ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2007                                                                                   Справа № 7/189(25/343-06)-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крутовських В.І. (доповідач)

суддів: Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.

при секретарі судового засідання: Савіна В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача:  Дуріцин А.В. представник, довіреність №03-5/2  від 26.10.06;

від відповідача:  Зайцев М.В. представник, довіреність №1314  від 10.05.06;

від відповідача:  Халаім А.В. юрисконсульт, довіреність №3826-П_П  від 01.09.05;

розглянувши матеріали апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації  “Маріупольгаз”, м.Маріуполь

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  11.07.07р. у справі №7/189(25/343-06)-07

за позовом: відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації  “Маріупольгаз”, м. Маріуполь

до відповідача: закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ

про стягнення  1 010 904,11грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2007р. суддя  Коваль Л.А припинила провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 35 835,62грн. В решті позову відкритому акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації  “Маріупольгаз”, м. Маріуполь до закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ відмовила.

Не погоджуючись з рішенням суду, відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації  “Маріупольгаз”, м. Маріуполь, звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції  були порушені вимоги матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та   прийняти нове рішення, яким повністю  задовольнити  позовні вимоги.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ, у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що рішення суду відповідає всім вимогам чинного законодавства. Тому, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає  задоволенню і просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного:

01.10.2001р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №002С-01 по розміщенню грошових коштів на  строковому депозитному рахунку. Згідно п.п.1.1, 1.2. Договору  клієнт вносить, а банк приймає тимчасово вільні кошти клієнта в сумі                            2 000 000грн. на депозитний рахунок зі сплатою останнім 18% річних. Пунктом 3.3.4. Договору встановлено обов’язок банку повернути клієнту вклад не пізніше дня  закінчення строку його розміщення, який визначений п.4.1. Договору –по 01.11.2001р.

Шляхом внесення змін до п.4.1  до Договору  додатковими угодами від 01.11.2001р. та  03.01.2002р. розміщені на депозитному рахунку грошові кошти позивача банк  зобов’язався повернути не пізніше 04.02.2002р.

Платіжним дорученням №3429 від 01.10.2001р. позивач перерахував  на депозитний рахунок  2 000 000грн.

По закінченню строку дії договору банк був зобов”язаний по письмовій вимозі клієнту перерахувати кошти на розрахунковий рахунок останнього.

Позивачем 04.02.2002р. на адресу відповідача був направлений лист за №235 про необхідність  перерахування коштів з депозитного рахунку на розрахунковий рахунок товариства.

Відповідно до п.п.7.8 Інструкції “Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, яка затверджена Постановою правління НБУ 29.03.2001р. за№135, кошти з рахунків клієнтів банки списують тільки за дорученням власників цих рахунків, які складаються на відповідних розрахункових документах.

Позивачем відповідний розрахунковий документ на списання коштів з депозитного рахунку не був пред”явлений  відповідачу, в зв”язку з чим відмова відповідача від здійснення переказу депозитних коштів без наявності розрахункового документа була правомірна.

Зазначені обставини були встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2002р. у справі № 27/29, яке є чинним. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2002р. рішення господарського суду від 24.09.2002р. у справі №27/29 залишено без змін.  Постановою Вищого господарського суду від 16.05.2007р. по справі №27/29 рішення господарського суду від 24.09.2002р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2002р. залишені без змін.

Рішенням від 24.09.2002р. у справі №27/29 було відмовлено в стягненні з відповідача на користь позивача 2 000 000грн. заборгованості за депозитом, 34 520,455грн.  відсотків за користування грошовими коштами на депозиті та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов”язання за період з 05.02.2002р. по 10.09.2002р. в сумі 36 454,15грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Тобто, зазначені обставини не потребують доказування в  даній справі.

В зв”язку з вказаними вище  прийнятими судовими рішеннями, позивач на захист своїх прав та інтересів був вимушений звернутися з іншою позовною заявою до відповідача, (справа №32/340), в якій просив визнати неправомірними дії відповідача стосовно відмови в перерахуванні депозитних коштів  в сумі 2 000 000грн. Просив  зобов”язати відповідача виконати дії по перерахуванню депозитного вкладу в сумі 2 000 000грн. з депозитного рахунку позивача на його поточний рахунок.

Факт порушення зобов”язання відповідачем був встановлений рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2005р. у справі №32/340 між тими ж сторонами про визнання недійсним розпорядження відповідача  та виконанням дій по перерахуванню депозитного вкладу.

Відповідачем лише 11.08.2006р. повернуто депозитний вклад (т.1 а.с.18). В зв”язку з чим, позивач вважає, що оскільки депозитний вклад не повернений у строк, необхідно стягнути з відповідача на їх користь 3% річних за час прострочення повернення депозитного вкладу, тобто за період з 05.02.2002р. по 11.08.2006р. в сумі 270 904,11грн. та суми від інфляції за час прострочення –740 000грн.

Факт порушення зобов”язання відповідачем був встановлений рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2005р. у справі №32/340 між тими ж сторонами про визнання недійсним розпорядження відповідача  та виконанням дій по перерахуванню депозитного вкладу.

Згідно ст.71 ЦК УРСР, що діяв на час укладення Договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено встановлюється в три роки.

Згідно ч.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред”явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 76 ЦК УРСР визначала, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає, з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Про порушення свого права на отримання  від відповідача депозитного вкладу з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача у строк, встановлений Договором, позивач знав з часу закінчення строку розміщення коштів на депозитному рахунку –з 05.02.2002р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2002р. у справі №27/29  було відмовлено в стягненні заборгованості за депозитом в розмірі 2 000 000грн., процентів за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов”язання за період з 05.02.2002р. по 10.09.2002р.

В зв”язку з чим, позивач був вимушений  звернутися з іншим позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним розпорядження відповідача  та зобов”язати його виконати дії по перерахуванню депозитного вкладу.

Факт порушення зобов”язання відповідачем був встановлений рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2005р. у справі №32/340 між тими ж сторонами про визнання недійсним розпорядження відповідача та виконанням дій по перерахуванню депозитного вкладу.

Позивач звернувся з позовною заявою 14.09.2006р., тобто після спливу строку позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності за Договором №002С-01 від 01.10.2001р. по стягненню 3% річних та інфляційних втрат скінчився 05.02.2005р.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того,  рішенням суду у справі №32/340, на яке позивач посилається в апеляційній скарзі, розглянуті немайнові вимоги щодо зобов”язання до вчинення певних дій і цим рішенням не скасовується рішення у справі №27/29, яке не скасоване та є чинним.

В зв”язку з цим, судом першої інстанції правомірно було припинено провадження у справі в частині стягнення процентів за період з 05.02.2002р. по 10.09.2002р., оскільки рішенням господарського суду №27/29 вже розглянуті  вимоги за цей період.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було припинено провадження у справі в частині стягнення процентів за вказаний вище період.

На підставі цього, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача не обгрунтовані і тому  задоволенню не підлягають.

У зв’язку з вищевикладеним, колегія  суддів доходить висновку про те, що рішення господарського суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.99, 101, 103, 105  ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського  суду Дніпропетровської  області від 11.07.2007 року у справі №7/189(25/343-06)-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації  “Маріупольгаз”, м.Маріуполь    – без задоволення.

Головуючий                                                                              В.І. Крутовських

Суддя                                                                                         А.Є. Прокопенко

Суддя                                                                                         А.К. Дмитренко