КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2007                                                                                           № 38/25

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Басюк Г.Т. (дов. від 01.07.2007 р., б/н);

від відповідача - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства  "Опрема-Львів ПС "

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.02.2007

у справі № 38/25

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Опрема-Львів ПС "

до                                                   Суб"єкта підприємницької діяльності - Поліщука Івана Миколайовича

про                                                  стягнення 1 494 273,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.02.2007 р. по справі №38/25 позов Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” (далі – позивач, ЗАТ “Опрема-Львів ПС”) до Фізичної особи – підприємця Поліщука Івана Миколайовича (далі – відповідач, Ф.О. – підприємець Поліщук І.М.), про стягнення 1 494 273,10 грн. задоволено частково. Так, стягнуто з Фізичної особи – підприємця Поліщука Івана Миколайовича на користь Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” основний борг в сумі 740 248,30 грн., штраф в сумі 74 024,83 грн., державне мито в сумі 8 142,73 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 64,73 грн. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” в доход Державного бюджету України державне мито в сумі 13 142,73 грн.

Закрите акціонерне товариство “Опрема-Львів ПС”, не погоджуючись з прийняттям судом такого рішення по справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким змінити рішення господарського суду м. Києва від 28.02.2007 року в частині незадоволення позовних вимог, а саме, 744 024,82 грн. штрафних санкцій, 14 842,73 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, задовольнити позов повністю та судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, суд визнав встановленими обставини, які є недоведеними, висновки суду, викладені в спірному рішенні, не відповідають обставинам справи. Так, судом помилково зроблено розрахунок штрафних санкцій, оскільки суд не взяв до уваги постійне протермінування оплати з боку відповідача, та, крім того, невірно застосовано вимоги ч. 1 ст.. 46 Господарського процесуального кодексу України та положення декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Фізична особа – підприємець Поліщук Іван Миколайович письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав.

Ухвалою від 09.07.2007 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” до провадження та призначив її розгляд на 03.09.2007 року.

Ухвалою заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2007 року, відповідно до ст.. 69 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено строк розгляду справи на один місяць.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2007 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено на 24.09.2007 року.

24.09.2007 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце слухання справи по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

14.12.2001 року ЗАТ “Опрема-Львів ПС” (Постачальник) уклало контракт № СО 014/12-UKR з Ф.О. – підприємцем Поліщуком І.М. (Покупець), згідно умов якого Покупець зобов’язувався прийняти і оплатити замовлене та поставлене Постачальником обладнання для розливу пива виробництва фірми “Опрема Уряджай д.д.” (Хорватія), згідно специфікації № 1, яка є невід’ємною частиною даного контракту.

Згідно ст. 2 контракту від 14.12.2001 року, ціна товару, що поставляється, вказана в специфікації № 1, а загальна вартість даного контракту становить 537 000 EUR. При цьому, оплата проводиться на умовах 30 % передоплати після підписання контракту та 70 % коштів Покупець переводить на розрахунковий рахунок Постачальника по факту поставки. Сума контракту є незмінною.

Відповідно до ст.. 3 контракту від 14.12.2001 року, Постачальник замовляє і поставляє товар протягом 40 днів з моменту передоплати. Поступлення товару проводиться партіями, асортимент узгоджується сторонами. Фактом поставки є перетин товаром Державного кордону України. Поставка відбувається транспортом Покупця зі складу Виробника – фірми “Опрема Уряджай д.д.” (Хорватія). При поставці товару Постачальник зобов’язується надати наступний перелік документів: рахунок-фактуру, транспортну накладну, відвантажувальну специфікацію, документ про походження товару, сертифікат якості та безпеки країни-виробника.

Статтею 8 контракту від 14.12.2001 року передбачено, що у випадку протермінування поставки товару, Постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1 % вартості товару за кожен день протермінування. Загальна сума штрафу не повинна перевищувати 10 % вартості товару. У випадку протермінування оплати з вини покупця, останній сплачує Постачальнику штраф у розмірі 0,1 % вартості товару за кожен день протетрмінування. Загальна сума штрафу не може перевищувати 10 % вартості товару.

Як визначено ст.. 9 контракту від 14.12.2001 року, він вступає в силу з моменту підписання і діє до моменту повного виконання.

Відповідно до специфікації № 1 до контракту від 14.12.2001 року, підписаної сторонами Позивач повинен поставити Відповідачу товар на загальну суму 537 000 EUR в гривнях по курсу НБУ на день проведення остаточних розрахунків.

Аналогічні контракти були укладені сторонами 09.10.2002 року № СО 09/10-UKR, загальна вартість якого становила 634 896 EUR, та 10.12.2003 року № СО 10/12-UKR, загальною вартістю 570 480 EUR.

Оскільки відповідач не повністю розрахувався з позивачем за поставлений на виконання умов контрактів товар, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Ф.О. – підприємця Поліщука І.М. 750 248,33 грн. боргу та 744 024,82 грн. штрафних санкцій.

В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути 740 248,30 грн. боргу, а разом із штрафами – 1 484 273,12 грн.

Відповідно до ст.. 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно специфікації № 1 до контракту від 09.10.2002 року № СО 09/10-UKR ЗАТ “Опрема-Львів ПС” повинно було поставити відповідачу товар кількістю 600 штук та загальною вартістю 639 271,50 EUR в гривнях по курсу НБУ на день проведення остаточних розрахунків; а згідно специфікації № 1 до контракту від 10.12.2003 року № СО 10/12-UKR – 600 шт. Загальною вартістю 570 480 EUR в гривнях по курсу НБУ на день проведення остаточних розрахунків.

Відповідно до видаткових накладних, довіреностей на отримання товару, товарно-транспортних накладних та актів звірки розрахунків, підписаних сторонами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, на виконання умов контрактів від 09.10.2002 року № СО 09/10-UKR та від 10.12.2003 року № СО 10/12-UKR ЗАТ “Опрема-Львів ПС” у лютому 2003 року – червні 2004 року поставив Ф.О. – підприємцю Поліщуку І.М. товар загальною сумою 7 440 248,20 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково. Так, згідно банківських виписок та акту звірки розрахунків від 11.01.2005 року, підписаного сторонами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, відповідач заборгував 740 248,30 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав належних та допустимих доказів, в розумінні ст.. 34 ГПК України, на спростування вимог позивача в частині стягнення боргу в сумі 740 248,30 грн.

Таким чином, позовні вимоги ЗАТ “Опрема-Львів ПС”  щодо стягнення з Ф.О. – підприємця Поліщука І.М. заборгованості в сумі 740 248,30 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з Ф.О. – підприємця Поліщука І.М. штрафні санкції в розмірі 744 024,82 грн.

Пункт 2 ст.. 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 8.2 контрактів, у випадку протермінування оплати з вини покупця, останній сплачує Постачальнику штраф у розмірі 0,1 % вартості товару за кожен день протетрмінування. Загальна сума штрафу не може перевищувати 10 % вартості товару.

Оскільки заборгованість відповідача становить 740 248,30 грн., то відповідно до умов контрактів, штрафні санкції не можуть перевищувати 10 % від суми заборгованості. Таким чином, штрафні санкції становлять 74 024,83 грн.

Отже, позовні вимоги ЗАТ “Опрема-Львів ПС” щодо стягнення з позивача штрафних санкцій підлягають задоволенню лише в сумі 7 402,83 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку апеляційної інстанції Закритим акціонерним товариством “Опрема-Львів ПС” позовні вимоги доведено лише в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 740 248,30 грн. та штрафних санкцій в сумі 74 024,83 грн., а тому вони підлягають задоволенню в цій частині.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом вірно розподілено судові витрати, відповідно до вимог ст.. 46 ГПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 28.02.2007 року по справі № 38/25 за позовом Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” до Фізичної особи – підприємця Поліщука Івана Миколайовича про стягнення 1 494 273,10 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Опрема-Львів ПС” – без задоволення.

2.          Справу № 38/25 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

26.09.07 (відправлено)