СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

21 листопада 2007 року

Справа № 2-30/5456-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Плута В.М.,

суддів
Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №  1489
від 26.03.07;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Ловягіна Ю.Ю.) від 25.09.2007 у справі №
2-30/5456-2007А

за позовом  фізичної особи - підприємця  ОСОБА_2(АДРЕСА_1)

до Державної
податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М.
Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання недійсним рішення
державної податкової інспекції в місті Сімферополі від 29.06.2006 №
/0

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Автономної  Республіки Крим від
25.09.2007 у справі № 2-30/5456-2007А позов задоволено.

Визнано нечинним рішення Державної
податкової інспекції в м. Сімферополь від 29.06.2006 № /0 про
застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12730,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету
України на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2  3,40 грн. судового збору.

При прийнятті рішення, суд першої
інстанції звернув увагу на те, що висновки проведеної перевірки не відповідають
фактичним обставинам справи, що, відповідно, привело до складення
необґрунтовано акту контролюючого органу.

Так, господарський суд Автономної
Республіки Крим виходив з того, що висновки Державної податкової інспекції у
місті Сімферополі Автономної Республіки про наявність у фізичної особи ОСОБА_2
двох кас помилкові, оскільки матеріали справи свідчать про те, що у касі
ОСОБА_2 було 119,65 грн., друга каса на суму 2546,00 грн. належала інший
фізичній особі підприємцю - ОСОБА_3, що підтверджується розпискою про наявність
грошових коштів на місті проведення розрахунків.

Не погодившись з цим судовим актом,
відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняту нову
постанову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що постанова місцевого суду прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

Так, відповідач вважає, що
продавець позивача -ОСОБА_4 при розрахунковій операції з видачею платіжного
чеку використовувала грошові кошти з другої каси, сума грошових коштів в якій
складала 2546,00 грн., тобто, на думку відповідача, вони використовувалися в
розрахунковій операції.

Таким чином заявник апеляційної
скарги посилається на порушення позивачем норм пункту 13 статті 3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”, що свідчить про обґрунтованість рішень
Державної податкової інспекції в м. Сімферополь від 29.06.2006 № /0
про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12730,00 грн.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не
скористався.

До початку розгляду справи від
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки до
суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, оскільки
відповідач не має можливості забезпечити явки уповноваженого представника у
судове засідання.

Враховуючи, що чинне законодавство
не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної
справи,  а також те, що згідно з пунктом
4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб,  які
беруть участь у справі,  належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає  судовому
розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути скаргу за відсутності нез'явившихся представників
сторін.

Повторно розглянувши справу у
порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України,
перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності про що виконавчим
комітетом Сімферопольської міської ради 14.12.1993 в журналі обліку
реєстраційних справ за № 0008135 зроблений відповідний запис.

21 червня 2006 року була проведена
перевірка СПД ОСОБА_2 по контролю за проведенням розрахункових операції у сфері
готівкового та безготівкового обігу СПД, внаслідок якої був складений акт №
01010091/23-3/01090476/2303 від 21.06.2006 (7 -8). Перевірка проводилась в
присутності продавця ОСОБА_5.

В акті зафіксовані порушення пункту
13 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у галузі торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме:
невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті РРО в сумі 2546,00 грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією було винесено рішення від 29.06.2006 № /0 про
застосування штрафних фінансових санкцій в сумі 12730,00 грн.

Дані обставини сторонами не
заперечуються.

Обставини справи свідчать про те,
що перевірка проводилась в магазині, розташованому за адресою м. Сімферополь,
вул. Ларіонова, буд. 42 “а”, який належить суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_2.

При цьому, місцевий господарський
суд вірно зазначив, що в торговому залі в магазині працюють два суб'єкти
підприємницької діяльності -ОСОБА_2 на загальній системі оподаткування та
ОСОБА_3 на спрощеній системі оподаткування. Таки дані відповідачем не
спростовуються.

Відповідно до пункту 13 статті 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у галузі
торгівлі, громадського харчування та послуг”, суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або
безготівковій формі при продажу товарі у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня.

Статтею 2 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у галузі торгівлі,
громадського харчування та послуг” передбачено, що місце проведення розрахунків
- місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані
послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги)
готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів
(послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності  суб'єкта  владних
повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності свого рішення,
дії чи бездіяльності покладається на
відповідача,   якщо   він
заперечує   проти
адміністративного позову (пункт 2 статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Так, обставини справи свідчать про
те, що під час реалізації 1 пляшки вина “Кримське біле” 0,75 л. за ціною 21,00
грн. та 1 пачки сигарет за ціною 1,5 грн., усього товару на сум 22,50 грн.,
продавець розміняла купюру 50,00 грн. в касі іншого підприємця, оскільки не
було розмінної монети, пробила фіскальний чек про продаж товару на суму 22,50
грн. (а. с. 46) та видала решту.

Посилання відповідача на те, що грошові
кошти позивача знаходились на момент проведення перевірки разом у двох місцях,
судовою колегією вважаються хибними, тому що таке твердження взагалі не
підтверджено будь-яким доказом. Колегія суддів враховує те, що при перевірці по
контролю за здійсненням розрахункових операцій, сума наявності грошових коштів
у касі позивача після покупки товару перевіряючими відповідала показникам
поточного звіту (а. с. 46).

В обґрунтування правомірності
висновку господарського суду першої інстанції також свідчить те, що після
покупки товару сума яка була сплачена перевіряючи ми була внесена саме в касу
фізичної особи - підприємця  ОСОБА_2, про
що був виданий розрахунковий документ -фіскальний чек на суму 22,50 грн.

Таким чином, необхідно зробити
висновок, що продавець лише здійснила розмін купюри.

Таки обставини безумовно свідчать
про неправомірність перерахуваня перевіряючими грошів з двох кас.

Апеляційна інстанція вважає, що у
даному випадку головним доказом порушення суб'єктом господарювання вимог Закону
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у галузі
торгівлі, громадського харчування та послуг” може бути лише документальне
підтвердження невідповідності суми грошових коштів зазначених у денному
звіті  з фактичною сумою грошів у касі
фізичної особи - підприємця  ОСОБА_2.

З матеріалів справи вбачається, що
в касі суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 було 119,65 грн., дана сума
підтверджується розпискою про наявність грошових коштів на місці проведенні
розрахунків від 21.06.2006 (а. с. 44) та денним звітом на суму 119,65 грн. (а.
с. 46), який зроблений в 11.06 в час початку проведення перевірки.

Згідно з другою розпискою, яка
представлена в матеріали справи (а. с. 45), в другій касі суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3 було в наявності 2546,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано
не прийняв посилання відповідача на те, що сума яка знаходилась на момент
перевірки становила 2665,65 грн., оскільки як слідує з відзиву на позов та
пояснень представників сторін, сума грошових коштів на місці проведення
перевірки є сумою двох кас двох підприємців (119,65 + 2546,00).

Таки обставини свідчать про
відсутність підстав для застосування штрафних санкцій до позивача.

З урахуванням викладеного, судова
колегія  вважає, що постанова
господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а
тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

2.          Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 25.09.2007 у справі № 2-30/5456-2007А залишити
без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює
сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції
може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М.
Плут

Судді
Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар