ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.10.07                                                                                           Справа№ 11/197

Суддя Сало І.А.

При секретарі судового засідання Легуцькому І.Б.

По справі:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче інноваційне комерціне підприємство “Інно-Дніпро”, м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

До відповідача Приватного підприємства “Астро”, м. Львів

Про  стягнення 31333,89грн.

Представники:

Від позивача Колюхін О.Ф. –предст. довіреність №1 від 03.01.2006

Від відповідача не з”явився

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче інноваційне комерціне підприємство “Інно-Дніпро” заявлено позовну вимогу про стягнення із Приватного підприємства “Астро” 31333,89грн. боргу.

Ухвалою господарського суду від 12.07.2007року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.07.2007року.

Розгляд справи відкладався причини та підстави відкладення викладені в попередніх ухвалах суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та настоює на його задоволенні, з наступних підстав:

Між ТзОВ “ВНЦ “Інно-Дніпро” та ПП “Астро” 07.12.2005р. укладено договір поставки №125. Відповідно до умов договору ПП “Астро” виконує відвантаження металобрухту на умовах передоплати. Відповідач в порушення умов договору відображує результати фінансово-господарських операцій з ТзОВ “Інно-Дніпро” не за обумовленими приймальними даними а за відвантажуваними. В результаті чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 31333,89грн.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів наведених у відзиві, а саме:

Відправлений товар на адресу покупця (позивача) завжди супроводжувався документами які передбачені ст. 22 Статуту залізниць України. Однак при отриманні товару покупець виявляв нестачу в обсягах від 1,5 до 8 тон. За таких обставин в обов”язки покупця входило вимагати комерційні акти від залізниці, які б підтверджували розкрадання товару, що передбачено ст.129 Стутуту залізниць України. Однак жодного комерційного акту покупець не надав незважаючи на наші вимоги. За нашою згодою покупець підготував від нашого імені позовні заяви про стягнення з Придніпровської залізниці завданих ПП “Астро” збитків. 12.06.2007р. господарський суд Дніпропетровської області задоволив позовні вимоги ПП “Астро”

В судовому засіданні 09.10.2007р. проголошено вступну і резолютивну частину, рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 12.10.2007р.

Сторонам роз»яснено їх права і обов»язки відповідно до ст. 22 ГПК України.

Від здійснення технічної фіксації судового процесу сторони відмовились.

Розглянувши документи і матеріали подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче інноваційне комерціне підприємство “Інно-Дніпро” та ПП “Астро” 07.12.2005р. був укладений договір поставки №125

Відповідно до п.1.1 договору відповідач (продавець) передає у власність позивача (покупця), а позивач приймає і оплачує, згідно умов даного договору, брухт і відходи чорних металів, надалі товар. Номенклатура, кількість і ціна товару встановлюється в специфікації, що додається до даного договору і є його невідємною частиною.

Відповідно до умов договору відповідач зобов”язується надати позивачу накладну на відпуск товару, копію четвертого екземпляру залізничної накладної на протязі трьох днів від дати відвантаження товару.

Позивач зобов”язується прийняти продукцію по кількості і якості, відповідно до даних що вказуються отримувачем продукції в приймально-здавальному акті ф.69

Відповідно до п.4.2 за відвантаження металобрухту здійснювалася передоплата з погодженням між сторонами графіку відвантаження товару. Позивач свої зобов”язання по передоплаті виконував, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

На виконання умов договору відповідач відвантажив ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” металобрухт із станції Підзамче відповідно до залізничних накладних №35757150 від 28.04.2006р. вагон №66567082, №35757360 від 10.06.2006р. вагон №66740176.

Всього відповідачем було відвантажено металобрухту масою нетто 103,9 тон на загальну суму 115039,25грн.

Фактично вантажоодержувачем прийнято металобрухту масою нетто 93,63тон на загальну суму 104974,57грн. що підтверджується приймально-здавальним актом №1251 від 10.05.2006р., та приймально здавальним актом №2434 від 10.05.2006р.

З врахуванням цього розбіжність між залізничними накладними та приймально здавальними актами одержувача складає 10064,68грн.

На підставі договору доручення від 01.11.2006р. позивач звернувся від імені відповідача до Придніпровської залізниці про стягнення збитків в сумі 8183,00грн., що складають різницю між відвантаженим металобрухтом та отриманим вантажо одержувачем брухтом нетто.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2007р. по справі №33/12-07 позов заловолено та видано відповідачу наказ про стягнення збитків в сумі 8183,00 грн.

Відповідач посилається на дане рішення, як на підставу своїх заперечень на позов, оскільки суму збитків стягнуто на користь відповідача з Придніпровської залізниці, позивач не був позбавлений права звернутися з позовною вимогою до відповідача щодо стягнення збитків в сумі 10064,68грн., які складають різницю між відвантаженим металобрухтом та отриманою вантажоодержувачем чистою вагою металобрухту.

Також відповідно до договору №125 відповідачем відвантажено ЗАТ “ММЗ “Істіл” металобрухт із станції Підзамче відповідно до залізничної накладної №35757471 від 16.06.2006р. вагон №65702383 загальною масою 52,35 тон. на суму 62876,60грн. Фактично вантажоодержувачем отримано металобрухту відповідно до приймально- здавального акту №8097 від 24.06.2006р. чистою вагою 43,6 тон на суму 53660,55грн.

Отже розбіжність між залізничною накладною та приймально-здавальним актом складає 9216,05грн.

Відповідно до умов п.4.3. остаточний розрахунок проводиться на основі приймальних документів на протязі трьох банківських днів з моменту отримання позивачем приймально-здавального акту від вантажоодержувача. При остаточному розрахунку за оплачувану кількість брухту приймаються дані акту приймання.

Згідно з п. 6.4.,6.5 умови поставки вважаються виконаними  у відповідності з вимогами договору і специфікації до нього, за результатами приймання продукції кінцевим отримувачем. Підтвердженням прийому товару є приймально-здавальний акт ф.69. Продукція вважається остаточно прийнятою позиваем: по якості –відповідно до даних, вказаних в приймально-здавальному акті ф.69; по вазі –у відповідності з вагою, вказаною в приймально-здавальному акті ф.69.

Відповідно до п.7.1 відповідальність за розходження у вазі і категорійності між накладною і приймально-здавальним актом несе відповідач (продавець).

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 13111,56грн. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на акт звірки взаєморозрахунків від 07.09.2007р. де відповідачем визнанно борг в сумі 13111,56грн. Проте позивач даного акту взаємозвірки до матеріалів справи не долучив, в матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків від 19.07.2007р. де позивачем визнано борг в сумі 12053,16грн. Позивачем не представлено належних доказів які б підтвердили чи спростували той факт, що сума заборгованості, визнана відповідачем, включає суму недопоставки по трьох вагонах металобрухту чи дана сума взагалі є окремим боргом який не має відношення до вищеописаної недопостачі.

Дослідивши подані позивачем матеріали, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

П. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Ст. 509 ЦК України зазначає, що зобов»язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Ч.6 ст. 267 Господарського кодексу встановлено договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем.

Відповідно до ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо ішше не встановлено договором або законом.

Позовну вимогу щодо стягнення різниці між залізничними накладними №35757150 від 28.04.2006р., №35757360 від 10.06.2006р. та приймально-здавальними актами №1251 від 10.05.2006р., №2434 від 10.05.2006р., яка складає 10064,68грн., різниці між залізничною накладною №35757471 від 16.06.2006р. та приймально-здавальним актом №8097 від 24.06.2006р., яка складає 9216,05грн. суд вважає обгрунтованою, підтвердженою належними доказами що містяться у справі та такою що підлягає до задоволення.

Оскільки позивач не обгрунтував належним чином та не подав належних доказів щодо заявленої позовної вимоги в сумі 13111,56грн., то в цій частині позовна вимога підлягає відмові.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи позивач просить стягнути на свою користь 1058,40грн. суми що перерахована йому відповідачем 06.10.2006р. із зазначенням про це у позовній заяві, суд вважає, що оскільки відповідач оплатив 1058,40грн. а позивач це підтвердив у позовній заяві то в цій частині позовна вимога підлягає припиненню.

Таким чином загальна сума заборгованості яка є обгрунтованою і відповідає чинному законодавству складає 19280,73грн.

Судові витрати покласти на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст.ст. 509,525,693 Цивільного кодексу України ст.ст. 193,267 Господарського кодексу України ст.ст.43,49,п.1-1 ст.80,82-84,116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути із Приватного підприємства “Астро”, м. Львів вул. Пластова,6 ( р/р 1 в ЛФ Укрексімбанк” МФО 325718, р/р 001 в ВАТ “Банк Універсальний” МФО 325707) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче інноваційне комерціне підприємство “Інно-Дніпро”, м.Дніпродзержинськ вул. Прохідний Тупік, 3-1 Дніпропетровської області ( р/р 2301 в АКБ “Тас-Комерцбанк” МФО 300164) 19280,73грн. боргу, 192,80грн. державного мита та 73,16грн. вартості інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

3.В частині стягнення 13111,56грн. у позові відмовити

4.В частині стягнення 1058,40грн. провадження у справі припинити.

Наказ видати відповідно ст. 116 ГПК України

Суддя                                                                                             Сало І.А.