ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.
№ 26/15/07-8/157/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Борденюк Є.М.
Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ "Фараон"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року

у справі за позовом
ТОВ "Фараон"

до
ТОВ "КП Запоріжелектромашоптторг"

про
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2006 року, ТОВ "Фараон" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ТОВ "КП Запоріжелектромашоптторг" 6 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на умовах договору №85 від 24.09.2001 року та додаткових угод №1 від 25.12.2001 року, №2 від 25.12.2002 року орендував у відповідача до 31.12.2003 року 50 м2 нежитлового приміщення, розташованого у с. Люцерна Вольнянського району.

По закінченні терміну дії договору, платіжними дорученнями №52 від 16.04.2004 року, №70 від 19.05.2004 року, №87 від 11.06.2004 року, №93 від 07.07.2004 року, №113 від 23.07.2004 року, №145 від 30.08.2004 року, №24 від 04.04.2005 року, №25 від 05.04.2005 року відповідачу помилково перераховано 6 600 грн., повернути які останній відмовляється, а тому, позивач просив постановити про примусове стягнення з відповідача на його користь 6 600 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.05.2007 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції –без змін.

Постановлені судами рішення оскаржено у касаційному порядку і ухвалою Вищого господарського суду України від 04.10.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою позивача, у якій він посилається на помилковість зроблених судами висновків щодо відсутності у нього права вимоги спірної суми, неправильну правову оцінку судами обставин справи і просить постановлені у справі рішення господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування судових рішень, з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та під час перегляду справи в апеляційному порядку, взаємовідносини сторін, щодо яких виник спір, врегульовані договором №85 від 24.09.2001 року, за умовами якого позивачу надано в оренду 50 м2 нежитлового приміщення у с. Люцерна Вольнянського району на період до 31.12.2001 року.

Додатковими угодами №1 від 25.12.2001 року, №2 від 25.12.2002 року сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2003 року.

Окрім орендних відносин сторони обумовили в договорі і надання орендарю, за окрему плату, додаткових послуг з користування засобами зв’язку, виконання вантажорозвантажувальних робіт, приймання і відправлення вантажу залізничним транспортом.

Зазначені послуги та комунальні витрати підлягали оплаті окремо від орендної плати при пред’явленні рахунків орендодавцем.

Визначені договором №85 від 24.09.2001 року умови не оспорювались позивачем як до 31.12.2003 року, так і в подальшому.

Навпаки, за спливом визначеного договором строку позивач, за відсутності заперечень зі сторони відповідача продовжував користуватись орендованим майном, не повертаючи його орендодавцю по акту приймання-передачі, як це передбачено п.3.12 договору, та послугами, які йому при цьому надавались.

Оплативши зазначеними у позові платіжними дорученнями рахунки орендодавця за оренду та додаткові послуги, позивач обсяг чи вартість виконаного на його користь не оспорював, а тому, з огляду на зазначене і відсутності спору щодо правомірності користування майном відповідача, господарський суд першої інстанції та апеляційний господарський суд прийшли до правильного висновку щодо безпідставності вимог про повернення сплаченої позивачем суми, обґрунтовано відмовили у позові і підстав для скасування судових рішень, за наведених у касаційній  скарзі мотивів, судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 11.05.2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року –без змін.

Головуючий                                                                          М.І. Остапенко

Судді                                                                                    Є.М. Борденюк

В.М. Харченко