ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  48/256

06.12.07

За позовом
Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

До
Міністерства палива та енергетики України

Про
стягнення 8391,47 грн.

Суддя Сулім В.В.

Представники сторін:

Від позивача:           Луцюк С.С. –пред. за довір.

Від відповідача:           Ганенко Д.А. –пред. за довір.

14.08.07р. судове засідання відкладалось відповідно до ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та було призначено на 04.09.07р. Судове засідання 04.09.07р. відкладалось відповідно до ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та було призначено на 15.09.07р. Судове засідання 15.09.07р. відкладалось відповідно до ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та було призначено на 16.10.07р. У судовому засіданні 16.10.07р. відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошена перерва для виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Міністерства палива та енергетики України основного боргу 8391,47 грн., сум витрат по сплаті державного мита у розмірі 102,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 15.06.07р. порушено провадження у справі №48/256 та призначено її до розгляду.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін ознайомлено з його правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, представникам сторін у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Позивач у судовому засіданні 04.09.07р. надав пояснення про те, що оригінали заявок Міністерства палива та енергетики України про виділення автомобілів за період червень-грудень 2003 року, авансові звіти водіїв і первинні документи (рахунки, квитанції, фіскальні чеки), додані до них, якими підтверджувалися понесені водіями витрати, а також посвідчення про відрядження водіїв, копії яких додані до позовної заяви, були знищені 15.02.07р. відповідно до п. 3.6 наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.98р. №41, Позивач зазначив перелік осіб від яких суд може витребувати оригінали відповідних документів.

Позивач надав суду пояснення від 25.09.07р., де зазначає, що у разі направлення автомобіля у відрядження оплата за договором складається з витрат на відрядження водія та витрат за фактичний час згідно тарифів, діючих на даний час; Відповідачу були надані рахунки-фактури із зазначенням витрат, які підлягають відшкодуванню Відповідачем згідно  з п. 3.4 договору: добові витрати, понесені Позивачем у зв’язку із направленням водіїв у відрядження на замовлення Відповідача, в межах встановлених Кабінетом Міністрів України граничних норм; витрати на оплату вартості проживання водіїв у готелях, а також включені до таких послуг витрати на побутові послуги; готельні збори; витрати на проїзд як до місць відрядження і назад, так і за місцем відрядження, понесені у зв’язку із придбанням бензину; вказані витрати Позивача є «витратами на відрядження»відповідно до положень пп.. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

У судовому засіданні 16.10.07р. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити повністю з наступних підстав: Відповідач виконав договір належним чином, сплативши обумовлену суму; підставою оплатb є не рахунок-фактура, а акти приймання-виконання наданих послуг, а у відповідних актах зазначено, що сторони не мають претензій одна до одної; зазначені акти містять суму послуг, яку має сплатити Відповідач; договір був укладений у порядку, встановленому Законом України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти»; ст. 34 Закону встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від умов тендерної (цінової) пропозиції учасника –переможця процедури закупівлі; у п. 3.4 договору зазначено, що витрати на відрядження сплачуються на підставі відміток Замовника про фактичний час перебування у відряджені, а Відповідач таких відміток не зробив; Відповідач вважає, що договір із Позивачем припинено його виконанням.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників Сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.03р. Міністерство палива та енергетики України (Замовник) та Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»(Виконавець) уклали договір № 44/1-62 на транспортне обслуговування.

Згідно із п.1.1 договору Виконавець зобов’язується надати Замовнику з метою службових поїздок працівників останнього автомобілі марки «Шкода Октавія», державний номер 3-160 КМ –Державний секретар з питань вугільної промисловості Ященко Ю.П., «Шкода Октавія», державний номер 122-78 КА –заступник Державного секретаря Тітенко С.М., «Шкода Октавія», державний номер 221-42 КТ –заступник Державного секретаря Штейнберг М.О., на умовах, визначених цим договором, а Замовник зобов’язується оплачувати витрати Виконавця за узгодженими тарифами (Додаток «1).

У Додатку № 1 до договору № 44/1-62 від 23.04.03р. на транспортне обслуговування «Вартість послуг транспортного обслуговування на місяць»визначено, що вартість послуг з урахуванням ПДВ становить для:

«Шкода Октавія», державний номер 3-160 КМ –4000,00 грн.;

«Шкода Октавія», державний номер 122-78 КА –4000,00 грн.;

«Шкода Октавія», державний номер 221-42 КТ –4000,00 грн.

Додаток № 1 до договору підписаний уповноваженими представниками Сторін.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що Замовник експлуатує наданий йому автомобіль за призначенням –службові поїздки (відрядження) працівників Мінпаливенерго, обмежені територією України.

Умови та порядок розрахунків за договором визначені у ст. 3. Так, Замовник сплачує Виконавцю суму згідно вартості, визначеній у Додатку № 1 до цього договору за весь час з моменту виїзду автомобіля з гаража до часу повернення в гараж.

Оплата Замовником витрат Виконавця здійснюється на підставі рахунку, який Виконавець представляє Замовнику для оплати не пізніше 15-го числа наступного за звітним місяцем  після підписання акту наданих автотранспортних послуг (п. 3.2 договору).

При необхідності направлення автомобіля у відрядження, оплата складається з витрат на відрядження водія та витрат за фактичний час згідно тарифів, діючих на даний час, та водію сплачується витрати на відрядження на підставі відміток Замовника про фактичний час перебування у відрядженні (п.3.4 договору).

Оплата послуг Виконавця здійснюється Замовником за рахунок коштів Державного бюджету, якими здійснюється фінансування витрат Замовника по коду економічної  класифікації видатків 1135 «Оплата  транспортних послуг та утримання транспортних засобів»(п. 3.5 договору).

Замовник на протязі 3-х банківських днів підписує Акт надання автотранспортних послуг та оплачує надані послуги, або направляє мотивовану відмову. При відсутності відмови у вказаний строк, надані послуги вважаються прийнятими (п. 3.6 договору).

Пунктом 8.1 договору сторони визначили, що договір укладено на строк з 23.04.03р. до 31.12.03р., тобто на 8 місяців. Враховуючи строк дії договору та тарифи, встановлені у додатку № 1 до договору, ціна договору становить 96000,00 грн.

Позивач направив Відповідачу рахунки-фактури:

№82 від 05.06.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в травні 2003 року;

№103 від 04.07.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в жовтні 2003 року;

№130 від 06.08.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в липні 2003 року;

№146 від 08.09.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в серпні 2003 року;

№168 від 13.10.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в вересні 2003 року;

№223 від 11.11.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування в жовтні 2003 року;

№279 від 23.12.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортного обслуговування у листопаді 2003 року;

№280 від 23.12.03р. на загальну суму 12000,00 грн. за послуги транспортне обслуговування у грудні 2003 року.

Сторони підписали акти про надання транспортних послуг:

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 31.05.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у травні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 30.06.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у червні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 31.07.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у липні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 31.08.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у серпні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 30.09.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у вересні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 31.07.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у липні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 31.10.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у жовтні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають;

акт здачі-прийняття виконаних робіт від 23.12.03р. по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. про те, що у грудні 2003 року Позивач надав послуги транспортного обслуговування на загальну вартість 12000,00 грн.; послуги надані з належною якістю; сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідач сплатив на користь Позивача 96000,00 грн., що доводять:

платіжне доручення № 575 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за травень 2003 року;

платіжне доручення № 576 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за червень 2003 року;

платіжне доручення № 577 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за липень 2003 року;

платіжне доручення № 578 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за серпень 2003 року;

платіжне доручення № 579 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за вересень 2003 року;

платіжне доручення № 580 від 17 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за жовтень 2003 року;

платіжне доручення № 819 від 29 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за листопад 2003 року;

платіжне доручення № 820 від 29 грудня 2003 року на суму 12000,00 грн. за автопослуги за грудень 2003 року.

Відповідно до ст. 332 Цивільного кодексу Української РСР за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Судом встановлено, що Позивач надав послуги з транспортного обслуговування Відповідача протягом травня-грудня 2003 року належним чином, а Відповідач сплатив за ці послуги згідно із виставленими рахунками Позивача у сумі, що відповідає ціні договору та актам здавання-приймання виконаних робіт.

Згідно із ст. 345 ЦК УРСР замовник зобов'язаний оплатити виконану підрядчиком роботу після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлене законом або договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач вважає, що Відповідач в порядку п.3.4 договору мав сплатити йому ще й витрати, понесені Позивачем у зв’язку з відрядженням водіїв з автомобілями по Договору за період з червня-грудні 2003 року, у сумі 8391,47 грн. Позивач стверджує, що він двічі направив Відповідачу рахунки-фактури на компенсацію фактично понесених витрат на відрядження водіїв, при цьому повторно рахунки-фактури були на правлені з супровідним листом № 44/15-467 від 09.02.04р. Відповідач не здійснив оплату направлених рахунків-фактур.

Крім того, Позивач зазначає, що він надіслав Відповідачу претензію № 44/08-2261 від 23.05.06р., на яку відповіді не отримав.

Позивачем не надано доказів того, що ним дійсно було направлено Відповідачу супровідний лист з рахунками-фактурами на компенсацію витрат, а також претензію №44/08-2261 від 23.05.2006, як він стверджує в своєму позові.

Твердження Позивача про обов’язок сплатити Відповідачем фактичні витрати, понесені Позивачем у зв’язку із відрядженням водіїв з автомобілями не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Міністерство палива та енергетики України є бюджетною установою та фінансується виключно за рахунок Державного бюджету. Відповідач здійснює процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів відповідно до Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Частиною 7 ст. 26 Закону встановлено, що замовник визначає переможця торгів із числа учасників, тендерні пропозиції яких не були відхилені, на основі критеріїв і методики оцінки тендерних пропозицій, зазначених у тендерній документації. Такими критеріями оцінки можуть бути: найнижча ціна; строк поставки (виконання); якість та функціональні характеристики, екологічна чистота; післяпродажне обслуговування; умови розрахунків; експлуатаційні витрати; передача технології та підготовка управлінських, наукових і виробничих кадрів, включаючи використання місцевих ресурсів, у тому числі засобів виробництва, робочої сили і матеріалів для виготовлення товарів, виконання робіт, послуг, що пропонуються учасником.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону торги можуть визнаватися замовником такими, що не відбулися, зокрема, у разі якщо ціна найбільш вигідної тендерної пропозиції перевищує суму, передбачену замовником на фінансування закупівлі.

Отже, якби Позивачем при здійсненні процедури закупівлі в нього послуг на транспортне обслуговування було запропоновано ціну, більшу ніж 96000,00 грн., Відповідач би відмовився від його пропозиції про надання відповідних послуг, а значить Договір не був би укладений взагалі.

Надані ж Відповідачем докази доводять, що Позивач та Відповідач дійшли згоди про ціну Договору у розмірі 96000,00 грн., а саме Звіт про результати здійснення процедури закупівлі в одного виконавця товарів, робіт і послуг за державні кошти від 23.04.2003 №1.

Укладання Відповідачем договору з Позивачем про закупівлю послуг з транспортного обслуговування з зазначенням загальної вартості цих послуг у розмірі, більшому, ніж вказано у тендерній документації, а також сплата Відповідачем за Договором суми, що перевищує 96000,00 грн., було б порушенням законодавства та договору, враховуючи результати проведених закупівель в порядку, встановленому Законом України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Аналіз спірного договору свідчить, що Відповідач брав на себе зобов’язання перед Позивачем сплачувати витрати Позивача відповідно до узгоджених тарифів, визначених у Додатку № 1 до спірного договору, за надані Позивачем автотранспортні послуги в межах України. При цьому, сторони не обумовили додаткового грошового обов’язку Відповідача із оплати витрат Позивача, пов’язаних із відрядженням працівників Відповідача.

Стаття 3 спірного договору врегульовує порядок умови та порядок розрахунків, а розмір витрат, що мають бути сплачені на підставі договору, регулюються як вище зазначалося додатком № 1 до договору. Надані Позивачем та Відповідачем акти здачі виконаних робіт по договору № 44/1-62 від 23.04.03р. доводять, що Позивачем протягом всього строку дії договору надавалися послуги за спірним договором вартістю, що відповідає тарифам, встановленим Додатком № 1 до договору, а саме у сумі 12000,00 грн. При цьому, у цих же актах зазначено, що сторони стосовно якості послуг та їхньої вартості не мають претензій одна до одної.

Крім того, п. 3.5 договору передбачено, що у Відповідача виникає обов’язок з оплати наданих послуг з моменту підписання акту наданні автотранспортних послуг. Позивачем не було надано доказів того, що ним було направлено Відповідачу відповідні акти наданих автотранспортних послуг, пов’язаних із відрядженням водіїв.

Дослідивши наданий спірний договір, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що спірним договором встановлене для Відповідача лише грошовий обов’язок сплатити витрати Позивача за узгодженим тарифом, а п. 3.4 договору, на який посилається Відповідач, не містить жодного грошового зобов’язання для Відповідача.

Не приймається судом й посилання Позивача на пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки 5.1 Закону встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В той же час п. 5.4.8 Закону встановлено, що витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (включаючи перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), найм інших жилих приміщень, телефонних рахунків, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкового страхування, витрат на усний та письмовий переклади, інших документально оформлених витрат, пов'язаних з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, включаючи будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку зі здійсненням таких витрат.

Додатково до витрат, визначених першим абзацом цього підпункту, відносяться не підтверджені документально витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добових витрат), понесених у зв'язку з її відрядженням, у межах граничних норм, встановлюваних Кабінетом Міністрів України за кожний повний день відрядження, включаючи день від'їзду та приїзду.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів щодо зв'язку такого відрядження з основною діяльністю такого платника податку - запрошень приймаючої сторони, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору (контракту); інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь особи, яка відряджена стороною, у переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що збігається з основною діяльністю платника податку.

Отже, в силу Закону витрати на відрядження водія сплачуються безпосередньо Позивачем, оскільки вони здійсненні для власної господарської діяльності. Оплату витрат фізичній особі на відрядження Відповідач здійснює тоді, коли така особа знаходиться або у трудових відносинах, або є членом керівних органів Відповідача. Позивач не надав доказів відповідного правового зв’язку між водіями та Відповідачем.

З огляду на зазначене, Позивач включив до умов спірного договору положення п. 3.4 з метою обґрунтування включення до складу валових витрат як платника податку витрат, пов’язаних із відрядженням водіїв на виконання умов спірного договору.

Відповідно до статті 151 Цивільного кодексу УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана  вчинити на користь іншої особи  (кредитора)  певну  дію,  як-то:  передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися  від певної дії, а кредитор має право вимагати від  боржника  виконання його обов'язку. Зобов'язання  виникають  з  договору  або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу а саме: з угод, передбачених законом,  а  також  з  угод,  хоч  і  не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з  адміністративних  актів,  у  тому  числі  для   державних, кооперативних  та  інших  громадських  організацій  -   з    актів планування; в  результаті  відкриттів,  винаходів,    раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само  внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої  особи  без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій;      внаслідок  подій,  з   якими    закон    пов'язує    настання цивільно-правових наслідків.

Стаття 161 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що зобов'язання  повинні  виконуватися  належним  чином  і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до  вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 162 Цивільного кодексу УРСР одностороння  відмова   від    виконання    зобов'язання    і одностороння зміна умов  договору  не  допускається,  за  винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських  відносин,  що  виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення   застосовуються   щодо   тих  прав  і  обов'язків,  які продовжують існувати або  виникли  після  набрання  чинності  цими положеннями.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що Відповідачем не було допущено порушення договірних зобов’язань.

Всебічно і ґрунтовно дослідивши всі обставини справи з врахуванням наданих доказів, суд дійшов до висновку, що Позивач необґрунтовано звернувся з позовними вимогами про стягнення основного боргу у розмірі 8391,47 гривень, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                          В.В.Сулім