ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.

№ 10/351

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г.,
Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на ухвалу

та на постанову
господарського суду Донецької області від 23.04.2007 р.
Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року

у справі
№ 10/351 господарського суду Донецької області

за позовом
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до

про
за скаргою

на дії
ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
стягнення суми боргу
ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя

за участю представників сторін:

позивача
Слюсар М.О.,

відповідача
ДВС
Коваль Л.Л.,
не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.04.2007 р. у справі № 10/351 (суддя: Приходько І.В.), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 р. (судді: Волков Р.В., Запорощенко М.Д., Старовойтова Г.Я.) задоволено скаргу відповідача на дії ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя  та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 23.02.2007 року.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу та постанову скасувати, в задоволенні скарги на дії ДВС відмовити. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановив апеляційний господарський суд, рішенням господарського суду Донецької області від 25.12.2006 р. у справі № 10/351 позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 4033294,87 грн. боргу, 223186,84 грн. суми інфляції, 283138,80 грн. пені, 85993,38 грн. 3% річних, 25500грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 13.02.2007 р. за заявою позивача державний виконавець відкрив виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду у справі № 10/351.

23.02.2007 р. в.о. начальника ДВС у Жовтневому районі м. Маріуполя у зв’язку з примусовим виконанням наказів № 10/351, № 35/286, № 35/284, №35/287,  №35/285, №14/233 виніс постанову про арешт коштів боржника в розмірі 5116396,16 грн., яка надіслана для виконання до ЗАТ "Донгорбанк", а також постанову про арешт майна боржника та оголосив заборону на його відчуження.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 13.02.2007 р., в ній зазначено строк на добровільне виконання рішення суду,  а саме –до 21.02.2007 р.

Статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Господарські суди оцінили, що виносячи 23.02.2007 р. постанову про накладення арешту на кошти боржника, державний виконавець не пересвідчився чи здійсненні боржником дії спрямовані на добровільне виконання рішення суду та не врахував часткове погашення боргу.

Водночас, згідно ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"  у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Разом з тим, зазначені вимоги не були дотримані державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки відсутня постанова про об’єднання виконавчих проваджень у зведене провадження.

Господарські суди з’ясували, що постановою від 23.02.2007 р. державний виконавець наклав арешт на кошти боржника у розмірі 5116396,16 грн., що містяться на всіх рахунках філії ЗАТ "Донгорбанк" в м. Маріуполь та належать ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа".

Статтею 73 Закону України "Про виконавче провадження"  передбачено перелік виплат на які не можна проводити стягнення. Зокрема, стягнення не може бути звернено на такі виплати: вихідну допомогу, яка виплачується у разі звільнення працівника; компенсацію працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; компенсації працівникові витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу чи відрядженням до інших місцевостей. З огляду на вимоги ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" господарські суди скасували постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 23.02.2007 р.

Разом з тим, господарські суди не звернули увагу, що ст. 73 розміщена в Главі 6 Закону України "Про виконавче провадження", яка стосується звернення стягнення на майно боржника-фізичної особи, тобто остання не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, в матеріалах справи, відсутні докази того, що в філії ЗАТ "Донгорбанк" у м. Маріуполь відкрито рахунки ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на яких акумулюються кошти на виплату заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію витрат на відрядження тощо.

З огляду на вимоги ст. 38 ГПК України господарський суд не позбавлений права витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, якщо подані сторонами докази є недостатніми.

Господарські суди, всупереч вимог ст. 43 ГПК України не звернули увагу на зазначені обставини та не витребували документи на підтвердження того, що на рахунках на які накладено арешт є кошти призначені для виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації витрат на відрядження тощо.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України  касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, ухвала та постанова господарських судів підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді господарські суди, вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту на рахунки боржника повинні врахувати наступне, відповідно до ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відтак, дії державного виконавця по накладенню арешту на рахунки на яких є кошти спеціального призначення, тобто для виплати заробітної плати, коштів за невикористану відпустку тощо є незаконними.

Окрім того, відповідно до пунктів 5.1., 5.2. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року відповідно до ст. 1071 ЦК України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду.  Примусове списання коштів банки виконують з рахунків, які відкриті клієнтами в банках відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків. Примусове списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 23.04.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2007 р. у справі № 10/351 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий,  суддя                                                               М. Михайлюк

Судді:                                                                                    Н. Дунаєвська

В. Рибак