ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

06.02.2007р.                                                            Справа №19/260

за позовом  Прокурора Ленінського району м. Полтави в інтересах Держави в особі Виконавчого комітету Полтавської міської ради в м. Полтаві, м. Полтава

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунай", м. Полтава

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради.

про  стягнення 79226,65 грн. шкоди, звільнення земельної ділянки та вилучення господарських споруд, розташованих на цій земельній ділянці

Суддя  Т.М. Безрук

Представники:

від позивача:       Дзюбло О.І., дов. № 02-17/1/1871 від 08.12.2006р.

від відповідача:  Оніщенко В.С., директор

від третьої особи: не прибули

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з Відповідача заподіяної шкоди в сумі 79 226,65 грн., зобов’язання Відповідача звільнити ділянку та вилучення у Відповідача самовільно побудованих господарських споруд, розташованих за адресою на транспортній розв’язці проспекту Мира та проспекту Вавілова м. Полтави та зарахування їх до нежитлового фонду Полтавської міської ради.

Прокурор в обґрунтування позову посилається на те, що в листопаді 1999 року згідно Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкта до експлуатації було здано та введено в експлуатацію автостоянку, що розташована на транспортній розв’язці проспекту Мира та проспекту Вавілова м. Полтави, але в порушення вимог ст. ст. 12, 123, 125 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, без відповідного рішення органів місцевого самоврядування та власника землі, яким є Полтавська міська рада, ТОВ “Дунай” незаконно використовує земельну ділянку, організувавши платну автостоянку автомобілів загальною площею 3 852 м2, яка знаходиться в державній власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти за використання даної земельної ділянки Відповідачем до бюджету не сплачуються, у зв’язку з чим за період з 01.01.2001р. по 01.06.2006р. за використання земельною ділянкою ТОВ “Дунай” не надійшло коштів в сумі 79 226,67 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вих. № 66 від 20.09.2006р.), письмовій заяві (вих. № 68 від 08.11.2006р.) та усних поясненнях, що були надані в ході судового розгляду позов не визнає, посилаючись на те, що  земельна ділянка зайнята ним правомірно –на підставі договору оренди від 26.06.2006р., шкоди земельній ділянці не завдавалася, підстав вилучення споруд  та передачу їх до нежитлового фонду міської ради не має.

Позивач підтримує позов, який був заявлений прокурором.

Ухвалою суду від 21.12.2006р. до участі у справі була залучена третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача –Виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради.

Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала.

Строк вирішення спору у справі був продовжений ухвалою суду від 26.09.2006р. за клопотанням сторін відповідно до ст. 69 ГПК України.

За згодою сторін в судовому засіданні 06.02.2007р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши повноважних представників сторін та представника прокуратури, суд   в с т а н о в и в :

Рішенням виконавчого комітету полтавської міської ради від 13.10.1999р. №284 1)дозволено головному управлінню капітального будівництва завершити влаштування автостоянки на транспортній розв’язці проспекту Мира та проспекту Вавілова м. Полтави; 2) зобов”язано головноме управління капітального будівництва разом з ТОВ “Дунай” здати об”єкт в експлуатацію та оформити договір на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди.

Згідно Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкта до експлуатації, затвердженого 15.11.1999р. було здано та введено в експлуатацію автостоянку, що розташована на транспортній розв’язці проспекту Мира та проспекту Вавілова м. Полтави.

27.06.2006р. між виконавчим комітетом Полтавської міської ради та ТОВ “Дунай” укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець (позивач) на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.10.2005р. №279 надає, а орендар (відповідач) приймає в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування автостоянки, яка знаходиться за адресою: м.Полтава, транспортна розв’язка проспекту Мира та проспекту Вавилова.

Даний договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що  у книзі реєстрації записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис  07.08.2006р. №317П (згідно відмітки на договорі начальника  Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру).

Актом приймання –передачі в оренду земельної ділянки за  адресою м.Полтава, транспортна розв’язка проспекту Мира та проспекту Вавилова від 27.06.2006р. сторони підтвердили факт передачі спірної земельної ділянки відповідачу.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності Право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну  ділянку  виникає  після  одержання  її   власником   або користувачем  документа,  що  посвідчує  право  власності чи право постійного користування  земельною  ділянкою,  та  його  державної реєстрації.  Право  на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, на час звернення прокурора з позовом до суду відповідач правомірно користувався земельною ділянкою на підставі відповідного договору оренди. Отже,  відсутні підстави для  задоволення вимог про зобов”язання відповідача звільнити спірну земельну ділянку.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 79 226,65 грн. шкоди, завданої внаслідок ненадходження до бюджету коштів у зазначеному розмірі за користування земельною ділянкою відповідачем задоволенню не підлягають з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем та прокурором не було надано належних доказів наявності майнової шкоди, що була завдана внаслідок дій Відповідача. Посилання Позивача на лист № 01-24-8/1026 від 23.06.2006р. Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру як на належний доказ факт ненадходження коштів в сумі 79 226,67 грн. від Відповідача не може бути визнано належним доказом у зв'язку з наступним. Зазначеним вище листом проведено розрахунок орендної плати за період з 01.01.2001р. по 01.06.2006р. за використання Відповідачем земельної ділянки під розміщення платної автостоянки, тоді як факт несплати відповідних платежів Позивачем підтверджено не було.

Крім цього, Відповідач надав суду платіжні доручення про сплату земельного податку Відповідачем. Враховуючи вищезазначене, судом наявність шкоди не встановлена, а тому вимога щодо її відшкодування Відповідачем є безпідставною, необґрунтованою та не була належним чином доведена. Таким чином, позов в частині відшкодування шкоди в сумі 79226,65 грн. є також безпідставним.

Крім цього, прокурором заявлені вимоги про вилучення у Відповідача самовільно побудованих господарських споруд, які розташовані за адресою на транспортній розв'язці проспекту Мира та проспекту Вавілова м. Полтави та зарахування їх до нежитлового фонду Полтавської міської ради.

При цьому визначені у позові підстави вказаних вимог  - ст.ст.12, 123, 125, 212 Земельного кодексу України, ст. ст.414, 415 Цивільного кодексу України не  регулюють питання вилучення самовільно побудованих споруд та зарахування їх до нежитлового фонду місцевих органів самоврядування.

В наданій позовній заяві відсутнє посилання на будь-які інші правові норми, які є підставою даних позовних вимог. Суд за власною ініціативою не має права самостійно визначати підстави позову, оскільки це виключне право позивача.

Крім того, прокурором та позивачем  не надано доказів здійснення Відповідачем будівництва господарських споруд на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, або будівництва без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; і посилання на такі обставини у позові відсутні.

Отже, позивачем не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, що передбачено ст. 33 ГПК України. Таким чином, позов в цій частині також є необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.33, 49, 82–84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

СУДДЯ                                                                      Т.М. БЕЗРУК

Рішення підписано: