ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.07
Справа №АС14/419-07.

За позовом: Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Суми

До відповідача: Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів», м. Охтирка

Про стягнення: 20529 грн. 86 коп.

Суддя           СОП‘ЯНЕНКО О.Ю.

Секретар судового засідання Петен Я.Л.

Представники:

Від позивача: Груздо Т.С.

Від відповідача:  Сапіч В.М.

Суть спору: позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2006 р., та пені у сумі 20529 грн. 86 коп.

Відповідач надав відзив на позовну заяву та доповнення до нього, в яких з позовними вимогами не погоджується, оскільки адміністрація підприємства вжила всі заходи для виконання Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема, 06.10.2006 р. листом за № 1133 звернулася до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з проханням надати дані щодо кількості інвалідів, які проживають у м. Охтирка і бажають працевлаштування, а також з проханням дати їм відповідне направлення для працевлаштування на підприємстві відповідача. Крім того, відповідно до Закону сплату адміністративно-господарських санкцій підприємства проводять за рахунок прибутку, а відповідач відповідно до звіту про результати роботи за 2006 р. є збитковим. Відповідач вважає, що з його боку не було ніяких винних дій або бездіяльності по працевлаштуванню інвалідів в 2006 р., оскільки у відповідності із Законом обов’язок щодо працевлаштування інвалідів покладається на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів; законодавство не ставить в обов’язок підприємству здійснювати пошук інвалідів.

Позивач надав письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що ст. 18 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто надіслання звітів  за формою № 3-ПН до Охтирського міськрайцентру зайнятості може свідчити про виконання відповідачем вимоги ст. 18 Закону, а не вимог ст. ст. 19, 20 Закону, які встановлюють норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 2002 року №875-ХП (далі Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Статтею 19 даного Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо професійної і трудової реабілітації інвалідів» від 06.10.2005 р., який набрав чинності з 01.01.2006 р.) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р. (ф. 10-ПІ), поданого відповідачем до Фонду 20.03.2007 р., середньооблікова чисельність штатних працівників складала 229 осіб, норматив для працевлаштування інвалідів визначений у кількості 7 осіб, які працевлаштовані на підприємстві.

В той же час, згідно ст. 19 вищезазначеного Закону для відповідача виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу у 2006 р. норматив складає 9 робочих місць. Фактично відповідачем працевлаштовано 7 інвалідів, тобто не виконаний норматив по створенню 2 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем звіту розмір середньої річної заробітної плати на підприємстві за 2006 р. становив 10074 грн. 67 коп.

Статтею 20 зазначеного вище Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Таким чином, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 р. становить 20149 грн. 34 коп. Відповідачем зазначена сума адміністративно-господарських санкцій не сплачена.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Пеня за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій станом на 18.06.2007 р. становить 380 грн. 52 коп.

Відповідно до п. 14 Положення про робоче місце інваліда і про прядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, (що діяло на час виникнення правовідносин), підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів тощо.

Наказом Мінпраці України № 420 від 19.12.2005 року затверджена форма статистичної звітності № 3 – ПН “Звіт про наявність вакансій”, яка подається підприємствами, установами та організаціями щомісяця на адресу державної служби зайнятості та передбачає інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, зокрема інвалідів.

Відповідачем надані суду докази щодо подання до Охтирського міськрайонного центру зайнятості протягом 2006 р. звітів за формою 3-ПН, в яких відповідачем вказувалася наявність робочого місця – двірника для працевлаштування інваліда.

Відповідно до листа Охтирського міськрайонного центра зайнятості № 02/1277 від 28.11.2007 р. укомплектувати дану вакансію ЦЗ не мав можливості через те, що бажаючих працювати за даною посадою з числа інвалідів, які звернулися до ЦЗ, не було.

Працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК (п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про прядок працевлаштування інвалідів).

Таким чином, підприємства відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону забезпечують і самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, однак ст. 18 вказаного Закону передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Посилання позивача на приписи ст. 18 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до якої підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не приймаються судом до уваги, оскільки зазначена редакція статті 18 набрала чинності з 01.01.2007 р. (згідно Закону від 23.02.2006 р. № 3483-ІУ) і не може застосовуватися до відносин, що виникли у 2006 р.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем вжиті передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» заходи для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, але інваліди не були працевлаштовані на підприємстві з підстав, що не залежать від відповідача, в зв‘язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 20529 грн. 86 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову – відмовити.

СУДДЯ                                                                                          О.Ю. СОП‘ЯНЕНКО