ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2007                                                                                   Справа № 35/166

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Герасименко І.М. (доповідача)

суддів:  Ясир Л.О., Прудніков В.В.,

секретар судового засідання: Кадникова О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  07.11.06р.

у справі № 35/166 (суддя-доповідач Широбокова Л.П.)

за позовом  за первісним позовом відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ

до закритого акціонерного товариства комерційний банк “Кредит-Дніпро”, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору застави та застосування наслідків недійсності

правочинів

за зустрічним позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк “Кредит-Дніпро”, м. Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ

про визнання договорів застави дійсними та такими, що підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ:

В травні 2005 р. позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним договір застави №261104-3 від 26.11.2004 р., укладений між ВАТ “ЕК Дніпрообленерго” і ЗАТ КБ “Кредит-Дніпро”, стягнути з ЗАТ КБ “Кредит-Дніпро” на користь ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” номінальну вартість переданих в заставу векселів в сумі 28 225 229, 00 грн., стягнути з ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” на користь ЗАТ КБ “Кредит-Дніпро” частину погашеного за рахунок проданих векселів кредиту в сумі 950 920, 74 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що спірний договір не відповідає приписам Закону України “Про заставу”, а саме: розділ 3 Договору, оскільки звернення стягнення на предмет застави може бути здійснено виключно за рішенням суду, так як держава володіє 75 % акцій позивача; не здійснена оцінка предмета застави відповідно до вимог ст. 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, яка є  обов’язковою у випадках застави державного та комунального майна; договір від імені позивача підписаний особою без належних повноважень та всупереч положень п. 8.4.3 Статуту товариства, яким встановлено, що правління товариства самостійно розпоряджується коштами та майном у межах, що віднесені Статутом до його компетенції, в тому числі: укладання угод про заставу майна товариства на суму, що не перевищує 10% від вартості основних фондів, які знаходяться на балансі товариства.  Вказані договори перевищують цей відсоток, та не могли укладатися  Правлінням товариства без згоди Спостережної ради товариства. Крім того, п. 8.2.3 Статуту позивача зазначено, що до виключної компетенції вищого органу товариства, яким є загальні збори акціонерів позивача, відноситься прийняття рішень щодо угод про заставу майна товариства на суму, що перевищує 25% від вартості основних фондів, які знаходяться на балансі товариства.

В процесі розгляду справи позивач, надав заяву №1 від 29.07.2005 р. про зміну предмету позовних вимог та просить визнати недійсними договори застави №261104-3 від 26.11.2004 р., №291104-3 від 29.11.2004 р., №301104-3 від 30.11.2004 р., №011204-3 від 01.12.2004 р. та стягнути з відповідача номінальну вартість переданих в заставу векселів в сумі 135 201 558, 21 грн., з тих же підстав.

01.09.2005 р. відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просить прийняти її до сумісного розгляду з первісним позовом, визнати договори застави №261104-3 від 26.11.2004 р., №291104-3 від 29.11.2004 р., №301104-3 від 30.11.2004 р., №011204-3 від 01.12.2004 р. дійсними та підлягаючими виконанню сторонами, обґрунтовуючи тим, що спірні договори застави відповідають чинному законодавству, повинні бути виконані сторонами та посилається на ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України.

Провадження у справі зупинялося ухвалами суду від 07.09.2005 р., від 02.02.2006 р., від 30.05.2006 р., від 08.08.2006 та поновлено ухвалою від 20.10.2006 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2006 р. (суддя –доповідач Широбокова Л.П.) в задоволенні первісного позову відмовлено; вимоги зустрічного позову про визнання договорів такими, що підлягають виконанню сторонами, залишено без розгляду; в решті зустрічного позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що сума за кожним договором  не перевищує 10% від вартості основних фондів позивача; позивач не є  державним підприємством; договори застави були в подальшому схвалені юридичною особою ВАТ “ЕК” Дніпрообленерго”.

Позивач  не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2006 р.; визнати недійсними договір застави №261104-3 від 26.11.2004 р., №291104-3 від 29.11.2004 р., №301104-3 від 30.11.2006 р., №011204-3 від 01.12.2004 р.; стягнути з відповідача на користь позивача  135 201 558 грн. 21 коп. номінальною вартістю векселів, які були передані в заставу.  В частині зустрічного позову рішення суду сторонами не оскаржено.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду  представник відповідача  заперечує проти апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін; представник позивача просить рішення суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та аналізуючи докази по справі, в їх сукупності, Дніпропетровський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.01.2003 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №300103-Л про надання кредитної лінії та додаткові  угоди до нього № 280104 від 28.01.2004 р., №011204 від 01.12.2004 р. та №011204 від 01.12.2004 р.

Забезпечення виконання зобов’язання за вказаним  кредитним договором було здійснено шляхом укладення договорів застави №261104-3 від 26.11.2004 р., №291104-3 від 29.11.2004 р., №301104-3 від 30.11.2004 р., №011204-3 від 01.12.2004 р. Предметом договору застави №261104-3 від 26.11.2004 р. була передача в заставу векселів № 2194, № 2198, № 2199, №2195, № 2196, № 2197, №2201 номінальною вартістю 28 225 229,0 грн., векселедавець ЗАТ “ЦЕК”, дата оплати векселів –31.03.2009 р., заставна вартість 950 920, 74 грн.

Предметом договору застави №291104-3 від 29.11.2004 р. була передача в заставу векселів № 2200, № 2210, № 2212, №2211, № 2193, №2209, № 2208,  номінальною вартістю 35 776 936, 13 грн., векселедавець ЗАТ “ЦЕК”, дата оплати  векселів –31.03.2009 р., заставна вартість 1 205 339, 52  грн.

Предметом договору застави №301104-3 від 30.11.2004 р. була передача в заставу векселів № 2203, № 2204, № 2205, № 2206, № 2207, № 2213, № 2214, № 2215 номінальною вартістю 36 199 393, 08 грн., векселедавець ЗАТ “ЦЕК”, дата оплати векселів –31.03.2009 р.,  заставна вартість 1 219 573, 92 грн.

Предметом договору застави №011204-3 від 01.12.2004 р. була передача в заставу векселів №2216, №2217, № 2218, №2219, №2220, № 2221, № 2222, номінальною вартістю 35 000 000, 00 грн., векселедавець ЗАТ “ЦЕК”, дата оплати векселів –31.03.2009 р., заставна вартість 1 179 165, 82 грн.

Вказані договори аналогічні за своїми умовами.

Відповідно до матеріалів справи,  вказані прості векселі позивач передав в заставу відповідачу, про що сторонами складено чотири акти приймання-передачі від 01.12.2004 р.

Оспорюванні договори від імені ВАТ “ЕК “Дніпрообленерго” підписано директором з фінансів та економіки  Томасік Ц.Е. на підставі Статуту та довіреності від 25.11.2004 р. Вказана довіреність містить повноваження щодо підписання кредитних договорів  та договорів застави і була чинною на час укладення оспорюваних договорів застави.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє. Згідно зі ч. 2 ст. 241 цього Кодексу наступне схвалення правочину особою, яку представляють створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину. Зважаючи на те, що були здійсненні: передача векселів в заставу, погашення кредиту за договором кредитної лінії, ці дії вказують на наступне схвалення вказаних договорів застави юридичною особою ВАТ “ЕК” Дніпрообленерго”. За таких обставин, відсутні правові підстави визнання вказаних договорів застави не дійсними, з підстав підписання їх неуповноваженою особою.

Відповідно до статуту товариства, в редакції від 27.04.2004 р., до компетенції спостережної ради відноситься погодження угод про заставу майна товариства, що перевищує 10% від вартості основних фондів, що знаходяться на балансі товариства, але не більше 25% (п. 8.3.7 Статуту), укладення ж угод відноситься до компетенції правління товариства (п. 8.4.3 Статуту). Таким чином, статутом передбачено, що до компетенції спостережної ради відноситься лише погодження угод, а не їх  укладання, і в даному випадку лише факт не затвердження договору не може бути підставою для його недійсності.

Крім того, сума за кожним договором застави не перевищує обумовлені Статутом 10% від вартості основних фондів, що знаходяться на балансі товариства.

Згідно з п. 1.6 спірних договорів застави заставна вартість векселів визначена за згодою сторін, тобто була узгоджена їх договірна вартість.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” проведення незалежної оцінки майна є обов’язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Згідно з ст. 11 Закону України “Про заставу майна” заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що державне підприємство, за яким майно закріплено на праві повного господарського відання, самостійно здійснює заставу цього майна, за винятком цілісного майнового комплексу підприємства, його структурних підрозділів, будівель і споруд, застава яких здійснюється з дозволу та на умовах, погоджених з органом, уповноваженим управляти відповідним державним майном.

Також, посилається на ст. 20 вказаного Закону, яка передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п’ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Визначення державного підприємства містить ст. 63 Господарського кодексу України згідно якої державне підприємство –це  підприємство, що діє на основі державної власності.

Згідно з матеріалами справи, позивач є відкритим акціонерним товариством та відповідно до довідки Головного управління  статистики в Дніпропетровській області від 15.11.2004 р. №8430 форма власності за КФВ –приватна власність. Тобто твердження позивача, стосовно того, що він є державним підприємством спростовується матеріалами справи. Посилання ВАТ “Електропостачальна компанія “Дніпрообленерго” на те, що не менше 50% його акцій є  у державній власності, також не відповідає дійсним обставинам справи. Так, відповідно до п. 2, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №794 від 22.06.2004 р. “Про утворення національної акціонерної компанії “Електрична компанія України”, статутний фонд створеної Компанії (НАК “Електрична компанія України), сформовано шляхом передачі пакетів акцій, що належать державі, в тому числі –шляхом передачі 75% акцій, що належать державі зі статутного фонду ЕК “Дніпрообленерго” до статутного фонду  НАК “Електрична компанія України”.

Таким чином, на час укладення спірних договорів застави, в період з 26.11.2004 р. до 01.12.2004 р. акції держави, що знаходились в статутному фонді  позивача до 22.06.2004 р.,  були передані та знаходились в статутному фонді НАК “Електрична компанія України”, що також витікає зі змісту Статуту вказаної компанії.

Отже, умова п. 1.6 договорів щодо визначення  заставної  вартості векселів за згодою сторін та п. 3.1 договорів щодо самостійної реалізації заставодержателем предмету застави, не суперечать вказаним нормам.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні первісного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Хоча спірні договори застави є оспорюваними правочинами,  але зважаючи на те, що недійсність цих договорів не встановлена законом, та вони не визнані судом недійсними, зустрічний позов в частині визнання договорів дійсними не підлягає задоволенню, так як їх дійсність витікає з форми та змісту цих угод.

Згідно до п. 4 ч.2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, тобто конкретні вимоги, що витікають із договору чи іншого нормативно-правового акту.

В своїй зустрічній позовній заяві відповідач просить визнати договори такими, що підлягають виконанню сторонами. Відповідач не вказує, якій саме обов’язок за цими договорами застави не виконано позивачем, та який підлягає виконанню в примусовому порядку. Крім того, відповідно до матеріалів справи, спірні договори фактично виконано.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно залишив їх без розгляду, на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від  07.11.06р.

у справі № 35/166 –залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                          І.М. Герасименко

Судді                                                                                                 Л.О. Ясир

В.В. Прудніков