ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.

№ 6/20-Б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Панової І.Ю., Заріцької А.О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 12.09.2007

у справі

№6/20-Б господарського
суду Херсонської області

за заявою

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Сталкер", м. Харків

до

Дочірнього підприємства Державної
акціонерної компанії "Хліб України" "Білокриницький комбінат
хлібопродуктів", смт. Біла Криниця, Херсонська обл.

про

визнання банкрутом

за участю представників сторін:

від скаржника:
від кредитора:

ОСОБА_2 за дов. від 12.02.2007 не
з'явилися

від боржника:

Довгополов О.В. за дов. від
27.11.2007  №01-03/548, Гранка З.Л. за
дов. від 27.11.2007 №01-03/549

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 26.03.2002 за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Сталкер" (надалі -ТОВ фірма
"Сталкер") порушено справу №6/20-Б про банкрутство Дочірнього підприємства
Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Білокриницький
комбінат хлібопродуктів" (надалі -ДП ДАК "Хліб України"
"Білокриницький комбінат хлібопродуктів").

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Ухвалою господарського суду від
16.04.2002 призначено розпорядника майна боржника. Дану ухвалу скасовано
постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.08.2002, справу
повернуто до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 30.09.2002 прийнято справу до провадження з
призначенням її до розгляду в підготовчому засіданні на 24.10.2002 року.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 24.10.2002 провадження у справі на підставі статті 79
Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Закону України від
14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" зупинено.

У зв'язку з усуненням обставин, що
зумовили зупинення провадження у справі, господарським судом ухвалою від
19.01.2007 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначений на
15.02.2007 року.

У судовому засіданні, яке відбулося
15.02.2007, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -ПП ОСОБА_1)  подано клопотання про заміну кредитора у
даній           справі -ТОВ фірму
"Сталкер" на нового кредитора -фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на
підставі укладеного між ними 21.03.2003 договору відступлення права вимоги.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 20.03.2007 (суддя: Ситюк В.Г.) клопотання фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 задоволено, першим пунктом резолютивної частини
ухвали суд здійснив заміну кредитора -ТОВ фірму "Сталкер" на його
право-наступника ПП ОСОБА_1, другим пунктом - відклав розгляд справи у зв'язку
з неузгодженістю кандидатури арбітражного керуючого та поданим боржником
клопотанням про проведення ревізії.

За апеляційною скаргою ДП ДАК
"Хліб України" "Білокриницький комбінат хлібопродуктів"
щодо скасування ухвали суду в частині визнання ПП ОСОБА_1 кредитором у справі
про банкрутство вказана ухвала переглянута в апеляційному порядку і постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 12.09.2007 (судді: Юхименко
О.В. -головуючий, Колодій Н.А., Коробка Н.Д.) - скасована, провадження у справі
припинено.

При прийнятті постанови суд
апеляційної інстанції виходив із того, що правонаступництво на підставі
договору про відступлення права вимоги є процесуально неможливим, та врахував
особливості провадження у справі про банкрутство, які визначені Законом України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Встановивши факт припинення
юридичної особи -ТОВ фірми "Сталкер" в результаті її ліквідації, суд
апеляційної інстанції, з посиланням на статтю 40 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та
пункт 6 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України,
припинив провадження у справі.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного господарського суду, ПП ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою про її скасування як такої, що прийнята з
порушенням норм матеріального і процесуального права, та просить ухвалу
господарського суду Херсонської області від 20.03.2007 залишити в силі.

Скаржник в обґрунтування своїх
доводів посилається на те, що судом неправильно витлумачені положення статті 25
Господарського процесуаль-ного кодексу України, оскільки, на думку останнього,
ця стаття "не виключає можливості процесуального правонаступництва на
підставі договору відступлення права вимоги (сингулярного правонаступництва),
вона лише визначає порядок процесуального правонаступництва у випадку
реорганізації чи ліквідації, тобто універсального правонаступництва".

Приватний підприємець не згоден з
висновками апеляційного господарського суду стосовно необхідності підтвердження
ним безспірності кредиторських вимог, як того вимагає стаття 6 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", оскільки  заміна
кредитора відбулася після порушення провадження у справі про банкрутство.

Скаржник посилається на те, що
статтею 106 Господарського процесуального кодексу України не передбачено
оскарження ухвали суду про заміну кредитора, у зв'язку з чим суд апеляційної
інстанції повинен був відмовити у прийнятті апеляційної скарги, а договір
відступлення права вимоги відповідає закону та не визнаний недійсним у
встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу
належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого
господарського суду України від 12.11.2007, надіслана сторонам у справі
-14.11.2007), проте, кредитор не скористався правом, наданим йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду
касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши
правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та
процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні
представників               ПП ОСОБА_1 та
боржника, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи
та встановлено судом апеляційної інстанції, ініціюючий кредитор - ТОВ фірма
"Сталкер", вимоги якого до боржника були підтверджені рішенням
арбітражного суду Херсонської області від 09.03.1999 у справі № 10/67, ухвалою
того ж суду від 16.08.1999 та наказом від 16.08.1999 №10/67, звернувся до
господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство ДП ДАК
"Хліб України" "Білокриницький комбінат хлібопродуктів",
яка ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.03.2002 була
прийнята до розгляду з порушенням провадження у справі за №6/20-Б.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 20.03.2007 здійснено заміну кредитора -ТОВ фірму
"Сталкер" на його правонаступника ПП ОСОБА_1

При винесенні вказаної ухвали
місцевий господарський суд керувався статтею 11 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка регулює
порушення провадження у справі про банкрутство.

Запорізький апеляційний
господарський суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив із положень
статті 25 Господарського процесуального кодексу України та приписів Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Згідно зі статтею 41  Господарського процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Зазначеним Законом встановлено, що
грошові зобов'язання боржника перед кредитором повинні підтверджуватися
належними доказами.

Матеріалами справи доведено, що із
заявою про здійснення заміни кредитора підприємець звернувся у процедурі
банкрутства  ДП ДАК "Хліб
України" "Білокриницький комбінат хлібопродуктів", яке порушено
за заявою іншою юридичної особи, яка припинила своє існування шляхом
ліквідації.

В обґрунтування клопотання про
заміну кредитора ПП ОСОБА_1 надав суду договір відступлення права вимоги від
21.03.2003, за умовами якого ТОВ фірма "Сталкер"
(перший кредитор) передало приватному підприємцю ОСОБА_1 (другому
кредитору)  право вимоги виконання
зобов'язання боржником -ДП ДАК "Хліб України" "Білокриницький
комбінат хлібопродуктів" у сумі 213193,50 грн., яке виникло на підставі
наказу господарського суду Херсонської області у справі №10/67.

Відповідно до статті 115 Господарського
процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського
суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче
провадження".

Оскільки, виконання судового
рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій
стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному
Господарським процесуальним кодек-сом України та Законом України "Про
виконавче провадження".

За правилами статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї з сторін
державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником.

Сторонами у виконавчому провадженні
є стягувач і боржник.

Обґрунтовуючи своє клопотання, ПП
ОСОБА_1 послався на приписи статей 197, 198, 216 Цивільного кодексу Української
РСР.

Положеннями статті 197 Цивільного
кодексу (чинного на момент укладання договору) передбачалося, що за договором
уступки вимоги до набувача такої вимоги переходять права, що забезпечують виконання
зобов'язання.

До обов'язків кредитора, який
уступив вимогу іншій особі згідно зі статтею 198 цього Кодексу, належало
передача всіх документів, що свідчать про право вимоги.

Відповідно до цих норм уступати
можна право, що основане на цивільно-правовому матеріальному зобов'язанню.

Після прийняття судом рішення, яке
вступило в законну силу, зі спору, предметом якого є стягнення заборгованості,
припиняються цивільно-правові відносини та виникають нові правовідносини,
основані на державному примусі, які регулюються виключно нормами господарського
процесуаль-ного та виконавчо-процесуального законодавства.

При цьому, ні чинне
господарське-процесуальне, ні виконавче-процесуальне законодавство не
передбачає уступку права виконання судового рішення.

Стаття 11 Закону України "Про
виконавче провадження" та стаття 25 Господарського процесуального кодексу
України регулюють процесуальне правонаступництво.

Відповідно до статті 25
Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї з сторін у
спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок
реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну
цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі.

Згідно зі статтею 104 Цивільного
кодексу України юридична  особа
припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків
іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою,  що припинилася, з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 111 цього Кодексу визначено
порядок ліквідації юридичної особи та встановлено, що юридична  особа
є  ліквідованою з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Аналогічні положення містяться у
статтях 59, 60 Господарського кодексу України.

Отже, правонаступництво за нормами
Цивільного та Господарського кодексів України передбачає  перехід
від однієї особи до її правонаступника як прав, так і обов'язків.

У разі здійснення відступлення
права вимоги (на договірних умовах) до набувача вимоги переходять лише права, а
саме: право вимоги.

Саме до такого висновку дійшов суд
апеляційної інстанції, прийнявши до уваги ще й особливості, встановлені Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", за якими провадження у справах про банкрутство складається зі
стадій встановлення факту неплатоспроможності боржника та безспірності вимог
кредитора, що ініціює провадження, виявлення кредиторів та інвесторів,
проведення можливої санації чи визнання боржника банкрутом та його ліквідації
або укладення мирової угоди між комітетом кредиторів та боржником. Усі
зазначені стадії складають цілісний і відокремлений від позовного провадження
процес, спрямований на задоволення вимог кредиторів у випадку стійкої неплатоспроможності
боржника.

Діюче законодавство про
банкрутство, як спеціальне право, не передбачає можливості процесуального
правонаступництва щодо боржника інших юридичних осіб у процедурі банкрутства.

Стосовно доводів скаржника щодо
неможливості оскарження ухвали про заміну кредитора, колегія суддів зауважує на
тому, що відповідно до частини 1 статті 106 Господарського процесуального
кодексу України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Статтею 55 Конституції України
кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 129
Конституції України серед основних засад судочинства передбачено забезпечення
апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Відсутність в Законі чи в
Господарському процесуальному кодексі України прямих вказівок на можливість
оскарження ухвал, що суттєво впливають на права та обов'язки учасників
провадження, не може бути підставою для
повернення чи відмови у прийнятті апеляційних чи касаційних скарг,
оформлених у відповідності з вимогами господарського процесуального законодавства.

Такої правової позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від 05.06.2007 у справі №14/634.

За таких обставин, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни або скасування прийнятої Запорізьким апеляційним
господарським судом постанови.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 12.09.2007 у справі №6/20-Б -залишити без змін.

Головуючий, суддя
І.Панова

Суддя
А. Заріцька

Суддя                                                                                              Л.
Продаєвич