ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.

№ 2-2597/02

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
підприємства "Тарас"

на

рішення Сокальського районного
суду Львівської області від 1 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 30 серпня 2004 року

у справі         № 2-2597/02

за позовом

приватного  підприємства "Тарас"

до

-          Сокальської районної ради, -          ОСОБА_1,  -
ОСОБА_2

про

визнання недійсною угоди
купівлі-продажу об'єкта комунальної власності, визнання незаконним рішення
конкурсної комісії від 12.08.2002 року та перевід прав покупця

за
участю представників сторін:

від
позивача -не з'явився

відповідачів - ОСОБА_1., ОСОБА_2.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сокальського районного
суду Львівської області від 01 березня 2004 року (суддя Побережник В.Г.),
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 серпня
2004 року (судді Юхименко А.Г., Мікуш Ю.Р., Кіт І.Н.), позивачеві було
відмовлено в задоволенні позовних вимог через відсутність підстав для визнання
рішення конкурсної комісії Сокальської районної ради від 12.08.2002 року та
угоди купівлі-продажу спірного приміщення недійсними.

В касаційній скарзі приватне
підприємство "Тарас", не погоджуючись з прийнятими по справі судовими
актами, просить їх скасувати посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального права, а позов задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідачів,
розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування Сокальським районним судом Львівської області та
апеляційним судом Львівської області норм матеріального і процесуального права
у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній
інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Загальні підстави і наслідки
недійсності угод встановлені статтею 48 Цивільного кодексу Української РСР, за
якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
суди виходили з того, що конкурсна комісія у своїй діяльності правомірно
керувалася "Положенням про порядок продажу за конкурсом основних засобів,
що є комунальною власністю", затвердженим рішенням сесії Сокальської
районної ради 10.04.2001 року. Зазначене положення розроблене на підставі
Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України
"Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" та "Положення про порядок продажу на аукціоні, за
конкурсом основних засобів, що є державною власністю", затвердженого
наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 року № 1976 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2000 року за № 692/4913.

Закон України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"
встановлює правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів
невеликих державних підприємств. Розробляючи положення конкурсу Управління
Фонду державного майна у Сокальському районі керувалося тим, що об'єкт, що
реалізовувався та виставлявся на конкурсний продаж, не належить до категорії
невеликих державних підприємств, а є нежитловим приміщенням, що належить на
праві комунальної власності Великомостівській міській раді, яка всі свої
повноваження по реалізації спірного приміщення делегувала управлінню
комунальним майном Сокальської районної ради. Тому посилання скаржника на неправомірність
застосування конкурсною комісією "Положення про порядок продажу за
конкурсом основних засобів, що є комунальною власністю", затвердженого
сесією Сокальськї районної ради 10.04.2001 року, є необґрунтованим та
безпідставним. Конкурс правомірно відповідно до вимог Положення було проведено
в один етап і за результатами проведення конкурсу без порушення встановлених
строків укладено з переможцем договір купівлі-продажу спірного приміщення від
15.08.2002 року № 23.

Відмовляючи в задоволенні позову
суди також виходили з того, що позивач не надав переконливих доказів, на
підставі яких він прийшов до висновку, що він як орендар спірного нежитлового
приміщення мав переважне право на приватизацію, що приватизація спірного
приміщення мала проводитись шляхом викупу.

Крім того, проведений судами аналіз
змісту рішення конкурсної комісії Сокальської районної ради від 12.08.2002
року, угоди купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 15.08.2002 року
№ 23, інших наявних у справі матеріалів свідчить про правомірність висновку
судів про те, що спірна угода містить всі необхідні для такого виду договорів
умови, її зміст не суперечить законодавству та рішення комісії, на підставі
якого її було укладено, прийняте у відповідності до вимог чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були
встановлені місцевим та апеляційним судами на підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають
цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням
норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 01 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 30 серпня 2004 року у справі № 2-2597/02 залишити без
змін, а касаційну скаргу приватного підприємства "Тарас" - без задоволення.

Головуючий, суддя

В.І.Дерепа

Суддя

Б.М.Грек

Суддя

Л.В.Стратієнко