ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.07р.

Справа № 20/230-07

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" м. Дніпропетровськ

до   Релігійної організації Свято-Іоанно-Богословської церкви, м. Підгородне

про стягнення  41600грн.48коп.

.                                                                                                         Суддя   Пархоменко Н.В.

Представники:

Від позивача: Носик Б. М., довіреність від 25.12.2006р.

Від відповідача: Медведчикова Л.В., довіреність №44 від 08.10.2007р.

Голова парафіяльної ради - Микола Бондаренко.

Суть спору :

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 16833 грн. 60 коп.  боргу за поставлені будівельні матеріали, а також судові витрати.

Позивач в порядку статті 22 ГПК України надав клопотання про уточнення назви  відповідача Свято-Іоанно-Богословської церкви, на Релігійну організацію Свято-Іонно-Богословської церкви суд вважає що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідач позов не визнав, та  в обгрунтування своїх заперечень посилається на ті підстави, що  на їх думку договір є хибним , оскільки  з самого початку мова між сторонами йшла про благочинність , і  позивач  знав, що церва є неплатіжездатною. Крім  того заявили про пропуск позивачем строку позовної давності і просять відмовити в позові.

Розгляд  справи було продовжено до 01.12.2007 року відповідно до частини 4 статті 69  ГПК України.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

Встановив :

04.05.2000 р між Відкритим акціонерним  товариством ЕК „Дніпрообленерго” (продавець) та Свято-Іоанно-Богословського церквою (Покупець) було укладено договір поставки  цегли  №332/2000.

Відповідно  до п. 1.1 Договору № 363/2000 Продавець  зобов’язується передати у власність Покупцю цеглу, а Покупець зобов”язується прийняти та оплати його.

Відкрите акціонерне товариство „ЕК Дніпрообленерго”  поставило відповідачу цеглу на суму 14160 грн.48 коп. що підтверджується

- накладною № 657 від 06.06.2000 р на суму 7080,12грн.

- накладною № 792 від  10.07.2000 р на суму  23600,40грн

- накладною №  929 від 10.08.2000 р на суму 70800,12грн

- накладною № 1129 від 27.06.2000р на суму 76699,72грн.

за накладною № 1321 від 27.10.2000р. позивачу було повернуто цеглу на суму–36 579,88 грн.

Відповідач поставлений  цеглу не оплатив.

06.12.2000р. на адресу ВАТ „ ЕК Дніпрообленерго” надійшов лист від відповідача з проханням надати благодійну допомогу  для потреб будівництва церкви . Благодійна допомога  була надана компанією  у розмірі 100000,00 грн., які зараховані в рахунок погашення заборгованості Церкви перед  позивачем по договору № 332/2000 від 04.06.2000р.

Залишок заборгованості склав 41600,48 грн.

Умовами договору строк  оплати цегди не визначено.

В порядку статті 530 Цивільного Кодексу України 26.07.07 р  позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яку відповідач залишив без відповіді.

Позивач  зазначає що поставка відбулась у 2000 році , але  вважають що ними не  пропущено строк позовної давності передбачений статтею 257 ЦК України, оскільки на їх думку відповідач визнав борг про що свідчить Акт звірки взаємних розрахунків ,звірка проведена 01.12.2006 р. станом на 31.12.2005 року, який підписано відповідачем і  на думку позивача відповідно до статті 264 ЦК України  підписання акту звірки відповідачем  є визнанням боргу і перебіг строку позовної давності переривається.

Суд вважає,  що Акт звірки взаємних розрахунків  станом на 31.12.2005 року, складений після   сплину строку позовної давності передбаченого статтею 257 ЦК України   та крім того він не може вважатися  таким що свідчить про визнання відповідачем боргу у сумі -   41600грн.48 коп. за договором  поставки № 332/2000 від 04.05.2000року, оскільки в акті зазначена зовсім інша сума і відсутні посилання що звірка проводилась за договором  № 332/2000 від 04.05.2000року. , а як встановлено  в судовому засіданні і проти чого не заперечують сторони  в 2000 році між сторонами було укладено декілька договорів на поставку будівельних матеріалів.

Статтею 256 Цивільного   кодексу   України    встановлено,  що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність  встановлюється  тривалістю  у  три роки.  При  цьому  перебіг  позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла  довідатися  про  порушення  свого права (ст.ст. 257, 261 ЦК України ).

Разом з  тим,  за  зобов'язаннями  строк  виконання  яких  не визначений  або  визначений  моментом  вимоги,  перебіг   позовної давності  починається  від  дня,  коли  у  кредитора виникає право пред'явити вимогу  про  виконання  зобов'язання.  Якщо  боржникові надається  пільговий  строк  для  виконання такої вимоги,  перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.  2 п.  5 ст. 261 ЦК України ).

Оскільки господарським судом встановлено,  що строк виконання зобов'язання  по  оплаті  отриманого  відповідачем   цементу не був визначений, то, відповідно до вказаної норми,  перебіг строку позовної  давності  починався  з  дня  коли продукція  була  отримана  відповідачем  (остання накладна  № 1129  від 27.06.2000 р.) і  позивач  мав  право на пред'явлення вимоги про  оплату.

Таким чином,  вимога  позивача від 26.07.2007р. про оплату відповідачем  продукції  була  заявлена  після  сплину  трирічного строку позовної давності щодо продукції отриманої у 2000 році.

Відповідно до статті 267 ЦК України  позовна давність застосовується судом  лише за заявою сторони   у спорі, зробленою  до винесення рішення,  (відповідач  зробив таку заяву) сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною  у спорі є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає встановленою заборгованість відповідача перед позивачем  за договором  поставки № 332/2000 від 04.05.2000р у сумі  -   41600, 48грн.., але відмовляє в задоволенні позову  у зв’язку  з спливом позовної давності.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача .

Керуючись статтями  49, 82-84 , Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ   :

В позові відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                    Н.В. Пархоменко Дата підписання  рішення

26.11.07 р.