ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.
№ 20-11/193

Вищий господарський суд України у складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Відкритого акціонерного товариства

"Укртелеком" в особі Севастопольської філії

на рішення           господарського суду міста Севастополя від 19.06.2007 р.

та на постанову            Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р.

у справі                                                  № 20-11/193

господарського суду                              міста Севастополя

за позовом                                                  Відкритого акціонерного товариства

"Укртелеком" в особі Севастопольської філії

до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю

"Резбек"

про          спонукання до звільнення приміщень та стягнення неустойки

за участю представників:

позивача –          Рябчук І.С.

відповідача -                                         не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Севастопольської філії звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом про зобов"язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Резбек" звільнити нежитлові приміщення загальною площею 22,7 кв.м., розташовані за адресою: м.Севастополь, пр. Героїв Сталінграду, 64, передати їх Севастопольській філії ВАТ "Укртелеком", а також про стягнення неустойки у розмірі 15 362,54 грн.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 19.06.2007 року (суддя Дмитрієв В.Є.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року у даній справі (судді Щепанська О.А., Гоголь Ю.М., Сотула В.В.), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими у справі судовими актами,  Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Севастопольської філії звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Севастополя від 19.06.2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року скасувати та припинити провадження у даній справі. В обґрунтування  своїх вимог скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права та порушені  норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково  з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду  України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року  №11 “Про  судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального     законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами  матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна №117-18 від 01 січня 2006 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 22,7 кв.м., розташовані за адресою: м.Севастополь, пр. Героїв Сталінграду, 64, з метою розміщення станційного обладнання.

Згідно  пунктів 12.1., 12.7.1 цього договору встановлено строк його дії до 30.12.2006 року та погоджено, що він припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У зв"язку з продовженням перебування відповідача у даному приміщенні після закінчення строку дії договору, позивач звернувся до суду з позовом про зобов"язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Резбек" звільнити орендовані нежитлові приміщення та передати їх Севастопольській філії ВАТ "Укртелеком".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач, порушуючи вимоги ст.ст.1, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч.4 ст.284 Господарського кодексу України та ст.764 Цивільного кодексу України, у встановлений місячний строк після закінчення строку дії договору не повідомив відповідача про його припинення, а тому договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений. При цьому, звернення позивача, які надсилались відповідачу до закінчення терміну дії договору, суд першої інстанції не прийняв, як належні докази.

При вирішенні спору у апеляційному провадженні, апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності належних доказів, які свідчать про небажання позивача продовжувати дію договору, та, відмовляючи в задоволенні вимог позивача на підставі ч.4 ст.284 ГК України та ст.764 ЦК України, виходив з того, що дія вказаного договору є продовженою до 31.12.2007 року.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Зі змісту зазначених правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому, такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили, і це підтверджується матеріалами справи, що листами від 01.12.2006 року за вих. №8488-14-1 та від 20.12.2006 року за вих. №8983-14-1 орендодавець повідомляв орендаря про закінчення терміну дії договору від 01.01.2006 року і про необхідність укладення нового договору, на які останній відповів лише згодою на продовження терміну дії попереднього договору.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься укладений між сторонами договір оренди цього ж майна від 01 січня 2007 року, строк дії якого встановлений до 30.12.2007 року, та акт приймання –передачі майна від 01.01.2007 року, які залишилися поза увагою судів першої та апеляційної інстанції, оскільки їм не надано правової оцінки.

У касаційній скарзі та під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій позивач наголошував про існування нового договору оренди майна  від 01.01.2007 року. Однак, ці доводи позивача не були належно перевірені судами.

Отже, неправильні висновки судів щодо продовження строку дії договору від 01.01.2006 року, неповне з’ясування ними суттєвих обставин справи щодо наявності нового договору від 01.01.2007 року та помилки у застосуванні норм матеріального і порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення та постанови  у справі.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та  постанова не  відповідають  нормам чинного законодавства  і тому підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати всі суттєві обставини справи, встановити дійсні права та обов’язки сторін за вказаними договорами, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Севастопольської філії задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 19.06.2007 р. та  постанову            Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. у справі № 20-11/193 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя в іншому складі суддів.

Головуючий суддя
Т.П.Козир

Судді

Н.І.Мележик

О.А.Подоляк