ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.
№ 2-13/153.1-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Харківського національного університету внутрішніх справ

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р.

у справі
№ 2-13/153.1-2007

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
“Харківського економіко-правового університету” у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до
Євпаторійської міської ради

треті особи:
1) Євпаторійське міське управління земельних ресурсів
2) Харківський національний університет внутрішніх справ

про
визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Середенко Р.В., дов. № 01-23/58 від 03.08.2007 р.;

відповідача:
— не з’явились;

третьої особи-1:
— не з’явились;

третьої особи-2:
Староста В.І., дов. № 1/225 від 14.03.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2005 р. “Харківський економіко-правовий університет” у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі –Товариство) звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою, у якій просив визнати дійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, загальною площею 1995,0 м2, укладений 06.10.2005 р. між ним та територіальною громадою м. Євпаторія (підписаний уповноваженою особою Євпаторійської міської ради (далі –Рада), далі –Договір від 06.10.2005 р.).

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що на підставі рішення Ради № 4-32/153 від 30.06.2005 р., згідно з яким йому було передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, загальною площею 1995,0 м2, між ним та територіальною громадою м. Євпаторія в особі Ради було укладено Договір від 06.10.2005 р., об’єктом якого є відповідна земельна ділянка, проте Рада, в порушення вимог ст. 132 Земельного кодексу України, не надала документу, який посвідчує право власності на вказану земельну ділянку, тим самим ухилившись від нотаріального посвідчення зазначеного  договору, що є підставою для визнання його дійним на підставі ст. 220 Цивільного кодексу України.

До участі у справі у якості третіх осіб господарським судом Автономної Республіки Крим залучено Євпаторійське міське управління земельних ресурсів (далі –Управління) та Харківський національний університет внутрішніх справ (далі – Університет).

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 р. (суддя Жукова А.І.) позовні вимоги Товариства задоволено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. (колегія суддів: Заплава Л.М., Котлярова О.Л., Ткаченко М.І.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з мотивів, наведених Товариством у позовній заяві. При цьому господарські суди зазначили, що матеріали справи не містять передбачених законодавством України документів, які б підтверджували факт знаходження земельної ділянки, яка є об’єктом Договору від 06.10.2005 р., у користуванні Університету.

Університет звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. і рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Університет обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій надали неправильно оцінку Договору від 06.10.2005 р., внаслідок чого неправильно застосували ст. 132 Земельного кодексу України,  ст. ст. 203 та 220 Цивільного кодексу України, не застосували ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 127 Земельного кодексу України, не прийняли до уваги фактів, встановлених в постанові Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.09.2006 р. у справі № 2-21/2838-2006А господарського суду Автономної Республіки Крим.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Університету, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. і рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Товариство обґрунтовує тим, що твердження, наведені Університетом у касаційній скарзі, є безпідставними.

Рада та Управління не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 14.11.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Університету не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– рішенням Ради № 4-32/153 від 30.06.2005 р. Товариству  було передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, загальною площею 1995,0 м2;

– на підставі рішення Ради № 4-32/153 від 30.06.2005 р. між територіальною громадою м. Євпаторія та Товариством було підписано Договір від 06.10.2005 р., об’єктом якого є земельна ділянка несільськогосподарського призначення за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, загальною площею 1995,0 м2;

– на виконання умов Договору від 06.10.2005 р. Товариство сплатило Раді визначену на підставі експертної оцінки та погоджену сторонами ціну продажу земельної ділянки, яка є об’єктом вказаного договору, у розмірі 272 595,00 грн.;

– Рада ухилилась від нотаріального посвідчення Договору від 06.10.2005 р.

Ст. 131 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення Договору від 06.10.2005 р.) передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.  Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з частиною восьмою ст. 128 Земельного кодексу України та частиною третьою ст. 132 Земельного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Ст. 220 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог Товариства.

Твердження Університету у касаційній скарзі про те, що господарські суди першої та другої інстанції надали неправильну оцінку Договору від 06.10.2006 р. не можуть бути прийняті колегією суддів Вищого господарського суду України до уваги, оскільки, виходячи із наданих господарському суду касаційної інстанцій ст. ст. 1115 та 1117 Господарського процесуального кодексу України повноважень, він не може давати оцінку доказам, а повинен на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевірити застосування місцевим та(або) апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права.

Посилання Університету, яке міститься у касаційній скарзі, на те, що  місцевий та апеляційний господарські суди не прийняли до уваги фактів, встановлених в постанові Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.09.2006 р. у справі № 2-21/2838-2006А господарського суду Автономної Республіки Крим, є необґрунтованим, оскільки:

– матеріали справи не містять копії постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.09.2006 р. у справі № 2-21/2838-2006А господарського суду Автономної Республіки Крим;

– матеріали справи містять копію постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.09.2006 р. у справі № 2-5/8182-2006А господарського суду Автономної Республіки Крим (т. 3, а. с. 23 –26), проте спір у наведеній справі стосується домоволодіння за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, а не земельної ділянки, яка знаходиться за тією самою адресою та є об’єктом Договору від 06.10.2005 р., у зв’язку з чим зазначена постанова не містить фактів, які мають значення для вирішення спору у даній справі;

– Товариство додало до відзиву копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.06.2007 р., з якої вбачається, що ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.05.2006 р. та постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.02.2006 р. у справі № 2-21/2838-2006А скасовано.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Університету не спростовують висновків апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. у справі № 2-13/153.1-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим –без змін.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук

Суддя                                                                                Г.М. Мачульський

Суддя                                                                                В.І. Шаргало