КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2007                                                                                           № 13/468

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Малетича  М.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мазуренко В.М., довіреність № 182 від 16.08.2007р., Горова В.А., довіреність № 181 від 16.08.2007р.,

від відповідача -Сабодаш Р.Б., довіреність б/н від 12.07.2007р.,

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Виробниче об"єднання "Київський радіозавод"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.02.2007

у справі № 13/468

за позовом                               ДП "Виробниче об"єднання "Київський радіозавод"

до                                                   Державна акціонерна холдінгова компанія "Київський радіозавод"

третя особа відповідача           Національне космічне Агентство України

третя особа позивача

про                                                  повернення майна

Суть рішення і скарги:

Державне підприємство “Виробниче об”єднання “Київський радіозавод” (надалі – ДП “ВО “Київський радіозавод”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Державної акціонерної холдингової компанії “Київський радіозавод” (надалі – ДАХК “Київський радіозавод”, Відповідач), третя особа: Національне космічне агентство України (надалі – НКА України, Третя особа), про повернення майна.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.02.2007р. в задоволенні позову ДП “ВО “Київський радіозавод” було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представники Позивача подали  на нього апеляційну скаргу, в якій просили скасувати повністю рішення господарського суду м. Києва від 12.02.2007р. у справі № 13/468 та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог заявники посилалися на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з”ясовано та не доведено обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 133-139, 141, 144 та 145 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) та ст.ст. 48, 50 та 57 Закону України “Про власність”, які є підставами для скасування такого судового рішення.

Відповідач, відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, проте його представник в судовому засіданні не погоджувався з доводами та вимогами, які були викладені Позивачем в його апеляційній скарзі і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це судове рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Третя особа, чи його представник, свого відзиву на апеляційну скаргу не надали і в судове засідання, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, так і не з”явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку апеляційної інстанції в даному випадку не перешкоджає розгляду і вирішенню даної справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ДП “ВО “Київський радіозавод” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до ДАХК “Київський радіозавод”, третя особа: НКА України, про повернення майна, у якому просило зобов”язати Відповідача повернути нерухоме майно, що знаходиться по вул. Бориспільській, 9, в м. Києві, а саме: корпус № 2, площею 7 886,0 кв. м., кімнати корпусу № 9 - №№ 4, 30, 36, 38, 39, 48, 53 - 55, 59 і 60 та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а також зобов”язати Відповідача повернути вилучену документацію на майно – кімнати, по переліку в актах, корпусу № 9, і рішенням господарського суду м. Києва від 12.02.2007р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем по справі не доведено наявність у нього прав (власності, господарського відання, тощо) на оспорюване майно і, крім того, не були представлені суду належні і достатні докази, які б підтверджували заподіяння йому втрат немайнового характеру, що полягають у приниженні його ділової репутації та вчиненні Відповідачем дій, спрямованих на зниження престижу Позивача, або ж мають наслідком підрив довіри до його діяльності, а також, не доведений причинний зв”язок між виною Відповідача та заподіянням Позивачу моральної шкоди, яку останній оцінив у розмірі 100 000 грн.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 28.12.2004р. у справі № 30/438-2/344 за позовом ДП “ВО “Київський радіозавод” до КП “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об”єкти

нерухомого майна” та ВАТ “Київський радіозавод”, треті особи: ПП “Ювента Гласс”, ТОВ “Пакпром” та НКА України, про визнання права власності та спонукання до виконання дії та за зустрічним позовом ВАТ “Київський радіозавод” до КП “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об”єкти нерухомого майна”, ВО “Київський радіозавод”, треті особи: НКА України, ПП “Ювента Гласс”, ТОВ “Пакпром”, про визнання права власності на об”єкти нерухомого майна, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2005р. у цій справі, первісний позов був задоволений частково, а саме: визнано право власності ДП “ВО “Київський радіозавод” на об”єкти нерухомості згідно переліку, визначеного резолютивною частиною цього рішення, та зобов”язано КП “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об”єкти нерухомого майна” провести реєстрацію права власності на ці об”єкти нерухомого майна згідно переліку, крім відчужених. В той же час, зустрічний позов був задоволений частково, шляхом визнання за ВАТ “Київський радіозавод” права власності на частину корпусу 90, площею 4 338 м. кв., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9 та зобов”язано КП “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об”єкти нерухомого майна” провести відповідну реєстрацію права власності на це майно.

Проте, Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2005р. у справі №30/438-2/344 вказані рішення господарського суду міста Києва від 28.12.2004р. та постанову Київського апеляційного господарського суд від 09.02.2005р. було скасовано і в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Підставою для відмови у позові, зокрема, була відсутність доказів прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про залишення ДП “ВО “Київський радіозавод”, як юридичної особи та виділення йому майна до статутного фонду, тобто про зміну рішення щодо реорганізації Позивача не шляхом поділу, а шляхом виділу майна для новостворених підприємств, у зв”язку з чим, у суду касаційної інстанції були відсутні підстави вважати, що майно, яке знаходилося на балансі ДП “ВО “Київський радіозавод”, було передане останньому у повне господарське відання, а вимога про реєстрацію права власності (господарського відання), не базується на правовстановлюючих документах.

Крім того, Вищий господарський суд України дійшов висновку про існування розбіжностей щодо ідентифікації майна, допущених при складанні розподільчих або передавальних балансів, що є наслідком помилки при здійснені інвентаризації майна, що унеможливлює встановлення юридичного факту здійснення корпоратизації конкретного суб”єкта.

При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги висновок Вищого господарського суду України у справі № 30/438-2/344, зокрема, про те, що здійснення корпоратизації майна повинна проводитись у порядку та органами, визначеними законом, а з урахуванням відсутності правовстановлюючого документа про корпоратизацію об”єкта, відсутні підстави для визнання за ВАТ “Київський радіозавод” права власності на спірні об”єкти.

Крім того, частиною 2 ст. 33 Закону України “Про власність” передбачено, що державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 37 вказаного Закону майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України.

Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 50 Закону України “Про власність”, власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема – Статуту ДП “ВО “Київський радіозавод”, вбачаться, що це підприємство було засновано на держаній власності і підпорядковується Міністерству машинобудування, військово-промислового комплексу І конверсії України.

Відповідно до п. 4.3. Статуту вказаного підприємства, джерелами формування його майна є, зокрема, майно, передане йому органами державного управління.

Таким чином, судова колегія констатує, що майно може належати Позивачу чи перебувати у нього в господарському віданні тільки після оформлення документів, що посвідчують передачу йому цього майна.

На виконання положень п. 4.3. Статуту ДП “ВО “Київський радіозавод”, Актом Позивача від 18.04.1997р. був затверджений перелік майна, яке залишилося за ним після проведення реструктуризації, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 569 від 29.05.1996р., Протоколу № 6 засідань галузевої комісії Мінмашпрому з питань санації, реструктуризації та банкрутства підприємств та згідно з розподільчим балансом станом на 01.01.1997р.

Проте, як вбачається із вказаного Акту від 18.04.1997р., ДП “ВО “Київський радіозавод” не передавався корпус № 9, а лише частина корпусу № 2 (цех 14).

В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України № 987 від 08.09.1997р. “Про створення Державної акціонерної холдингової компанії “Київський радіозавод”, було підтримано пропозицію ДП “ВО “Київський радіозавод”, погоджену з Міністерством промислової політики України, Міністерством економіки України, Фондом державного майна України та Антимонопольним комітетом України, про створення Державної акціонерної холдингової компанії “Київський радіозавод” на базі державного підприємства “Київський радіозавод” і, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 236-р від 25.03.1999р. новостворену Компанію було передано до сфери управління Національного космічного агентства України. При чому, в пункті 3 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України вказувалось, що до статутного фонду новоствореної ДАХК “Київський радіозавод” було передано майно державного підприємства “Київський радіозавод”.

Постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 07.03.2003р. було визнано таким, що втратило чинність, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.1999р. № 236-р, у частині передачі повноважень з управління належними державі акціями, частками, паями (державними корпоративними правами) відкритих акціонерних товариств, а також додаток № 2 до Розпорядження.

В той же час, пунктом 4.6. Статуту ДАХК “Київський радіозавод” було передбачено, що ця Компанія є власником майна, переданого їй засновниками у власність.

Засновником та акціонером ДАХК “Київський радіозавод”, згідно п. 5.1. його Статуту, є держава. У період до проведення перших Загальних зборів акціонерів та набуття права в процесі приватизації прав власності на акції товариств іншими акціонерами вищим органом товариства є Національне космічне агентство України, як єдиний акціонер.

Виходячи з вищевикладеного, колегією суддів не приймається посилання Позивача на те, що Національне космічне агентство України – Третя особа по справі втратила право управління ДАХК “Київський радіозавод”, оскільки Національне космічне агентство на законних підставах та в межах своїх повноважень затвердило перелік об”єктів нерухомого майна, які знаходяться в Статутному фонді Відповідача після проведення реструктуризації, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 569 від 29.05.1996р. та Наказу Національного космічного агентства України № 8 від 24.01.2000р.

Згідно переліку об”єктів, які були передані ДАХК “Київський радіозавод”, значиться, зокрема, корпус № 9 (заводоуправління) та частина корпусу № 2 (цех 14).

При цьому, як видно з матеріалів справи, відповідно до Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 805-Д від 11.05.2006р., останнім було видано Свідоцтво про право власності на об”єкти нерухомого майна ДАХК за адресою: м. Київ. вул. Бориспільська, 9, зокрема, на будівлю № 9 (заводоуправління) загальною площею 2 134, 4 кв.м., а Рішенням від 18.01.2006р. “Про розподіл приміщень у корпусі № 2 між підприємствами ВАТ “Київський радіозавод”, Державна акціонерна холдингова компанія “Київський радіозавод” та Державне підприємство “Науковий центр машинобудування” було здійснено остаточний розподіл приміщень у корпусі № 2. Проте, серед господарюючих суб”єктів ДП “ВО “Київський радіозавод” не було.

Посилання останнього на перелік майна за ліквідаційним балансом станом на 10.03.1998р., судовою колегією, як і судом першої інстанції, до уваги не приймаються, оскільки зазначені факти не свідчать про набуття права власності чи права повного господарського відання, а лише відображають перелік такого майна.

Тому, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем не була доведена наявність у нього права (власності, господарського відання тощо) на майно, а саме: корпусу № 9 (заводоуправління) загальною площею 2134, 4 кв. м. та корпусу № 2 (цеху № 14), у зв”язку з чим вважає, що в задоволенні позову ДП “ВО “Київський радіозавод” було відмовлено правомірно.

Що стосується вимог про зобов”язання Відповідача повернути вилучену документацію, то такі вимоги Позивача також являються безпідставними, оскільки, як в самому позові, так і в поясненнях представників Позивача, не вказувалось – яку саме документацію було вилучено у ДП “ВО “Київський радіозавод”, коли і за яких обставин це відбувалось. Також, Позивачем не зазначались правові підстави для  задоволення цієї частини його вимог.

Крім того, судова колегія зазначає, що вимоги Позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. також є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Законом України від 06.05.1993р. № 3188-ХП “Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій”, та п.п. 9 п. 2 ст. 16 ЦК України, дійсно передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При чому, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв”язку з

каліцтвом або іншим ушкодженням здоров”я;

2) у душевних стражданнях, яких  фізична особа зазнала у зв”язку з

протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім”ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв”язку із

знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або

юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду ( п. 1 ст. 1167 ЦК України), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов”язковому з”ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв”язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, з”ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, статтею 224 ГК України дано визначення поняття збитків, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов”язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При чому, обов”язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов”язання. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обо”язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків та безпосередній причинний зв”язок між неправомірними діями і збитками.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто – за наявності прямого причинного-наслідкового зв”язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Таким чином, судова колегія констатує, що Позивачем не надані належні і достатні докази, які б підтверджували завдання йому втрат немайнового характеру, які полягають у приниженні його ділової репутації та вчиненні Відповідачем дій, спрямованих на зниження престижу Позивача або мають наслідком підрив довіри до його діяльності, а також не доведений причинний зв”язок між виною Відповідача та моральною шкодою у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, всупереч вимог вказаної норми закону, Позивачем не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

За таких умов, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Державного підприємства “Виробниче об”єднання “Київський радіозавод”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Виробниче об”єднання “Київський радіозавод” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2007р. у справі № 13/468 за позовом Державного підприємства “Виробниче об”єднання “Київський радіозавод” до Державної акціонерної холдингової компанії “Київський радіозавод”, третя особа: Національне космічне агентство України, про повернення майна, – без змін.

2. Справу № 13/468 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

01.10.07 (відправлено)