ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.12.07                                                                                       Справа №20/122д/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Яценко О.М. судді  Яценко О.М.    , Кагітіна Л.П.  , Колодій Н.А.

при секретарі:  Лолі Н.О.

за участю представників:

позивача: не з’явився;

відповідача: Бордюг Т.Є., довіреність № б/н від 23.06.2007 року;

третьої особи: не з’явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агропромислова компанія”, м. Мелітополь на рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2007 року у справі № 20/122д/07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агропромислова компанія”, м.Мелітополь

до відповідача: Акціонерне товариство “Наш банк”, м. Запоріжжя

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство “Мелітопольський м’ясокомбінат”, м. Мелітополь

про визнання договору застави від 22.01.2003 р. № 23/2003-1 припиненим

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду за № 3274 від 17.12.2007р. справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий – Яценко О.М., суддів: Кагітіна Л.П., Колодій Н.А..

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 20/122д/07 від 25.10.2007 року (суддя Гандюкова Л.П.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення господарського суду мотивоване нормами Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України та положеннями ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ “Агропромислова компанія”, м.Мелітополь звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати повністю, прийняти нове рішення яким позовні вимоги ТОВ «Агропромислова компанія» задовольнити в повному обсязі. При цьому заявник апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, той факт, що позивач просив визнати договір відступлення права вимоги припиненим, оскільки дія останнього порушує право власності позивача, а не встановити факт, як зазначив суд. ТОВ “Агропромислова компанія”, м.Мелітополь в скарзі стисло виклав обставини щодо порушення свого права: зі змісту ст. 593, 601, Цивільного кодексу України право застави припинилось з зарахуванням ТОВ «Агропромислова компанія» в односторонньому порядку на суму 390 590,00 грн., саме на суму вартості заставленого майна за договором застави 22 січня 2003р. № 23/2002-1, яке забезпечувало виконання основного зобов'язання. Оскільки позивач виконав свої обов'язки належним чином за договором застави від 22 січня 2003р. № 23/2002-1, який забезпечував виконання основного зобов'язання, то АТ «Наш банк» повинен був вчинити дії які б свідчили про припинення застави на майно позивача. Але на даний час, АТ «Наш банк» не вчинив жодних дій, щодо виключення майна з Єдиного реєстру заборон застав рухомого майна. Таким чином, не визнання договору застави 22 січня 2003р. № 23/2002-1 порушує право власності позивача, оскільки останній не може вільно користуватися своїм майном. Отже, позивачем обраний такий спосіб захисту, який передбачений законодавством (ст. 16 Цивільного кодексу України), а саме визнання правочину припиненим.

Заявник апеляційної скарги повноважного представника до судового засідання не направив. Про час і місце судового засідання повідомлений належним  чином (а.с.90).

Представник АТ “Наш банк”, м. Запоріжжя у судовому засіданні та відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів апеляційної скарги, наголошує, що суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача, заявлені в такий спосіб, не можуть бути прийняті та задоволені судом, оскільки це є прямим порушенням норм Цивільного Кодексу України. По суті спору додав, що оскільки позивач винен відповідачеві річ, а відповідач винен позивачеві грошові кошти, відповідно, не може йти мова про однорідність вимог. Якщо відсутня однорідність вимог, відповідно, не може бути ніякого заліку згідно ст. 601 ЦК України. Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для скасуванні відсутні.

Третя особа сповіщена належним чином про час і місце розгляду апеляційної скарги (а.с.91) повноважного представника до судового засідання не направила. Відзиву не надала, про причини неявки не повідомила.

Колегія судів зазначає, що матеріали справи дозволяють переглянути рішення суду першої інстанції, відсутність представників позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2007 р. між ТОВ «Агропромислова компанія» та ВАТ «Мелітопольський м'ясокомбінат» укладено договір відступлення права вимоги. За договором відступлення права вимоги ВАТ «Мелітопольський м'ясокомбінат» передав ТОВ «Агропромислова компанія» право вимоги до АТ «Наш банк» на суму 390 590,00 грн.

26 лютого 2007 р. ТОВ «Агропромислова компанія» направила на адресу відповідача заяву про зарахування зустрічних вимог на суму 390 590,00 грн., які виникли згідно договору на надання кредитної лінії 23/2002 від 23 грудня 2003р. (забезпеченого договором застави від 22 січня 2003р. № 23/2002-1) та договору відступлення права вимоги від 26 лютого 2007р.

Визнання договору застави від 22 січня 2003р. № 23/2002-1 (а.с. 24-27) припиненим було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Захист прав суб’єктів господарювання є одним з головних напрямів правової роботи. Здійснення захисту прав суб’єктів господарювання має відбуватися в рамках відповідних процесуальних норм.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно даної норми закону способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Визнання договору припиненим не віднесено чинним законодавством до способів захисту права або інтересу в суді.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає способам захисту, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання заявника апеляційної скарги на незастосування судом першої інстанції  положень статей 593,601 ЦК України колегією суддів не приймається до уваги, оскільки, як зазначалось вище позивач вибрав не правильний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а захист прав у спосіб вказаний у позові не передбачено нормами цивільного законодавства.

Колегія судів вважає за необхідне зазначити, що питання щодо припинення (продовження дії) договору позивач не позбавлений права вирішити при можливому розгляду судом по суті позовних вимог заявлених із дотриманням положень діючого законодавства.

Інші доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Вищенаведені обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агропромислова компанія”, м. Мелітополь на рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2007 року у справі №20/122д/07 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2007 року у справі №20/122д/07 залишити без змін.

Головуючий суддя Яценко О.М.

судді  Яценко О.М.

Кагітіна Л.П.  Колодій Н.А.