ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  15/406

16.10.07

За позовом   Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод"

до                   Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                 стягнення 95 276,00 грн.

Суддя  Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - Кальчев Л.В.

від відповідача - Михайлець Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду передані позовні вимоги Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (далі - позивач) до Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - відповідач) про стягнення 95 276,00 грн. витрат з відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву згідно з договором  № 12/1144 від 15.08.2002.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому зсіданні проти позову не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами по справі укладено договір № 12/1144 від 15.08.2002 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі - договір).

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач – відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню.

Накопичення, зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву організовано та проведено на території позивача згідно з номенклатурою, затвердженою розпорядженням Кабінету Міністрів України № 695-рт від 12 грудня 2002 року щодо уточнення мобілізаційного завдання та номенклатури і норми накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, створеного на підприємстві.

Відповідно до умов договору позивач щороку станом на 1 січня подавав відповідачу звіт форми № 12-мр та інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також разом з річним звітом форми № 12-мр надавав розгорнуті кошториси витрат на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також інформацію про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, станом на 1 липня кожного року.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 Цивільного кодексу УРСР, гл. 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 417 Цивільного кодексу УРСР, ч. 3. ст. 947 Цивільного кодексу України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.2 ст. 7 та п. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв", п. 2 "Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, ст. 45 "Методичних рекомендацій про порядок формування, розміщення та виконання завдань (замовлень) з накопичення матеріальних цінностей у мобілізаційному резерві міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, підприємствами, установами і організаціями України", затверджених Наказом від 11.12.2001 № 305-дск Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачу витрати, пов’язані із зберіганням та утриманням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Проте, відповідач свої зобов’язання по відшкодуванню позивачу витрат, пов’язаних із зберіганням та утриманням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, не виконав, кошти не відшкодував.

Листами–вимогами від 19.08.2005 № 1929/58 та від 03.04.2007 № 721/14 позивач вимагав від відповідача здійснити відшкодування витрат, пов’язаних із зберіганням та утриманням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, та вжити невідкладних заходів щодо подальшого виконання умов договору з боку відповідача в частині відшкодування витрат позивачу.

Поясненнями позивача, наданим ним розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору стверджується факт зберігання позивачем протягом ІІІ кварталу 2004 року – 2006 року матеріальних цінностей державного матеріального резерву, понесення ним витрат на їх зберігання в розмірі 95 276,00 грн.

Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також належної оплати за договором відповідачем суду не надано.

Законом України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" передбачено Державному комітету з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

За наведених обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред’явлення вимог від 19.08.2005 № 1929/58 та від 03.04.2007 № 721/14 оплату за договором не провів, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 530, 622 Цивільного кодексу України підлягає стягненню 95 276,00 грн. боргу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач обставин, повідомлених позивачем не спростував, доказів, що підтверджують відсутність боргу та обгрунтовують заперечення проти позову, господарському суду не подав.

На день винесення рішення сума основного боргу складає 95 276,00 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, на відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються витрати по сплаті державного мита в сумі 952,76 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 936-955 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, р/р 0001 в ДКУ МФО 820172, код 32020000), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 74, р/р 03 в АБ "Експрес-Банк" МФО 322959, ) 95 276 (дев'яносто п'ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 00 коп. - основний борг, 952 (дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 76 коп. - державне мито.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття.

Суддя                                                                                                                  М.Г.Хоменко