ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.

№ 2-1532/04

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. -головуючого
Волковицької Н.О.  Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

відповідачів

не з'явилися, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

третіх осіб

не з'явилися, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1 Лідії Михайлівни

на ухвалу

від 08.07.2005 року Апеляційного
суду Донецької області

у справі

№ 2-1532/04 Київського районного
суду міста Донецька

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин "Привокзальний"

Виконкому Київської районної у
місті Донецьку ради

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

третіх осіб

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

про

визнання неправомірними рішення
загальних зборів, недійсними рішення виконкому, змін до статуту та установчого
договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2002 року ОСОБА_1
звернулася до Київського районного суду міста Донецька з позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Магазин "Привокзальний", Виконкому
Київської районної у місті Донецьку ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання недійсним рішення
виконкому від 31.08.1998 року №460, протоколу загальних зборів від 21.08.1998
року №1/98, додаткової угоди до установчого договору та змін до статуту.

Рішенням Київського районного суду
міста Донецька від 13.12.2004 року у задоволенні позову відмовлено.

За апеляційними скаргами ОСОБА_1та
Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Привокзальний"
на вказане судове рішення, апеляційний суд Донецької області виніс ухвалу від
08.07.2005 року, якою рішення Київського районного суду міста Донецька від
13.12.2004 року залишив без змін.

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду
України касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних справ" скарга передана на розгляд Вищому господарському суду
України.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Київського районного суду міста Донецька від 13.12.2004 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08.07.2005 року, справу
направити на новий розгляд в іншому складі суду.

Заявник посилається на те, що
приводом для звернення до суду стало те, що відносно ОСОБА_1 було порушено
кримінальну справу у зв'язку з тим, що нею були внесені помилкові відомості в
протокол загальних зборів від 21.08.1998 року №1/98. Вказаний протокол став
одним з основних документів, що дали підставу Київському виконкому в місті
Донецьку внести зміни до складу засновників. Даний факт визнаний встановленим,
Паніотова визнана винною в тому, що будучи посадовою особою умисно склала і
видала свідомо помилковий документ - протокол, чим заподіяла тяжкі наслідки.

На думку скаржника, суд помилково
застосував до даного позову вимоги глави 31-А Цивільного процесуального кодексу
України оскільки позивачем оскаржуються акти, прийняті відповідачами. Крім
того, у мотивувальній частині рішення суду вказано, що протокол є недійсним, а
тому суд повинен був вирішити спір по суті.

Відповідач у справі ОСОБА_3. проти
доводів касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю -доповідача та перевіривши
наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення
місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів
переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення виконкому від
31.08.1998 року №460, протоколу загальних зборів від 21.08.1998 року №1/98,
додаткової угоди до установчого договору та змін до статуту.

Судами встановлено, що 31.03.1996
року затверджений статут Товариства з обмеженою відповідальністю
"Привокзальний", засновниками якого були ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16.  Частки всіх співзасновників
були розподілені на підставі пункту 3.3 статуту. ОСОБА_1 обрана директором
товариства.

Протоколом зборів від 21.08.1998
року до складу засновників були введені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, зі
складу виведені ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16.

На підставі вказаного протоколу
були внесені зміни до статуту ТОВ "Привокзальній" та доповнення в
засновницький договір, зареєстровані виконкомом Київської районної ради міста
Донецька (рішення від 31.08.1998 року 5460).

Приймаючи рішення у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений двомісячний строк,
передбачений статтею 248-5 Цивільного процесуального кодексу України  на оскарження у судовому порядку рішення
загальних зборів.

Ухвалою Київського районного суду
міста Донецька від 08.07.2005 року рішення залишено без змін з тих же підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом постанови Київського районного суду міста Донецька від
24.04.2003 року по кримінальній справі про звинувачення ОСОБА_1. в скоєнні
злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 2 статті 366 Кримінального
кодексу України, у вигляді виготовлення завідомо неправдивого протоколу
загальних зборів, а самі збори не були проведені, апеляційна інстанція не
прийняла до уваги, оскільки, як зазначено в ухвалі від 21.02.2005 року, на
висновки суду вони не впливають, оскільки суд правильно виходив з того, що
зазначене порушення не тягне за собою безумовне скасування змін до установчого
договору, визнання неправомірним рішення виконкому, яким були зареєстровані
зміни до установчого договору, оскільки позивачка з іншими учасниками підписала
зміни до установчого договору, рішення виконкому у встановлений законом строк
не оскаржила, права її не порушені, оскільки частка в статутному фонді
залишилась в попередньому розмірі. Решта учасників товариства, які вийшли зі
складу товариства, також у встановленому законом порядку не оспорювали їх вихід
та прийняття інших учасників до складу товариства.

Касаційна інстанція не може
погодитись з таким висновком, оскільки статтею 248-5 Цивільного процесуального
кодексу України (що був чинним на момент прийняття рішення та ухвали)
передбачено строк для оскарження рішення, дії або бездіяльність органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб,
в той час як поняття і види господарських товариств, правила їх створення,
діяльності, а також права і обов'язки їх учасників та засновників
врегульовано  Законом України "Про
господарські товариства", главою 9 Господарського кодексу України, главою
8 Цивільного кодексу України, згідно з якими учасники товариства мають право:

брати участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком
випадків, передбачених законом;

брати участь у розподілі прибутку
товариства та одержувати його частку (дивіденди);

вийти в установленому порядку з
товариства;

одержувати інформацію про
діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність
товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління
товариства тощо;

здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують
участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші
права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Статтею 55 Конституції України та
статтею 15 Цивільного Кодексу України кожній особі гарантовано право на судовий
захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання
у спосіб, передбачений цим Кодексом, договором або законом.

Поза увагою судів також залишились
приписи статей 59, 60 Закону України "Про господарські товариства",
згідно з якими до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю
відноситься, зокрема, внесення змін до статуту товариства, а ведення протоколів
організує голова зборів.

Пленум Верховного Суду України у
постанові від 30.05.1997 року №7 звернув увагу судів на те, що вони зобов'язані
забезпечити рівність громадян перед законом і судом шляхом розгляду справ у
повній відповідності з Конституцією та законами України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року №
11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та
прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової
оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору,
свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для
правильного вирішення господарського спору.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у
справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та ухвала у справі
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського
суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі
фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне
значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від  встановленого, правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а
також норми процесуального права щодо підсудності даної справи (частина 5
статті 16 Господарського процесуального кодексу України) та прийняти обґрунтоване
і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Київського районного суду
міста Донецька від 13.12.2004 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 08.07.2005 року у справі № 2-1532/04 Київського районного суду
міста Донецька скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н.
Волковицька

Л. Рогач