та кількості зареєстрованого населення в Тернопільській області не дають реальних даних по обсягу ринку будь-якого товару та реальної кількості споживачів продукції. Тому позивача підставно та правомірно притягнуто до відповідальності.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін роз’яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

В засіданні оголошувалась перерва до 25.05.2007 р., розгляд справи відкладався на 08.06.2007 р., 18.06.2007 р. та оголошувалась перерва до 13.07.2007 р. та 16.07.2007 р. для надання можливості сторонам подати додаткові обґрунтування, заперечення, докази та в зв'язку з клопотанням позивача.

Строк розгляду справи було продовжено відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

- відповідачем по результатах розгляду справи №280-ЗМС прийнято рішення №4 від 02.03.2007 р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", яким визнано, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище, зловживає монопольним (домінуючим) становищем в частині встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, застосовано санкції в розмірі 17000 грн. та зобов’язано позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач при визначенні його монопольного (домінуючого) становища не повно та необ'єктивно встановив об’єм хліба та хлібобулочних виробів виготовлених та реалізованих в 2005 р. та 9 місяців 2006 р., не взяв до уваги норми споживання продуктів першої необхідності на одну людину встановлені Кабміном України, кількість зареєстрованого населення в Тернопільській області, взяв до уваги лише 9 конкурентів з майже 100 наявних виробників хліба та хлібобулочних виробів, не зафіксував чим і в який спосіб проводилось опитування, не взяв до уваги рівень рентабельності, який також формує ціну товару тощо.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого:

- при визначенні монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку хліба та хлібобулочних виробів Тернопільської області відповідач констатував в оскаржуваному рішенні, що в Тернопільській області в 2005 р. та 9 місяців 2006 р. реалізовано відповідно 22500т та 15340т хліба та хлібобулочних виробів та ввезено з інших областей  (Хмельницької, Чернівецької обл.) відповідно 176 та 107 тонн хліба та хлібобулочних виробів. При цьому позивачем реалізовано в 2005 р. та за 9 місяців 2006 р. відповідно 8451т та 6015т хліба та хлібобулочних виробів, що складає 37,6% від загальної реалізації в 2005 р. та 39,2% за 9 місяців 2006 р., що вище показника 35% згідно ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" і підтверджує його монопольне становище. Разом з тим, взявши за основу статзвітні показники та показники з опитувань (невідомо кого і як) відповідачем не взято до уваги, що Кабмін України на виконання Закону України "Про прожитковий мінімум" та на підставі рішення експертної комісії за результатами проведення науково-громадської експертизи для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я (ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум") затвердив Постановою від 14.04.2000 р. №656 набір продуктів харчування першої необхідності серед яких норми споживання хліба житнього та хліба пшеничного в розрізі соціальних і демографічних груп населення. Тримаючи в полі зору ці норми хоча б самі мінімальні (0,08 кг на добу пшеничного хліба та 0,04 кг на добу житнього хліба, а разом 120 грам для дітей до 6 років), а враховуючи чисельність населення в Тернопільській області, яке знаходилось в період 2005 р. та 9 місяців 2006 р. на місцях проживання (довідка статуправління №18-02/126 від 13.04.2007 р.) для прикладу – 800 тис. чоловік (1105364 зареєстрованих –305364, що можливо знаходились за межами і не споживали хлібобулочних виробів), відповідач дійшов би висновку, що при взятті за основу встановлених ним показників фактичне споживання хліба житнього та пшеничного в Тернопільській області виходить набагато менше норми прожиткового мінімуму, а саме 78 грам на добу на одного чоловіка в 2005 р. ((22500т + 176т) : 800 000 чоловік : 365 днів) та 71 грам на добу на одного чоловіка за 9 місяців 2006 р. ((15340т + 107т) : 800 000 чоловік :  273 дні), а при врахуванні норм споживання дітьми віком від 6 до 18 років (пшеничний 140 грам + житній 77 грам = 217 грам), працездатним населенням (пшеничний 170 грам + житній 107 грам = 277 грам), непрацездатним населенням (пшеничний 170 грам + житній 104 грами = 274 грами) та те, що хлібом пшеничним та житнім товарна група "Хліб та хлібобулочні вироби" не обмежується, то різниця виходить набагато більша, що свідчило б про голод на хлібному ринку в Тернопільській області, якого не було і це загальновідомі факти, які доказуванню не підлягають і відповідач на це повинен був зважити і не робити передчасних висновків, які фактично базуються на припущеннях.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні та посиланнях позивача, основаних на статистичних даних, в Тернопільській області працювало близько ста виробників хліба та хлібобулочних виробів. З поданого відповідачем аналізу дослідження ринку хліба та хлібобулочних виробів опрацьовано 18 виробників та інші с/г (незрозуміло які) і виведений об’єм реалізації 22500 тонн в 2005 р. та за 9 місяців 2006р. 15340 тонн, що з вищевикладеного є хибним, необ’єктивним та неповним, а в додатковому обгрунтуванні заперечень (№02-1085/103 від 16.07.2007 р.) відповідач вказує, що більшість з них не працювало, не обгрунтовуючи як це встановлювалось і чи це взагалі відповідало дійсності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач фактично реального ринку хліба та хлібобулочних виробів (реалізації в Тернопільській області) в 2005 р. та за 9 місяців 2006р. не визначив, поверхнево зробив аналіз та безпідставно визнав позивача таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на хлібному ринку Тернопільської області в цей період, посилаючись в рішенні на чотирьох основних конкурентів позивача та недовівши наявність ознак передбачених п.10.3 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. №49-р та зареєстрованої в Мін’юсті України 01.04.2002 р. за №v1905227-02, в діяльності позивача констатував наявність у нього реальної ринкової влади, що не зазнає значної конкуренції та відповідно безпідставно застосував механізм контролю за ціноутворенням. При цьому, якщо б відповідач обґрунтовано, всебічно довів монопольне (домінуюче) становище позивача на хлібному ринку та при вивченні ціноутворення повинен був враховувати складові ціни хліба (собівартість, рентабельність тощо).

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач застосував примус та санкції до позивача на недосліджених матеріалах, подіях, фактах з явними ознаками припущень, що при притягненні до відповідальності недопустимо, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 43, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд:

ВИРІШИВ:

1.  Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України  №4  від 02.03.2007р.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор – апеляційне подання, протягом десяти днів з дня підписання рішення  20 липня 2007 р., через місцевий господарський суд.

Суддя