ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 листопада 2007 р.

№ 17/336

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І.,

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши  касаційну скаргу
і додані до неї матеріали

ТзОВ "Антанта"

на рішення

від 02.10.2006

господарського суду

Дніпропетровської області

у справі

№ 17/336

за позовом

Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

до

Фізичної особи -підприємця   ОСОБА_2

про

зобов'язання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом

Фізичної особи -підприємця   ОСОБА_2

до

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

про

визнання договору дійсним і
визнання права власності

В С Т А Н О В
И В :

Подана 17.10.2007 касаційна скарга
не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається
до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з Декретом КМУ "Про
державне мито" державне мито із скарг, які подаються до Вищого
господарського суду України сплачується 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті
у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів
майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Виходячи з того, що відповідно до
підпунктів "а", "б", "г" ч. 2 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про державне мито" (в редакції Закону від
25.03.2005 року, що набрав законної сили 31.03.2005 року) державне мито із
позовних заяв немайнового характеру встановлено в розмірі 5 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а із заяв майнового характеру, що подаються до
господарських судів сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 6
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а також приймаючи до уваги, що заявлені по справі
вимоги є неоднорідними і відносяться як до числа майнових (визнання права
власності), так і до числа немайнових (визнання договору дійсним та
зобов'язання вчинити певні дії), скаржнику належало сплатити державне мито,
виходячи із ставок, встановлених для позовів як майнового так і немайнового
характеру.

Скаржником не дотримано вказаних
вимог, оскільки до касаційної скарги додана квитанція № 41 на суму 42,50 грн.,
яка не може бути належним доказом сплати державного мита у встановленому
законодавством розмірі, оскільки в даному випадку, як те вбачається із змісту
скарги скаржником оскаржується прийняте за справою рішення у повному обсязі.

Заявник, відповідно до доданих до
скарги документів, клопоче про відновлення строку подання касаційної скарги,
але в даному випадку воно може знайти своє відповідне вирішення після усунення
зазначених недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись
п. 4 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И
В  :

Касаційну скаргу ТзОВ
"Антанта" на рішення господарського суду Дніпропетровської області
від 02.10.2006 у справі № 17/336 повернути скаржнику, а справу -  господарському суду Дніпропетровської
області.

Видати довідку ТзОВ "Антанта"
про повернення державного мита на суму 42,50 грн., сплаченого за квитанцією №
41 від 17 жовтня 2007 року.

С у д д я
Остапенко М.І.

С у д д я                                                                                               Харченко
В.М.

С у д д я
Борденюк Є.М.