КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2007                                                                                           № 9/343

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ГринчукО.Ю. – адвокат, дов. №09/01 від 09.01.2007;

від відповідача - КоцубаО.М. – заст. нач. юр. відділу, дов. №23-13 від 10.01.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.11.2006

у справі № 9/343 (Шабунін С.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

до                                                   ВАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

про                                                  стягнення 1425,69 грн.

На підставі ст.ст.77,99 ГПК України 15.05.2007 розгляд справи відкладався на 31.05.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 у справі №9/343 в позові відмовлено повністю; судові витрати покладено на відповідача.

Рішення мотивоване тим, що 09.06.2006 відповідач виконав рішення у справі № 5/34 в повному обсязі, перерахувавши відповідно до платіжного доручення № 1456 на рахунок позивача 22 993,28 грн.; 16.06.2006 постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено; виходячи з того, що виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід’ємною частиною судового процесу, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних в частині виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у справі № 5/34 задоволенню не підлягають, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає нарахування індексу інфляції та 3% річних на боржника під час виконання судового рішення; суд вважає, що позивач мав звертатися до суду із заявою про збільшення позовних вимог щодо стягнення санкцій за неналежне виконання відповідачем грошового зобов’язання під час провадження у справі № 5/34, а після прийняття рішення у справі № 5/34 втратив своє право на вимогу сум індексу інфляції та 3% річних відповідно до закону.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 у справі № 9/343 скасувати з підстав порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов’язання боржника по оплаті боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та річних виникає в нього з моменту прострочення виконання грошового зобов’язання; зобов’язання боржника по сплаті інфляційних та річних припиняється з підстав, встановлених ЦК України, зокрема, належним виконанням.

Позивач зазначає, що збільшення чи зменшення позовних вимог є правом позивача, а відповідно до ст. 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, тому права позивача на інфляційні та річні за період розгляду справи № 5/34 не є припиненими у зв’язку з незаявленням вимог про їх стягнення протягом строку розгляду справи; прийняття судом рішення не припиняє зобов’язання сторін, а лише надає процесуальну підставу для застосування примусу для виконання зобов’язання шляхом примусового виконання рішення суду відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вказує, що згідно з преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови та порядок виконання судових рішень, тобто даний Закон регулює процесуальний порядок примусового виконання рішень суду, однак, норми цього Закону жодним чином не впливають та не виключають регулювання відносин сторін ЦК України, а отже не припиняють дію ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Більшовик» 1 124,92 грн. інфляційних втрат за період з 01.10.2005 до 09.06.2006, 300,77 грн. 3% річних за період з 08.11.2005 до 09.06.2006 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та судових витрат.

Господарським судом міста Києва у справі № 9/343 на підставі ст. 25 ГПК України Відкрите акціонерне товариство «Більшовик» замінене його правонаступником Відкритим акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», про що зазначено в рішенні від 15.11.2006.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у справі № 5/34 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд» до Відкритого акціонерного товариства «Більшовик» про стягнення 47 305,73 грн. позов задоволено частково, з ВАТ «Більшовик» стягнуто 17 226,98 грн. основного боргу, 1 005,38 грн. річних за період з 12.01.2005 по 07.11.2005, 4 477,18 грн. інфляційних втрат за період з 12.01.2005 по 30.09.2005. При цьому в зазначеному рішенні встановлені наступні факти: заборгованість відповідача за отриманий товар після зарахування зустрічних вимог становить 17 226,98 грн.; кінцевий строк оплати товару настав 11.01.2005.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2006 у справі № 5/34 не прийнято до розгляду та повернуто ВАТ «Більшовик» апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у справі № 5/34.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у справі № 5/34 було видано наказ про примусове виконання рішення від 28.04.2006 № 5/34, який був прийнятий до виконання ДВС у Солом’янському районі м. Києва, у зв’язку з чим була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2006.

Вказаний наказ був виконаний ВАТ «Більшовик» 09.06.2006, що підтверджується витягом з особового рахунку про сплату 22 993,28 грн. заборгованості за бітумну мастику згідно з наказом № 5/34 від 28.04.2006 (а.с. 27).

Таким чином зобов’язання відповідача щодо сплати 17 226,98 грн. заборгованості припинилося лише 09.06.2006.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки за рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у справі № 5/34 стягнуто 3% річних по 07.11.2005 та інфляційні втрати по 30.09.2005, а грошове зобов’язання з оплати заборгованості перед позивачем було виконане лише 09.06.2006, то позовні вимоги про стягнення 1 124,92 грн. інфляційних втрат за період з 01.10.2005 до 09.06.2006 та 300,77 грн. 3% річних за період з 08.11.2005 до 09.06.2006 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення не були враховані наступні обставини.

Оскільки позовні вимоги про стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на нормі ч. 2 ст. 625 ЦК України, висновок про незадоволення цих вимог у зв’язку з відсутністю положень щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних під час виконання судового рішення в Законі України «Про виконавче провадження» є безпідставним, адже згідно з преамбулою вказаного Закону цей Закон лише визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Права, встановлені, зокрема ст. 22 ГПК України, є саме правами, а не обов’язками. Та обставина, що позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог, не позбавляє його права на звернення до суду для захисту порушених прав та охоронюваних інтересів.

Висновок місцевого господарського суду про те, що після прийняття рішення у справі № 5/34 позивач втратив своє право на вимогу суми індексу інфляції та 3% річних, не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Крім того, чинне законодавство не пов’язує припинення зобов’язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження по його примусовому виконанню. Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 28.03.2006 за № 2-4/1319-2004.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 у справі №9/343 скасувати.

2.          Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (03680, м. Київ, проспект Перемоги, 49/2; код 14308569) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд» (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, 21; 01030, м. Київ, вул. Коцюбинського, 4б; код 25272797) 1 124,92 грн. інфляційних втрат, 300,77 грн. 3% річних, 102 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (03680, м. Київ, проспект Перемоги, 49/2; код 14308569) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд» (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, 21; 01030, м. Київ, вул. Коцюбинського, 4б; код 25272797) 51 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

4.          Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5.          Справу № 9/343 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.