ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"18" грудня 2007 р.
Справа № 30/234-07-6457

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тофана В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

Від прокуратури: Посполітак О.П., по дов.

Від позивача: не з’явився, належним чином повідомлений

Від відповідача: не з’явився, належним чином повідомлений

Від третьої особи: не з’явився, належним чином повідомлений,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання  Військової прокуратури Центрального регіону України

на рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2007 року

по справі № 30/234-07-6457

за позовом Військової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Управління капітального будівництва Міністерства оборони України (Військова частина А0200)

до Приватного підприємств „САНАРЕ”, с. Грибівка, Овідіопольського району, Одеської області

про розірвання договору оренди, стягнення орендної плати та земельного податку

ВСТАНОВИВ:

Сторони і третя особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, а матеріали справи дають можливість розглянути справу у відсутності представників сторін і третьої особи, тому клопотання представника Міноборони у телеграмі про відкладення розгляду справи судовою колегією відхилено.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України  (далі - позивач) звернувся у місцевий господарський суд Одеської області з позовом  до Приватного підприємства   „Санаре” (далі - відповідач), за участю третьої особи на стороні позивача - Управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про розірвання договору оренди від 12.01.1999р. і додаткових угод до нього та стягнення орендної плати за користування державним майном у сумі 1 041 083 грн. 60 коп. і земельного податку в сумі 91 109 грн. 49 коп., посилаючись при цьому на невиконання відповідачем обов’язків по договору оренди від 12.01.1999 р. та додаткових угод до нього від 10.03.1999 р. і від 17.03.1999 р. по сплаті орендної плати за користування майном за період з 12.01.1999 р. по 24.01.2007 р. та земельного податку.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи його безпідставністю.

В ході розгляду справи третя особа заявила клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, яке судом відхилено в зв’язку з його невідповідністю ст. 27 ГПК України.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління капітального будівництва МОУ (Військова частина А0200) - у відзиві на позов повністю підтримує його. У своїх поясненнях третя особа зазначила, що майно дитячого табору „Зірочка”, що надано в оренду ПП „Санаре”, є державною власністю в особі Міністерства оборони України . Третя особа вважає, що борг перед ПП „Санаре”  за виконані підрядні роботи не був йому переданий при розформуванні вч А3779, що свідчить про розрахування по цьому боргу та відсутність заборгованості  станом на 01.07.2000р. ( на період здачі ліквідаційного балансу) перед відповідачем.

За таких обставин, третя особа вважає, що ПП „Санаре”  має сплатити орендну плату  та плату за землю у повному обсязі на користь держави в особі Міністерства оборони України.

Рішенням місцевого господарського суду від 26.10.2007 р., яке підписано суддею 06.11.2007 р. (суддя Рога Н.В.), у позові відмовлено з огляду на його необґрунтованість.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, заступник прокурора подав апеляційне подання, в якому просить оскаржене рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, відновивши строк на апеляційне подання (цей строк не пропущений), обгрунтовуючи його неповним з’ясуванням судом всіх обставин справи, в зв’язку з чим висновки суду в оскарженому рішенні  не відповідають обставинам справи, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримав апеляційне подання у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційного подання, заслухавши представника прокурора, перевіривши юридичну оцінку судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи та їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційного подання, виходячи з наступного.

12 січня 1999р. між Військовою частиною А0200 (Орендодавець) та ПП „Санаре” (Орендар) був укладений договір оренди державного майна, згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове  платне користування приміщення дитячого оздоровчого комплексу „Зірочка”, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Грибівка, з метою створення закладу фізкультури та спорту для школярів.  Строк дії договору –по 12.01.2048р. Таким чином, сторонами в цьому договорі оренди були: військова частина А0200 як орендодавець і ПП „Санаре” як орендар.

Як вбачається із матеріалів справи, в/ч А0200 і Управління капітального будівництва Міністерства оборони це одна і та ж юридична особа, що підтверджено представником прокуратури у судовому засіданні.

10 березня 1999р. сторони підписали додаткове погодження до договору, яким виклали у новій редакції п.3.1.1.договору та виключили п.3.1.3. договору (стосовно амортизаційних відрахувань).

17 березня 1999р. сторони підписали додаткове погодження до договору від 12.01.1999р., яким виклали у новій редакції п.1.1. договору, виключили з договору  п.1.3. , доповнили пункти 3.1.1. та 3.5. договору та внесли інші зміни. Зокрема, у розділі У цього додаткового погодження  сторони зазначили, що орендна плата складає 5 586 грн. 50 коп. в місяць. Заборгованість А0200 (Орендодавця) перед ПП „Санаре” (Орендарем) складає 750 091грн. 50 коп. Залік суми виконаних робіт в рахунок орендної плати складає: 750 091 грн. 50 коп. = 11 років 2 місяці 8 днів. Всі послідуючі роки оренди майна  орендна плата за рік  складає 67 038 грн.  (з ПДВ).  Крім того, сторони виклали у новій редакції п.9.5. договору, яким визначили порядок повернення Орендодавцем Орендарю вартості виконаних робіт у разі розірвання договору за ініціативою будь-якої із сторін, а саме: військова частина А0200 (орендодавець) зобов’язаний сплатити ПП „Санаре” 789 197,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 30.06.1998 р.

Правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України „Про оренду державного та комунального майна” і Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно Закону України „Про оренду державного та комунального майна” сторонами у договорі оренди державного та комунального майна є орендодавець (організація чи підприємство, які передають майно у платне користування) і орендар (фізична чи юридична особа, які приймають це майно у платне користування).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 названого Закону договір може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно п. 9  Прикінцевих та перехідних положень  Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 р.  до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями  Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав та обов’язків, які продовжують існувати  або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Господарського кодексу України господарське зобов’язання може бути розірвано його сторонами відповідно до правил, встановлених ст.188 Господарського кодексу України.  Згідно ч.2 ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, яка має надати відповідь на таке повідомлення протягом двадцятиденного строку  з моменту отримання пропозиції про розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Отже,  договір може бути розірваний лише за позовом однієї із сторін по договору  за наявності визначених законом підстав та за умови дотримання процедури, визначеної ст.188 Господарського кодексу України.

Міністерство оборони України не є стороною у вказаному договорі оренди, тому заступником військового прокурора Центрального регіону України пред’явлено позов в інтересах неналежного позивача, яким по цій справі вказано Міністерство оборони України.

Крім того, посилання заступника прокурора в апеляційному поданні  на те, що Управлінням капітального будівництва  Міноборони України пред’являлись претензії до відповідача про розірвання договору оренди від 12.01.1999 р., не підтверджені матеріалами справи, оскільки в пред’явлених цим Управлінням претензіях у 2001 році до відповідача ставились питання про погашення заборгованості по орендній платі, а не про розірвання договору (а.с. 33-35, 37-38).

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по орендній платі, то з цього приводу слід зазначити, що з тексту позовної заяви заступника військового прокурора Центрального регіону України взагалі не вбачається, на користь якої особи слід стягнути суму заборгованості по орендній платі.

Згідно  ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів   цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Укладаючи договір оренди державного майна від 12.01.1999р.  і додаткові угоди до нього від 10.03.1999 р. і 17.03.1999 р., сторони домовилися щодо його умов та  визначили зобов’язання кожної  сторони.

Відповідно до п. 3.1.1  та п. 4.2. договору оренди державного майна від 12.01.1999р. орендна плата повинна перераховуватися Орендодавцю, яким відповідно до договору є Військова частина А0200 (Управління капітального будівництва МОУ), що свідчить, як було зазначено вище, про пред’явлення позову прокурором в інтересах неналежного позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності позову про розірвання договору оренди і стягненню суми заборгованості по орендній платі.

Що стосується вимоги щодо стягнення плати за землю  (земельний податок) у сумі 91 109 грн. 49 коп., то ця вимога також не підлягає задоволенню, виходячи з того, що, по-перше, згідно п.3.5. договору плата за землю, електропостачання, комунальні послуги  сплачується Орендарем на підставі пред’явлених рахунків  постачальників або орендодавця. До матеріалів справи не надано доказів виставлення відповідачу (орендарю)  рахунків на оплату плати за землю. Також прокурор не надав доказів сплати їх позивачем або Управлінням капітального будівництва Міноборони до бюджету в сумі, яку пред’явив до стягнення з відповідача. Отже, у відповідача не виникло обов’язку щодо оплати плати за землю.  Крім того, у будь-якому випадку, плата за землю не підлягає стягненню на користь Міністерства оборони України, яке не є стороною за договором, про що вже зазначалося вище.

Крім того, пред’являючи позов в інтересах Міноборони, з залученням третьої особи –Управління капітального будівництва Міноборони України, Положення про яке затверджено наказом Міноборони 24.07.2003 р., прокурор не врахував, що рішенням господарського суду м. Києва від 20.07.2004 р. у справі № 20/175, яке залишено без зміни ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.01.2007 р., право власності на будинки та споруди (майно) дитячого оздоровчого табору „Зірочка” (ідентифікаційний код 24977774), що розташоване в Овідіопольскому районі Одеської області визнано за Центральним спеціалізованим будівельним Управлінням Міністерства оборони України, наказом якого від 12.04.2002 р. № 129 затверджено Положення цього Управління (а.с. 91-96, 104-109, т. І).

Таким чином, з цього вбачається, що Управління капітального будівництва Міністерства оборони України і Центральне спеціалізоване будівельне Управління Міністерства оборони України це дві різні юридичні особи, ідентифікаційні коди і місцезнаходження яких різні.

При таких обставинах, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду і задоволення апеляційного подання.

Враховуючи викладене  і керуючись  ст. ст. 99, 101, 103-105  Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційне подання  Військової прокуратури Центрального регіону України залишити  без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 26 жовтня 2007 року по справі № 30/234-07-6457 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                            В.М. Тофан

Судді:                                                                                О.О.Журавльов

М.В. Михайлов