ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2007 р.
Справа  № 15-23/230-04-10263А

16 год. 35 хв.                                                                                         м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді –                     Петрова В.С.

При секретарі –                             Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –              Кірічек С.В.;

від відповідача –          Седлачек В.Є.,

від третьої особи –      не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської залізниці до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Служби безпеки України, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2004 року Одеська залізниця звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в Одеській області № /0 від 05.08.2004 р., посилаючись на наступне.

Одеською залізницею відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в ред. від 22.05.1997 р. (із змінами та доп.) була укладена генеральна угода від 31.01.1997 р. № 36-0-97 "Про інвестування житла для військовослужбовців Служби безпеки України". Відповідно до вимог зазначеної норми закону та податкового роз'яснення, затвердженого наказом ДПА України № 424 від 09.09.2002 р., для отримання пільг по оподаткуванню інвестор повинен укласти з замовником до 01.07.1997 р. угоду (договір) про інвестування будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, по якому на 01.07.1997 р. зроблені фактичні витрати. При цьому будівництво об'єктів житла почато до 01.07.1997 р. Так, позивач зазначив, що вказані умови були дотримані позивачем.

До того ж позивач послався на те, що 08.05.2002 р. ним були надані СДПІ документи для отримання податкового звільнення в першому кварталі 2002 року у зв'язку із здійсненими інвестиціями. Крім того, в підтвердження дати початку будівництва житла для військовослужбовців позивач отримав довідки з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Миргород № 158АД від 24.01.2003 р., Управління містобудування та архітектури м. Рівно № 01-11/43 від 31.01.2003 р., ВАТ "Херсонські комбайни" № 05-70/150 від 13.04.2001 р. та Київського міського управління статистики № 04-1366 від 03.11.2004 р. При цьому позивач зазначив, що зазначені документи, на його думку, свідчать про виконання залізницею вимог п. 22.3 ст.22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.11.2004 р. порушено провадження у справі № 23/230-04-10263.

У лютому 2005 року Одеська залізниця звернулась до господарського суду Одеської області із заявою про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд визнати   недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої ДПІ по роботі з великими платниками податків в Одеській області від 05.08.2004 р. № /0 про  донарахування податку на прибуток за порушення Закону України від 22.05.1997 р. № 283-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" недійсним в частині непідтвердження пільги на прибуток на суму 283484,60 грн. і штрафних санкцій по цьому податку на суму 141742,30 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2005 р. у справі № 23/230-04-10263 позов Одеської залізниці задоволено, а саме: податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в Одеській області від 05.08.2004 р. № /0 визнано недійсним у частині визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток на суму 283484,60 грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку на суму 141742,30 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 30.08.2005 р. вказане рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2005 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2007 р. рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2005 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 30.08.2005 р. у справі № 23/230-04-10263 скасовані, а справу № 23/230-04-10263 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.06.2007 р. справу № 23/230-04-10263 прийнято до провадження судді Петрова В.С., присвоєно справі № 15-23/230-04-10263А та призначено справу до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.07.2007 р. залучено до участі у справі № 15-23/230-04-10263А Службу безпеки України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Під час розгляду справи № 15-23/230-04-10263А Одеська залізниця позовні вимоги підтримала, посилаючись при цьому на відсутність порушення позивачем вимог 22.3 ст.22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідач проти позовних вимог заперечує та вважає їх необґрунтованими, стверджуючи про порушення позивачем вимог п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в ред. від 22.05.1997р. (із змінами та доп.), що у зв'язку з чим СДПІ правомірно визначено позивачу податкові зобов'язання з податку на прибуток на суму 283484,60 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку на суму 141742,30 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

З 01.09.2003 р. по 04.08.2004 р. з перервою у роботі працівниками Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в Одеській області була проводилась комплексна планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Одеської залізниці з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2001 р. по 01.07.2003 р.

За результатами проведеної перевірки СДПІ по роботі з ВПП в Одеській області  був складений акт № 835/15-1/4071315/34 від 04.08.2004 р., на підставі якого 05.08.2004 р. СДПІ по роботі з ВПП в Одеській області було прийнято оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення № /0 щодо визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 763 285 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 153 492, 50 грн., на загальну суму 1 916 777,50 грн., за порушення позивачем вимог п. 1.32 ст. 1, п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, п.п. 5.2.1, п.п. 5.2.2 п. 5.2, п.п. 5.3.2 п. 5.3, п.п. 5.4.10 п. 5.4, п.п. 5.6.1 п. 5.6, п.п. 5.7.1 п. 5.7, п. 5.9 ст. 5, п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.4 п. 8.1, п.п. 8.2.2 п. 8.2, п.п. 8.3.2 п. 8.3 п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8, п. 12.3 ст. 12, п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в ред. від 22.05.1997 р.(із змінами та доп.).

Між тим, на думку суду, визначення СДПІ позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 283484,60 грн. та застосування до позивача штрафних санкцій з цього  податку в розмірі 141 742,30 грн. згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 05.08.2004 р. є цілком обґрунтованим з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки від 04.08.2004 р., підставою для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток на суму 283484,60 грн. стало виявлене перевіркою порушення позивачем вимог п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в ред. від 22.05.1997р. (із змінами та доп.), а саме: непідтвердження  початку будівництва житла для військовослужбовців до 01.07.1997 р. зустрічними перевірками, при цьому в акті перевірки СДПІ зазначено, що будівництво розпочато у 2001 році. Так, в акті перевірки СДПІ зазначено, що не підтверджено зустрічними перевірками згідно наступних документів:

-          довідок № 126/1 та № 126/2 про фактичне надання інвестицій на суму 118 857 грн. за березень 2002 р. на будівництво житлового будинку в м. Херсоні, вул. Тираспольська, 5 на підставі угоди від 31.01.1997 р. № 36-0-97 та додаткової угоди № 55/1 від 29.03.2002 р. На направлений відповідачем запит від 13.02.2003 р. № 2293/7/15-1/89 до ДПА в Херсонській області отримано відповідь від 01.04.03р. № 1390/8/23-5 ДПІ у м. Херсоні, в якій зазначено, що будівництво у м. Херсоні, по вул. Тираспольська, 5 розпочато у квітні 2001 р.

-          довідок № 124/1 та № 124/2 про фактичне надання інвестицій на суму 41384 грн. за березень 2002 року на будівництво житлового будинку в м. Рівному, вул. Віденська, 27 на підставі угоди від 31.01.1997 р. № 36-0-97 та додаткової угоди № 55/1 від 29.03.2002 р. На направлений відповідачем запит від 13.02.2003 р. № 2297/7/15-1/84 до ДПА в Рівненській області отримано відповідь від 18.04.2003 р. № 4560/15-317 про те, що будівництво у м. Рівне по вул. Віденській, 27 розпочато у 2001 році;

-          довідок № 121/1 та № 121/2 про фактичне надання інвестицій на суму 123243,60 грн. за березень 2002 року  на будівництво житлового будинку в м. Миргород, вул. Сорочинська, 134 на підставі угоди від 31.01.1997 р. № 36-0-97 та додаткової угоди № 55/1 від 29.03.2002 р. На направлений відповідачем запит від 13.02.2003 р. № 2291/7/15-1/91 до ДПІ у м. Миргород отримано відповідь від 25.03.2003 р. № 217/7/23-124 про те, що будівництво у м. Миргород, вул. Сорочинська, 134 розпочато у червні 2001 року.

Разом з тим відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” кошти, спрямовані платникам податку на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, які мають право на отримання житла відповідно до законодавства України, за укладеними до 1 липня 1997 року угодами про інвестування будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, за якими на 1 липня 1997 року проведено фактичні витрати, враховуються у зменшення податкового зобов’язання такого платника податку у сумі, що не перевищує розмір податкового зобов’язання, нарахованого протягом звітного (податкового) періоду, в якому здійснювалося таке інвестування, протягом терміну завершення будівництва об’єктів житла, розпочатих до 1 липня 1997 року, але не пізніше 1 січня 2002 року.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1998 р. № 568 „Про методологію визначення цін і процедури зменшення податкових зобов’язань платників податку на прибуток підприємств на суму вартості матеріальних активів, що інвестуються ними у будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, і порядок використання коштів. що спрямовуються на будівництво такого житла, та здійснення бюджетного контролю за їх цільовим використанням” визначено, що інвестори –це платники податку на прибуток підприємств, які до 01.07.1997 р. уклали із замовниками угоди (договори) про інвестування будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, що мають право на отримання житла відповідно до законодавства, за якими на 01.07.1997 р. проведено фактичні витрати шляхом використання коштів, векселів і передачі активів, та отримали від замовників довідки про фактично здійснені інвестиції, та ті платники податку на прибуток підприємств, яким передано право на виконання зазначених угод (договорів).

Якщо інвестор не виконує зобов’язання за інвестиційними угодами, укладеними до 01.07.1997 р., та додатковими угодами (договорами), замовник може залучити нових інвесторів.

У разі продовження виконання цих угод (договорів) новим інвестором замовник вносить необхідні нормативи до відповідних реєстрів  із повідомленням про це органи ДПС за місцем реєстрації підприємства. При цьому обсяг інвестицій, визначений у реєстрах, коригуванню не підлягає.

Зобов’язання нового інвестора щодо сплати податку на прибуток (податкові зобов’язання) зменшуються згідно з п.22.3 ст.22 Закону про прибуток.

Зараховуються у зменшення податкового зобов’язання інвестора суми інвестицій:

-  внесених за інвестиційними угодами як з 01.07.1997 р., так і до цієї дати;

- для завершення розпочатого до 01.07.1997 р. будівництва житла. за додатковими угодами (договорами), починаючи з 01.11.1999 р.

Внесені інвестиції враховуються платниками податку у зменшення податкових зобов’язань у сумі, що не перевищує розміру податкових зобов’язань, нарахованого протягом звітного (податкового) періоду, в якому здійснювалося таке інвестування.

У разі, коли податкове зобов’язання у відповідному звітному періоді менше від суми використаних інвестицій, це рішення враховується під час визначення податкового зобов’язання у наступному звітному періоді протягом строку завершення будівництва об’єктів житла, розпочатого до 01.07.1997 р., але не пізніше 01.01.2002 р.

Терміни укладання додаткових угод (крім додаткових угод про збільшення об’ємів інвестицій) регламентуються абз.2 та 3 п.10 Методології, якими дозволялося укладати додаткові угоди до 01.01.2000 р., а також після набрання чинності постановою КМУ від 20.10.2000 р. № 1569, тобто з 20.10.2000 р.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, Генеральна угода про інвестування житла для військовослужбовців Служби безпеки України № 36-0-97 між Службою безпеки України (замовник) та Українською зовнішньоекономічною нафтогазовою корпорацією „Укрзарубіжнафтогаз” (інвестор) і ДП „Київтрансгаз” (інвестор) на загальну суму інвестицій 380.400 млн. грн. була укладена 31.01.1997 р. Також 20.09.1999 р. була укладена додаткова угода № 19/463 до Генеральної угоди № 36-0-97 від 31.01.1997 р., в якій вказано правонаступником ДК „Укртрансгаз” –НАК „Нафтогаз України”. Крім того, 29.03.2002 р. була укладена додаткова угода № 55/1 до Генеральної угоди №36-0-97 від 31.01.1997  р. „Про інвестування житла для військовослужбовців Служби безпеки України” якою у зв’язку з неспроможністю інвестора І виконувати свої зобов’язання за Генеральною угодою №36-0-97 на суму інвестицій в розмірі 5 млн. грн. залучено інвестора ІІ –Одеську залізницю.

Так, проведеною СДПІ перевіркою правомірності використання пільг Одеською залізницею встановлено непідтвердження початку будівництва житла для військовослужбовців до 1 липня 1997 р. зустрічними перевірками, а саме: житла за адресою: м. Херсон, вул. Тираспольська, 5;  м. Миргород, вул. Сорочинська, 134; м. Рівне, вул. Відинська, 27.

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1998 р. № 568  підставою для зарахування суми інвестицій у зменшення податкового зобов’язання інвестора –платника податку на прибуток є, зокрема, такі документи:

-          інвестиційна угода, яка укладена до 01.07.1997 р. і за якою на цю дату проведені фактичні витрати;

-          додаткові угоди;

-          довідки про надання інвестицій та цільове використання коштів на спорудження житлових будинків (додатки 1 і 2).

Як вбачається з матеріалів справи, виданими замовником будівництва –Службою безпеки України довідками № 121/1 і № 121/2 підтверджено початок будівництва житлового будинку на 10 квартир в м. Миргород, вул. Сорочинська, 134, який перепадає на 3 квартал  1975 року; № 124/1 і № 124/2 підтверджено початок будівництва житлового будинку на 10 квартир в м. Рівному вул. Віденська, 27, який перепадає на 3 квартал 1993 року; № 126/1 і 126/2 підтверджено початок будівництва житлового будинку на 32 квартири в м. Херсоні, вул. Тираспольська, 5, який перепадає на 3 квартал 1978 року.

До того ж, як вбачається з наданих позивачем доказів, згідно листа Управління містобудування та архітектури виконкому Рівненької міської Ради від 31.01.2003 р. №01-11/43 будівництво житлового будинку по вул. Віденська, 27 почато у 1984 році; згідно довідки Інспекції ДАБК м. Миргород від 24.01.2003 р. № 158 АД будівництво 2-х поверхового гуртожитку по вул. Сорочинська, 146 розпочато до 01.07.1997 р.; згідно довідки ВАТ „Херсонські комбайни” від 13.04.2001 р. № 05-70/150 будівництво житлового будинку (гуртожитку) по вул. Тираспольська, 5 в м. Херсоні розпочато в 3 кварталі 1978 року. Крім того, зазначена інформація щодо початку будівництва об’єктів за вказаними адресами міститься і в листі Київського управління статистики від 03.11.2004 р. № 04-1366.

Однак, як свідчить наявна у справі копія довідки № 121/1, згідно Генеральної угоди від 31.01.1997 р. № 36-0-97 про надання інвестицій на будівництво житла для військовослужбовців Служби безпеки України об'єктом інвестування позивачем в березні 2002 року на суму 123243,60 грн. був житловий будинок по вулиці Сорочинській, 134 в м. Миргороді, а не гуртожиток по вул. Сорочинська, 146. У зв'язку з цим судом не приймаються до уваги вищезазначені надані позивачем докази щодо початку будівництва будинку за по вул. Сорочинська, 146  у м. Миргороді.

Крім того, слід зазначити, що об'єкти житла за адресами: м. Рівне, вул. Віденська, 27; м. Херсон, вул. Тираспольська, 5; м. Миргород, вул. Сорочинська, 134 були побудовані як гуртожитки, які в подальшому були реконструйовані під житло для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням інвестицій на підставі вказаної генеральної угоди, що підтверджується розпорядженням міського голови м. Херсона від 11.04.2001 р. № 494 (а.с. 257 т. 1), розпорядженням міського голови м. Рівне від 28.12.2001 р. № 3159-р (а.с. 268 т. 1),  рішенням виконкому Миргородської міської ради від 09.10.2002 р. № 533 (а.с. 137 т. 1). При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують початок реконструкції вказаних гуртожитків під житло саме для військовослужбовців та членів їх сімей до 1 липня 1997 року, також на вимогу суду позивачем вказані докази не були надані.

Більш того, згідно наданих позивачем довідок № 121/1, № 124/1, № 126/1 (а.с. 5, 7, 9 т. 1), які підтверджують фактичне надання інвестицій на суму 123243,6 грн., 41384 грн. та 118857 грн., термін закінчення будівництва вищезазначених об'єктів під житло для військовослужбовців та членів їх сімей припадає на 4 квартал 2001 року, тоді як термін здійснення позивачем інвестицій на це будівництво є березень 2002 року, тобто інвестиції фактично сплачені після здійснення будівництва, хоча інвестування має передувати  будівництву.

У зв’язку з цим, на думку суду, недоведеними є ствердження позивача про початок будівництва житла для військовослужбовців до 01 липня 1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, що передбачає підстави для звільнення від доказування.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані,  на підставі  яких  суд  встановлює  наявність  або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі,  та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи.  Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи вищезазначене та відсутність доказів початку реконструкції вказаних гуртожитків за адресами: м. Рівне, вул. Віденська, 27; м. Херсон, вул. Тираспольська, 5; м. Миргород, вул. Сорочинська, 134 під житло для військовослужбовців та членів їх сімей, суд вважає, що підстави для зменшення позивачу податкових зобов’язань з податку на прибуток за рахунок суми фактично наданих інвестицій відсутні, оскільки за змістом положень п. 22.3 ст. 22 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” вимога щодо початку будівництва об’єктів для забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей стосується саме будівництва таких об'єктів в зазначених цілях. У зв'язку з цим суд не вбачає підстав для визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 05.08.2004 р. в частині визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток на суму 283484,60 грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку на суму 141742,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Одеської залізниці необґрунтовані, у зв’язку з чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову Одеської залізниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Служба безпеки України, до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.12.2007 р.

Суддя                                                                                 Петров В.С.