СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної
заяви

07 листопада 2007 р.
Справа № 14/19-07/02-2

Суддя господарського суду
Залімський І.Г.  , розглянувши
матеріали справи

за позовом:  ОСОБА_1, м. Гайсин

до:
ТОВ "Гайсинрембуд", м. Гайсин

про визнання права власності на
1,44 майнового комплексу та витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ
:

До господарського суду надійшла
позовна заява № б/н від 30.10.2007р. ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю
"Гайсинрембуд" про встановлення права власності на 1,44 % майнового
комплексу.

Позивачем не подано  належних
доказів  сплати державного
мита  за даною позовною заявою. Зокрема,
надана, як доказ сплати державного мита, квитанція №8 від 28.04.07 не може бути
таким доказом, оскільки ухвалою господарського суду Вінницької області від
20.08.07  сплачене вказаною квитанцією
держмито  повернуто   позивачу.

До того ж, згідно ст. 2 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, державне мито сплачується із
позовних заяв. Натомість, державне мито
сплачено квитанцією  від  25 квітня
2007 року, тоді як дана  позовна
заява датована  30 жовтня  2007 р.

Крім того, відповідно до ст.54 ГПК
України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, законодавство, на підставі якого
подається позов.

В порушення вказаної норми,
позивачем  не надано доказів, які б підтверджували
викладені в позові обставини. Так, зокрема, вказуючи на невідповідність вимогам
чинного законодавства статуту та установчих документів  ЗАТ "Гайсинрембуд" при його
реєстрації, позивач не надав доказів, які б це підтверджували та доказів визнання  вказаних документів  недійсними у встановленому законом порядку.

Крім того, позивачем не наведено
нормативно-правового обґрунтування звернення з
позовом про встановлення права власності на 1,44% майнового
комплексу  по ІІ провулку 1-го Травня, 4
, м. Гайсин та не надано  доказів  правомірності заявлення  даної вимоги саме щодо вказаного майна і саме
до відповідача; доказів здійснення відповідачем емісії акцій, доказів заниження
останнім  відсоткової частини майна
позивача та збільшення відсоткової частки майна учасників з 0,0123% до 1,4986%.
Також, у позові  не вказано яким саме
чином за позивачем  слід визнати право
власності на  частину  цілісного майнового комплексу та  на якій підставі  ставиться вимога про витребування майна  з чужого незаконного володіння, за умов
відсутності в позовних матеріалах  як
доказів щодо незаконності такого володіння так і доказів, що підтверджують
право власності позивача на вказане майно.

Разом з тим, позивач, вказуючи в
позові, що його майно не увійшло в статутний фонд відповідача, не надав доказів
щодо  підстав  включення належного йому майна в статутний
фонд  ТОВ "Гайсинрембуд" та
доказів обгрунтованості заявлення власне
до відповідача вимоги про витребування майна з його володіння та
визнання за позивачем права власності.
Також, позивач, зазначивши себе як учасника  товариства покупців, та вказавши в якості
відповідача  ТОВ
"Гайсинрембуд", не надав доказів, що
ТОВ "Гайсинрембуд" є правонаступником ЗАТ  "Гайсинрембуд", а останнє, в свою
чергу,  - правонаступником  товариства покупців, створеного членами
трудового колективу Гайсинської підрядно-спеціалізованої госпрозрахункової
ремонтно-будівельної дільниці №4.

Водночас, з наданих позивачем  доказів не вбачається, що позивач був чи
являється  учасником  відповідача
- ТОВ "Гайсинрембуд" (його засновником чи акціонером), що
виключає можливість розгляду господарським судом  даного спору як корпоративного.

Відповідно ж до п. 4  ч. 1 ст. 12 ГПК України,  господарським судам підвідомчі справи, що
виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

До того ж, із змісту  ст. ст. 1,12, 21 ГПК України, випливає, що
сторонами у господарському процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи
- підприємці, окрім  випадку встановленого  п. 4 ч.1 ст. 12 цього Кодексу. Натомість
позивачем  за даним позовом є фізична
особа, доказів набуття якою статусу суб'єкта підприємницької діяльності в
позовних матеріалах справи    не
міститься.

Разом з тим,   можливість звернення до суду фізичної особи
з вимогами  про визнання права власності
та/або витребування майна з чужого незаконного володіння  передбачена Цивільним процесуальним кодексом
України.

Беручи до уваги зміст заявлених
позивачем вимог, враховуючи  надані ним
докази, з огляду на суб'єктний склад сторін, суд дійшов висновку, що даний спір
не підлягає розгляду в господарському суді.

Керуючись п. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ
:

1.
В прийнятті позовної заяви   відмовити.

2.
Позовну заяву  б/н від 30.10.07  разом з матеріалами  повернути позивачу.

3.
Копію ухвали надіслати сторонам.

Суддя
Залімський І.Г.