СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" грудня 2007
р.

Справа № 3/8-93.

за позовом підприємця
ОСОБА_1, с. Гораймівка Маневицького району

до відповідача: відкритого
акціонерного товариства „Маневицький льонозавод”,                           с. Оконськ
Маневицького району

про визнання
дійсними договорів

Голова господарського суду Волинської області

Кравчук
В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2
-представник (дов. від 03.11.2006р.)

від відповідача:
не з'явились

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України представнику позивача було роз'яснено право
відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні на підставі
ст. 22 ГПК України учаснику судового процесу було роз'яснено його права та
обов'язки. Заяв та клопотань на розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору:
підприємець ОСОБА_1, с. Гораймівка Маневицького району звернулась до
господарського суду Волинської області з позовом про визнання дійсними
укладених з відповідачем -відкритим акціонерним товариством „Маневицький
льонозавод”, с. Оконськ Маневицького району нотаріально не посвідчених
договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 11 серпня 2003 року за №№14, 15.

В судовому засіданні представник
позивача пред'явлений до відповідача позов підтримав та просить суд
задовольнити останній в повному об'ємі.

Листом від 06.12.2007р. №294
арбітражний керуючий ВАТ „Маневицький льонозавод” ОСОБА_3 пред'явлений позов
визнав засвідчивши при цьому укладення 11.08.2003р. між сторонами договорів
купівлі-продажу, проведення позивачем повних розрахунків, спрямованих на оплату
вартості відчужених об'єктів нерухомості, а також передачу відповідачем
позивачу будівель приміщень головного виробничого                                    та
адміністративного корпусів відкритого акціонерного товариства „Маневицький льонозавод”,
котрі знаходяться за адресою: Волинська область, Маневицький район,                   с. Оконськ згідно актів
приймання-передачі основних засобів від 12.08.2003р.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

встановив:

11 серпня 2003 року між відкритим
акціонерним товариством „Маневицький льонозавод” (в особі арбітражного
керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3), с. Оконськ Маневицького району та підприємцем
ОСОБА_1, с. Гораймівка Маневицького району було укладено договори
купівлі-продажу нерухомого майна                     за №№14, 15.

Підставою для укладення даних
договорів стали протоколи проведених філією Волинський аукціонний центр
Державної акціонерної компанії „Національна мережа аукціонних центрів”
аукціонів за №№ 55,56 від 11.08.2003р., відповідно до яких підприємця ОСОБА_1
було визнано переможцем аукціонів з продажу об'єктів нерухомого майна
-приміщень головного виробничого та адміністративного корпусів відкритого
акціонерного товариства „Маневицький льонозавод”, котрі знаходяться                      за адресою: Волинська
область, Маневицький район, с. Оконськ.

У відповідності до умов зазначених
договорів відкрите акціонерне товариство „Маневицький льонозавод”
зобов'язувався передати підприємцю ОСОБА_1 приміщення головного виробничого
корпусу товариства площею забудови 6336 м.кв. та приміщення адміністративного
корпусу площею забудови 624 м. кв., котрі знаходяться за адресою: Волинська
область, Маневицький район, с. Оконськ,                               а підприємець ОСОБА_1, в свою чергу,
прийняти зазначені об'єкти нерухомого майна та оплатити вартість останніх у
встановленому договором порядку та розмірі (згідно                   з пунктами 1.2 договорів
№№14, 15 від 11.08.2003р. вартість об'єктів відчуження склала: головного
виробничого корпусу 9485 грн.,
адміністративного корпусу 5145 грн., а всього 14630 грн.

На виконання умов договорів
купівлі-продажу №№14, 15 від 11.08.2003р. та з метою проведення належних
розрахунків по оплаті придбаних об'єктів позивачем було перераховано
відповідачу кошти в розмірі 14630 грн., що підтверджується довідкою               ВАТ „Маневицький льонозавод” за
№ 214 від 15.08.2003р.

Пунктами 2.2. договорів №№14, 15
було визначено, що об'єкти нерухомості стають власністю підприємця ОСОБА_1 з
моменту підписання між договірними сторонами актів прийому-передачі майна.

12.08.2003р. між сторонами у справі
на виконання умов договорів купівлі-продажу
від 11.08.2003р. було підписано акти приймання-передачі об'єктів нерухомості                            у відповідності до
котрих ВАТ „Маневицький льонозавод” було передано підприємцю ОСОБА_1, а
останньою отримано визначені сторонами в угоді об'єкти нерухомого майна
-приміщення головного виробничого корпусу товариства площею забудови                      6336 м.кв. та приміщення
адміністративного корпусу площею забудови 624 м. кв.

Укладені між сторонами у справі
договори купівлі-продажу нерухомого майна                    з метою подальшої
реєстрації права власності на об'єкти нерухомості, зокрема, з метою проведення
державної реєстрації права власності на нерухоме майно -приміщення головного
виробничого та адміністративного корпусів було направлено підприємцем ОСОБА_1
на адресу комунального підприємства „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації” (заява від 21.11.2007р.)

Листом від 21.11.2007р. за №2162 КП
„Волинське ОБТІ” було відмовлено позивачу              у проведенні державної реєстрації
права власності на зазначені об'єкти нерухомості.

Підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації права власності стало посилання Волинського обласного БТІ
на невідповідність представлених позивачем первинних правовстановлюючих
документів вимогам, встановленими Тимчасовим положенням про порядок реєстрації
прав власності на нерухоме майно, затвердженому Наказом Міністерства юстиції
України від 07.02.2002р. за №7/5 (зареєстровано                              в Міністерстві
юстиції України за №157/6445 18.02.2002р.) та положеннями інших актів чинного
законодавства України, а також відсутність нотаріального посвідчення договорів
купівлі-продажу нерухомого майна.

Відмова комунального підприємства
„Волинське обласне бюро технічної інвентаризації” у державній реєстрації за
підприємцем ОСОБА_1 права власності на об'єкти нерухомості стала підставою для
звернення останньої
до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 144
Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також                  з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не суперечать, а згідно ст. 147 Господарського
кодексу, майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом.

Згідно положень ст.ст. 655, 656
Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу -це угода, за якою одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена угода спрямована на
безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне
господарське відання чи оперативне управління) покупця, виступає юридичною
підставою виникнення права власності іншої сторони за угодою на придбаний
згідно договору об'єкт.

Істотними умовами договору
купівлі-продажу є умови про предмет та ціну угоди, недосягнення сторонами згоди
щодо цих істотних умов, незважаючи на визначення останніми всіх інших можливих
істотних умов (про строк, місце, спосіб виконання і т.п.) тягне за собою
визнання цієї угоди неукладеною.

В даному випадку сторонами за
договорами купівлі-продажу нерухомого майна               №№14, 15 від 11.08.2003р. поряд
із зазначенням в угодах умов щодо строків, місця                    та способу їх виконання,
положень щодо порядку проведення розрахунків за придбані об'єкти та порядку
передачі останніх у власність покупця, було визначено і всі необхідні при цьому
обов'язкові істотні умови договору купівлі-продажу -умови щодо предмету
договору (його складу, особливостей, місце знаходження і т.п.) та ціни договору
купівлі-продажу (в даному випадку, вартості об'єкту відчуження).

Зазначені договори сторонами було
укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України, будь-яких
порушень та недоліків при укладенні даних договорів господарським судом
встановлено не було, зазначені угоди предметами судових розглядів не були, в
судовому порядку недійсними та неукладеними не визнавались, будь-яких порушень
положень чинного законодавства України при переході права власності                           на об'єкти
нерухомості від одного суб'єкта господарювання до іншого судом встановлено не
було, а тому у суду відсутні будь-які підстави вважати договори купівлі-продажу
недійсними.

Вимоги підприємця ОСОБА_1 ґрунтуються
на положеннях чинного законодавства, проведення державної реєстрації нерухомого
майна  в органах БТІ                             є системою обліку
майна, що в даному аспекті спростовує твердження КП „Волинське ОБТІ” при
відмові позивачу у реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна
-приміщення головного виробничого корпусу площею забудови 6336 м.кв. та
приміщення адміністративного корпусу площею забудови 624 м. кв., що знаходяться
за адресою: Волинська область, Маневицький район, с. Оконськ.

Разом з тим, у відповідності до ст.
220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається.

В даному випадку мають місце усі
обставини, необхідні та достатні для визнання договорів купівлі-продажу
нерухомого майна від 11 серпня 2003 року, укладених між відкритим акціонерним
товариством „Маневицький льонозавод” та підприємцем ОСОБА_1, дійсними в
судовому порядку. Так, між сторонами у справі було досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору купівлі-продажу, що вбачається із тексту самих
договорів, підписаних кожною із сторін, на час розгляду справи господарським
судом відбулось повне виконання умов договорів шляхом сплати вартості
відчужуваних об'єктів нерухомості та передачі останніх від однієї сторони до
іншої, прийняття коштів та майна тією чи іншою стороною.

Захищаючи право суб'єкта
господарювання підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про
визнання договорів купівлі-продажу дійсними і господарський суд, враховуючи
вищевикладене прийшов до висновку про підставність заявлених останнім позовних
вимог та необхідність їх задоволення.

Клопотанням від 12.12.2007р.
позивач на відшкодуванні підприємцю за рахунок відповідача витрат, понесених
при поданні позову до суду (сплата державного мита                    та оплата
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), не наполягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 144, 147 Господарського кодексу України, ст.ст. 655, 656 Цивільного
кодексу України ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Укладені 11 серпня 2003 року між
відкритим акціонерним товариством „Маневицький льонозавод”, с. Оконськ
Маневицького району та підприємцем ОСОБА_1, с. Гораймівка Маневицького району
договори купівлі-продажу нерухомого майна за №№14, 15 визнати дійсними.

Голова господарського суду

Волинської області
В.О.
Кравчук