ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"12" листопада 2007 р.
справа № 20-2/402

За позовом відкритого акціонерного товариства „Енергетична компанія „Севастопольенерго” (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 44)

до відповідача приватного підприємства „ВИП”

(99008, м. Севастополь, 6-а Бастіонна, 73)

про стягнення 498,69 грн.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивача – Гладченко О.І., довіреність №  15680/0/2-07 від 11.10.2007;

відповідача –не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство „Енергетична компанія „Севастопольенерго” (далі - ВАТ „ЕК „Севастопольенерго”) звернулось у господарський суд з позовом до приватного підприємства „ВИП” (далі –ПП „ВИП”) про стягнення 498,69 грн., з яких заборгованість за спожиту активну електроенергію у сумі 361,27 грн., за перевищення ліміту активного споживання –106,91 грн., пеня –22,31 грн., 3% річних –3,97 грн., сума заборгованості з урахуванням інфляції –4,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на наявність укладеного між сторонами договору № 4494 від 07.09.2004, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов’язання додержуватись вимог законодавчих та директивних актів, які регламентують питання енергопостачання та взаємовідносини сторін.

Відповідач не скористався правом, наданим йому статтею 59 Господарського процесуального кодексу України:  не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Представник відповідача у судові засідання 11.10.2007, 29.10.2007 та 12.11.2007 не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно за адресою, яка вказана у позові, договорі та рахунках.

В порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України 11.10.2007 та 29.10.2007 розгляд справи відкладався на 29.10.2007 та 12.11.2007 відповідно.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України спір розглядається за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача суд -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2004 року між ВАТ “ЕК “Севастопольенерго” та ПП „ВИП” укладений договір № 4494 на постачання електричної енергії строком дії із дня підписання по 31.12.2004 та вважається продовженим на наступний рік, якщо ні одна із сторін не заявить про його розірвання або зміну не менш ніж за 30 днів до закінчення дії Договору (арк. с. 9-13).

Цей договір не був розірваний, натомість, сторонами вчинялись дії по його виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, після 31.12.2004 і на момент виникнення спірних взаємовідносин та звернення з позовом в господарський суд ВАТ ЕК “Севастопольенерго” забезпечувало ПП „ВИП” електроенергією, а ПП „ВИП” користувалося нею і частково оплачувало спожиту електроенергію, що є проявом погодження сторін на продовження договірних відносин.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення статті 275 Господарського кодексу України, частини 1 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” слід вважати, що ВАТ ЕК “Севастопольенерго” поставляло, а ПП „ВИП” користувалась електроенергією на підставі Договору № 4494 від 07.09.2004 (далі –Договору).

Пунктом 2.2.4 Договору передбачено обов’язок відповідача оплачувати вартість електричної енергії відповідно до умов Додатку № 3 та № 4 згідно з умовами, вказаними у розділі 8 Договору.

Відповідач здійснює оплату спожитої електроенергії у строк остаточного розрахунку –19 числа календарного місяця (пункт 8.4 Договору).

Пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 (далі - Правила) встановлено, що договір на поставку електроенергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за врегульованими  тарифами та споживачем, та встановлює зміст правових відносин, прав та обов’язків  сторін.

Відповідно до показань розрахункових приладів, які надавались щомісячно відповідачем, позивач здійснював нарахування електричної енергії за період з 15.01.2007 по 02.07.2007 та виставляв відповідні рахунки. Рахунки виставлялися своєчасно та належним чином.

Але відповідачем зобов’язання щодо оплати виставлених рахунків належним чином не виконувались, в результаті чого за період з 15.01.2007 по 02.07.2007 утворилася заборгованість по оплаті за активну електричну енергію перед позивачем у розмірі 361,27 грн.

Відповідно до статті 26 Закону України “Про електроенергетику” споживач енергії     зобов'язаний     додержуватися     вимог нормативно-технічних   документів   та   договору  про  постачання енергії.

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору, відповідач зобов’язався дотримуватись режиму споживання електричної енергії, встановлених розділом 5 Договору.

Додатком № 1 до Договору відповідачем узгоджений об’єм відпуску електричної енергії на 2006 рік. щомісячно у розмірі 600 кВт/г.

Але, відповідно до звітів відповідача про витрати електроенергії обсяг використаної електроенергії перевищив у січні 2007 року -  на 930 кВт/г.

На підставі викладеного позивачем здійснено нарахування за перевищення договірної величини спожитої електроенергії та виставлені рахунки всього на суму 106,91 грн.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України „Про електроенергетику” та додаткової угоди від 15.08.2005 відповідач зобов’язався у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачувати позивачу двохкратну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Відповідачем вказані рахунки на день прийняття рішення не оплачені, заборгованість відповідача перед позивачем за перевищення ліміту споживання електричної енергії складає 106,91 грн.

Згідно положень  статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526  Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов’язання повинні виконуватись належним чином  відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна  його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7 статті 26  Закону України “Про електроенергетику” встановлено, що споживач,     якому  електрична енергія постачається енергопостачальником,  що  здійснює  підприємницьку  діяльність  з постачання   електричної   енергії   на   закріпленій   території, зобов'язаний  оплачувати  її  вартість  виключно коштами шляхом їх перерахування   на   поточний   рахунок   із  спеціальним  режимом використання  енергопостачальника.

Відповідачем належним чином не виконані зобов’язань за договором № 4494 від 07.09.2004, заборгованість на день прийняття рішення не погашена у зв’язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за активну енергію  в розмірі 361,27 грн. та за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у сумі 106,91 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, нараховані позивачем на суму простроченої заборгованості збитки внаслідок інфляції з  у сумі 4,23 грн. та 3 % річних у сумі 3,97 грн. перевірені судом та визнані такими, що підлягають стягненню.

Позивачем з посиланням на пункт 4.2.1 договору за неналежне виконання зобов’язань за договором нарахована пеня.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Пеня згідно розрахунку позивача складає 22,31 грн. Розрахунок перевірений судом, здійснений з урахуванням вищезазначених норм, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Викладене є підставою для визнання позовних вимог у сумі 498 грн. 69 коп.  обґрунтованими, у зв’язку з чим зазначена заборгованість підлягає стягненню.

Витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 49, 75, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

1.           Позов задовольнити повністю.

2.           Стягнути з приватного підприємства „ВИП” (99008, м. Севастополь, 6-а Бастіонна, 73, код в , рр 406 у СФ АКБ «Правексбанк», МФО 324979) на користь відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія “Севастопольенерго” (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 44, код в , рахунок зі спеціальним режимом використання № 168 у Севастопольському міському відділенні Ощадбанку 4548, МФО 384027) заборгованість у сумі 468 грн. 18 коп. (чотириста шістдесят вісім грн. 18 коп.), з яких: активна електроенергія –361,27 грн.,  перевищення договірних величин –106,91 грн.

3.           Стягнути з приватного підприємства „ВИП” (99008, м. Севастополь, 6-а Бастіонна, 73, код в , рр 406 у СФ АКБ «Правексбанк», МФО 324979) на користь відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія “Севастопольенерго” (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 44, код у , п/р № 260073537 у АБ ПІБ м. Києва, МФО 300506) заборгованість у сумі 30 грн. 51 коп. (тридцять грн. 51 коп.) з яких: пеня –22,31 грн., 3% річних –3,97 грн., витрати з урахуванням інфляції –4,23 грн.; витрати по сплаті державного мита у сумі 102 грн. 00 коп. (сто дві грн. 00 коп.); витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. (сто вісімнадцять грн. 00 коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                      Н.Г. Шевчук

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84  Господарського процесуального

кодексу України і підписано 19.11.2007.