ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 13/207-пд-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Палій В.М., Рибака В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу закритого акціонерного товариства “Компанія “Прім” на рішення від 18 серпня 2006 року господарського суду Херсонської області та постанову від 22 грудня 2006 року Запорізького апеляційного господарського суду у справі №13/207-ПД-06 за позовом закритого акціонерного товариства “Компанія “Прім” до відкритого акціонерного товариства “Свемон-Південь”, товариства з обмеженою відповідальністю “Фонд економічного та соціального розвитку Херсонської області “Таврида”, про визнання недійсними договору та додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року закрите акціонерне товариство “Компанія “Прім” звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до відкритого акціонерного товариства “Свемон-Південь” в особі Херсонської філії, товариства з обмеженою відповідальністю “Тавріда“, третьої особи-виконавчого комітету Херсонської міської ради, про визнання недійсними укладених між відповідачами договору від 7 грудня 2005 року № 36 уступки вимоги та повноважень і додаткової угоди від 8 грудня 2005 року на підставі частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 4 липня 2006 року господарського суду Херсонської області з складу учасників спору виключено виконавчий комітет Херсонської міської ради та замінено неналежного відповідача-Херсонську філію відкритого акціонерного товариства “Свемон-Південь” на належного відповідача - відкрите акціонерне товариство “Свемон-Південь”.

Відповідач позов на визнав, стверджуючи про відсутність підстав для його задоволення.

Рішенням від 18 серпня 2006 року господарського суду Херсонської області (суддя М. Закурін), залишеним без змін постановою від 22 грудня 2006 року Запорізького апеляційного господарського суду, в позові відмовлено з мотивів безпідставності.

Закрите акціонерне товариство “Компанія “Прім” просить судові рішення в даній справі скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статей 55, 64 і 129 Конституції України, статей 20, 180, 181, 189 Господарського кодексу України, статей 16, 215, 216, 317, 319, 321, 328, 356, 357 Цивільного кодексу України, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте відповідач і третя особа право на подання відзиву на касаційну скаргу не використали і представники сторін в судове засідання не з’явилися.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що в червні 1995 року між Херсонським підприємством “Свемон” (замовник), “ТЕКО-ЛТД” (пайовик) та акціонерним товариством “Компанія “Прім” (підрядник) був укладений контракт   № 21 на спільну дольову участь в  будівництві житлового будинку на вулиці Калініна в м. Херсоні.

Додатковою угодою від 29 липня 2002 року Херсонське підприємство “Свемон” та акціонерне товариство “Компанія “Прім” передали функції підрядника на закінчення будівництва будинку товариству з обмеженою відповідальністю “Фонд економічного та соціального розвитку Херсонської області “Таврида” з частиною квартир, кількість яких уточнюється актом передачі.

Херсонська філія відкритого акціонерного товариства “Свемон-Південь” та товариство з обмеженою відповідальністю “Фонд економічного та соціального розвитку Херсонської області “Таврида” 7 грудня 2005 року уклали договір за № 36 уступки вимоги та повноважень, відповідно до умов якого замовник уступив генпідряднику-пайовику права замовника за всіма чинними договорами щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку № 125-А на вул. Калініна в м.Херсоні, а також перевів на нього всі свої обов’язки, в тому числі по закінченню будівництва будинку.

В рахунок оплати будівельних робіт замовник передав у власність генпідрядника квартири №№ 6, 11, 12, 21, 22, 27, 28, 40, 41, 42, 43, 52, 60, 65 в цьому будинку загальною площею 801, 9 м2 (пункт 2.1 договору). У власності Херсонської філії відкритого акціонерного товариства “Свемон-Південь” залишалися квартири №№ 34, 50, 51, 53, 54, 55, 58, 59, 61, 62 загальною площею 567,8 м2.

Договором від 29 липня 2002 року № 21-13 за згодою позивача спірні квартири були передані товариству з обмеженою відповідальністю “Фонд економічного та соціального розвитку Херсонської області “Таврида“, який в подальшому уклав договір з Міністерством оборони України, як пайовиком у будівництві житла.

Угодою від 8 грудня 2005 року функції замовника, а також права та обов’язки по систематизації і упорядкованості відносин з пайовиками та підрядниками, які брали участь в будівництві, розв’язанні суперечок, які виникли за попередній час у результаті діяльності закритого акціонерного товариства “Компанія “Прім”, були передані товариству з обмеженою відповідальністю “Фонд економічного та соціального розвитку Херсонської області “Таврида“. Крім того, цій особі були передані підвальні приміщення, в тому числі гаражі, за винятком гаража № 7.

Господарськими судами встановлено, що позивач фактично оспорює право власності інших осіб на квартири в збудованому житловому будинку.

За правилами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Аналіз умов договору від 7 грудня 2005 року № 36 про уступку вимоги та повноважень і додаткової угоди від 8 грудня 2005 року свідчить про наявність всіх необхідних істотних умов для цього виду договорів.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок господарських судів про те, що визнання недійсними договору та додаткової угоди до нього не призводить до поновлення порушених прав позивача.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Всупереч вказаним статтям позивач не надав доказів про наявність обставин, з якими закон пов’язує визнання договору уступки вимоги та додаткової угоди до нього недійсними.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до намагань позивача надати перевагу його доказам над іншими, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення від 18 серпня 2006 року господарського суду Херсонської області та постанову від 22 грудня 2006 року Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 13/207-ПД-06 залишити без змін, а касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Компанія “Прім”  без задоволення.

Головуючий, суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій

Суддя

В. В. Рибак