ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 19/246А

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                              Удовиченко О.С.

суддів                                                                    Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

За участю представників :

від позивача Філіпенко О. В. (довіреність від 18.08.06р.)

від відповідача не з'явилися

розглянувши касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.05р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.06р.

по справі  № 19/246А

за позовом  Відкрите акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", м. Донецьк

до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька

про визнання недійсним рішення

В С Т А Н О В И В  :

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.10.05р. по справі №19/246а (суддя Дучал Н.М.) задоволено позов Відкритого акціонерного товариства “Державний експортно-імпортний банк України” в особі філії в м. Донецьку до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька про визнання недійсним рішення №189/2 від 21.06.05р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.06р. (головуючий Калантай М.В., судді Кондратьєва С.І., Українська Р.М.) вказане рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька звернулося з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 10.10.05р. та постанову від 10.01.06р. скасувати та прийняти нове рішення. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушенням норм матеріального права, зокрема, ч. 1 ст. 58 Конституції України, підпункту 1 пункту 15 розділу XV Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що Відкрите акціонерне товариство “Державний експортно-імпортний банк України” в особі філії в м. Донецьку звернулося до місцевого господарського суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька про визнання недійсним рішення №189/2 від 21.06.05р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених зобов’язань, яким до позивача були застосовані фінансові санкції в сумі 24 703,82грн.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.10.05р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.06р. у цій справі прийняті за нормами Господарського процесуального кодексу України.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Пунктом першим частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАСУ) передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначення суб'єкта владних повноважень дається в пункті сьомому статті 3 КАСУ, згідно з яким - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як зазначається у пункті першому Положення про Пенсійний фонд України (затверджене указом Президента України № 121/2001 від 1 березня 2001 року) Пенсійний фонд України (далі - Фонд) є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах (затверджене постановою правління Пенсійного фонду України № 8-2 від 30 квітня 2002 року; далі - Положення про Управління Фонду) управління Фонду у районах, містах і районах у містах (далі - управління) є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Відповідно до підпункту шостого пункту 2.2 Положення про Управління Фонду воно відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

З наведеного випливає, що Управління, при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій, діяло як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

Згідно з підпунктом шостим пункту 2.3 Положення про Управління Фонду воно має право стягувати фінансові санкції, передбачені законом.

За змістом статті 64 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" саме територіальним органам Фонду надано право приймати рішення про застосування фінансових санкцій.

Отже, згідно пункту першого частини першої статті 17 КАСУ спори юридичних осіб з управліннями Пенсійного фонду України щодо оскарження їх рішень про застосування фінансових санкцій підвідомчі адміністративним судам.

Відповідачем у даній справі є Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, яке у спірних правовідносинах виступає не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень.

Враховуючи, що відповідач є суб’єктом владних повноважень та спір за своєю правовою природою належить до сфери регулювання публічного права, колегія суддів Вищого господарського суду вважає, що він повинен вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки справу № 19/246А судами розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, тому прийняті у даній справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що справу необхідно направити до  місцевого господарського суду для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 –11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.10.05р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.06р. по справі № 19/246А скасувати повністю.

Справу № 19/246А передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя                                                           О.С. Удовиченко

Судді:                                                                                 О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін