ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2007                                                                                             Справа № 2/312

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Клименко Ю.І.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився;

від відповідача –Бурлака С.В., довіреність від 16 жовтня 2006 року б/н;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Кіровоград

на постанову господарського суду Кіровоградської області від 09 листопада 2006 року у справі № 2/312

за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Кіровоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Віас Ювелір”, м.Кіровоград

про стягнення 1407 грн.15 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Кіровоградської області від 09 листопада 2006 року у справі № 2/312 (суддя Деревінська Л.В.) в задоволенні позовних вимог Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із вжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів для працевлаштування інвалідів і відсутності вини відповідача у недодержанні нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з рішенням суду позивач –Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись не повне з’ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач не надав доказів створення робочих місць для інвалідів у встановленому законодавством порядку шляхом його атестації.

Відповідач –ТОВ “Віас Ювелір”, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін. У поданих запереченнях вказує про відсутність пропозицій з боку органів соціального захисту щодо прийняття на роботу інвалідів і готовність підприємства до працевлаштування інвалідів, які могли бути до нього направленими.

Позивач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки /а.с.61/, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, явку представників в судове засідання не забезпечив. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності зі ст.19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Як встановлено ч.1 ст.20 Закону, підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

16 лютого 2006 року відповідачем –ТОВ “Віас Ювелір” до Кіровоградського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів поданий Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік /а.с.5/, згідно якого відповідач у 2005 році при загальній численності працюючих 14 осіб повинен був створити 1 робоче місце для забезпечення працевлаштування інвалідів. Фактично на ТОВ “Віас Ювелір” інвалідів не працювало. Фонд оплати праці складає 39,4 тис.грн., середньорічна заробітна плата –2814,28 грн.

Позивач –Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми штрафу за нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда в розмірі 1407 грн.15 коп. /а.с.3-4, 10/.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Діючим законодавством встановлюється обов’язковий для підприємств норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також передбачається сплата підприємствами штрафних санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення (забезпечення) робочих місць для інвалідів.

Як визначено п.1 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року № 314, робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.

Робоче місце інваліда, у відповідності з п.3 Положення, вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до п.5 Положення, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів, визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів, інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; запроваджують у разі потреби посади інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; розробляють і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, обов’язок працевлаштування інвалідів покладений на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Крім того, згідно п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Отже, обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними ст.18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Згідно листів Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості від 04 жовтня 2006 року вих.№ 03-2300 та від 13 жовтня 2006 року вих.№ 04-2419, відповідач протягом 2005 року подавав до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості звіти за формою 3-ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках, в тому числі з обмеженими фізичними можливостями. Також ТОВ “Віас Ювелір” приймало участь у ярмарку вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями, яку проводив Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості. 03 березня 2005 року на підприємство відповідача був направлений для працевлаштування гр.Кунгас А.А., на оголошену вакансію ювелір-модельєр для осіб з обмеженими фізичними можливостями інваліди не направлялись через відсутність їх на обліку в центрі зайнятості за даною професією. /а.с.22-23/.

Отже, орган працевлаштування мав можливість направляти на підприємство інвалідів для працевлаштування, оскільки йому було відомо про вакансії, а підприємство в даному випадку повинно вирішувати, виходячи з особи інваліда, ступеню його інвалідності зможе чи ні його працевлаштувати шляхом введення робочого місця інваліда в дію.

Крім цього, п.11 Положення встановлено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації і щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей. Отже, державна служба зайнятості повинна мати відомості щодо інвалідів, які потребують працевлаштування, і безпосередньо сприяти їх працевлаштуванню.

Враховуючи положення вищенаведених норм Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, фактичне робоче місце для інваліда має бути створено з урахуванням фізичних можливостей певного інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології. Тому, безпосереднє створення робочого місця для інваліда, а саме – його пристосування для праці інваліда здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи. Таким чином, умовою створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, тобто конкретної особи, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може бути запропоновано, що унеможливлює створення відповідного робочого місця.

Вищенаведеним спростовуються доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі.

У зв’язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за недодержання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів задоволенню не підлягають, а рішення господарського суду про відмові в позові підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.160, 167, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Постанову господарського суду Кіровоградської області від 09 листопада 2006 року у справі № 2/312 залишити без змін, а апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі.

Головуючий                                                                                          О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                 Л.М.Білецька

І.М.Науменко