ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 9/152

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний

експортно-імпортний банк України" в особі філії в м.Кривому Розі

на                         рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2007р. та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 18.09.2007р.

у справі        №9/152

за позовом   Відкритого акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк

України " в особі філії в м.Кривому Розі

до                  Відкритого акціонерного товариства "М'ясокомбінат "Ятрань"

про                    стягнення 1 400,0 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кругловенко О.М. (довіреність у справі),

від відповідача: Кургузов В.П. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Державний експертно-імпортний банк" в особі філії в м.Кривому Розі звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "М'ясокомбінат "Ятрань" і просило суд стягнути з останнього 1 400,0 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №КрГ004797 від 28.09.2005р. про збирання грошових знаків, доставки грошових коштів і цінних паперів Службою інкасації, охорони, грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, Державної служби охорони при МВС України.

Зокрема, позивач посилається на те, що згідно супровідної відомості №18 від 26.03.2006р. ним було зараховано на поточний рахунок відповідача 4850,0 грн. грошової виручки, яка була доставлена до установи банку службою Охорони на підставі зазначеного договору. Після зарахування коштів у сумі 4850,0 грн. на поточний рахунок відповідача, 27.03.2006р. при перерахуванні грошової виручки, що знаходилась в інкасаторській сумці №18, яка належить магазину відповідача №15 "Ятрань", посадовими особами позивача встановлено, що зарахуванню підлягала сума 3450,0 грн., тобто посадовими особами позивача було виявлено недостачу у сумі 1400,0 грн., про що складено відповідний акт.

Таким чином, позивач вважає, що у зв'язку із зарахуванням ним на рахунок відповідача коштів у сумі 4850,0 грн. йому завдано збитків у сумі 1400,0 грн., які є коштами позивача, і які мають бути стягнуті з відповідача.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на ненадання позивачем доказів, які б підтверджували наявність винних дій відповідача та завдання такими діями майнової шкоди  позивачу (збитків).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2007р. (суддя Шевчук О.Б.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. (головуючий, суддя Лотоцька Л.О., судді Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.), у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, суди двох інстанцій керувалися ст.ст.610, 611 ЦК України та виходили з того, що позивачем, в порушення ст.33 ГПК України, не надано належних доказів на підтвердження того, що зараховані на поточний рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1400,0 грн., є коштами банку, а також доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, які потягли заподіяння позивачу збитків на суму 1400,0 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення  позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Судами двох інстанцій встановлено, що між ВАТ "М'ясокомбінат  "Ятрань" (Власник), ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк) та Криворізьким відділом Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Дніпропетровській області (Охорона)  укладено договір №КрГ00 4797 від 28.09.2005р. про збирання грошових знаків, доставки грошових коштів і цінних паперів Службою інкасації, охорони, грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, Державної служби охорони при МВС України.

Відповідно до п.2.1. цього договору, Охорона власними силами  і засобами в узгоджені з Власником і Банком дні і час проводить збирання належних власнику грошових знаків і цінних паперів у сумках Охорони та доставляє їх Банку.

Банк проводить приймання сумок з грошовими знаками і цінними паперами від працівника Охорони і своєчасне перерахування грошових знаків і цінних паперів на рахунок клієнта (Власника). Власник оплачує Охороні та Банку надані послуги у розмірах і строках, передбачених розділом 3 цього договору.

Згідно розділу 4.2. на  Власника покладено обов'язок перед вкладенням в сумку грошових знаків заповнювати комплект бланків (супровідну відомість, накладу і копію супровідної відомості)  до кожної сумки під копіювальний папір і підписувати кожний примірник. Потім вкладати перший примірник супровідної відомості до сумки, а саму сумку з грошовими знаками опломбувати таким чином, щоб пломба знаходилась якомога ближче до замка. Здавати сумку з грошовими знаками разом з накладною працівнику Охорони (підпункт 4.1.4).

Розділом 4.2. договору визначено обов'язки Банку, до яких належить, зокрема, приймати від працівника Охорони сумки з грошовими знаками і цінними паперами, перераховувати їх та зараховувати на рахунок "Власника" суму відповідно до супровідної відомості та доставленої суми (підпункт 4.2.2). Складати акти встановленої форми при виявленні в процесі перерахування сумки з грошовими знаками і цінними паперами "Власника" недостачі, або надлишку грошових знаків і цінних паперів, а також фальшивих неплатіжних знаків і монет. Акт є безспірним і обов'язковим для сторін (підпункт 4.2.3).

Підпунктом 3.1.5 договору встановлено, що у випадку виявлення недостачі Банк списує суму недостачі з поточного рахунку Власника.

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін прав та обов'язків, визначених ним.

Судами двох інстанцій з'ясовано, що 26.03.2006р. позивачем згідно супровідної відомості №18 від 26.03.2006р. було зараховано на поточний рахунок відповідача 4850,0 грн. грошової виручки, яка була доставлена Банку Охороною на підставі договору. Після зарахування коштів у сумі 4850,0 грн. на поточний рахунок відповідача, 27.03.2006р. при перерахуванні грошової виручки, що знаходилась в інкасаторській сумці №18, яка належить магазину відповідача №15 "Ятрань", посадовими особами позивача встановлено, що зарахуванню підлягала сума 3450,0 грн., тобто було виявлено недостачу у сумі 1400,0 грн., про що був оформлений Акт на лицьовій стороні супровідної відомості про суму недостачі.

Таким чином, предметом даного позову є стягнення з відповідача збитків, а підставою - зарахування позивачем на рахунок відповідача 1400,0 грн., які належать банку. Вказану суму позивач вважає недостачею, виявленою після повторного перерахування позивачем грошової виручки, переданої відповідачем інкасаторською сумкою №18, яка належить магазину відповідача №15 "Ятрань".

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що заподіяні йому відповідачем збитки у суму 1400,0 грн. підлягають стягненню з останнього на підставі ст.ст.16, 22, 611, 612, 1166, 1172 ЦК України.

Разом з тим, посилання позивача на ст.ст.1166, 1172 ЦК України, які визначають підстави відповідальності за завдану майнову шкоду у позадоговірних відносинах, тобто деліктних зобов'язаннях, є помилковим, оскільки у даному випадку правовідносини сторін виникли на підставі договору, відповідальність за невиконання або неналежне виконання якого, передбачена главою 51 ЦК України.

Стаття 614 ЦК України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань покладається при наявності вини (умислу або необережності).

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Проте,  притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб’єкт та об’єкт правопорушення, а також суб’єктивна та об’єктивна сторони.

Суб’єктом цивільного правопорушення є боржник, а об’єктом правопорушення –зобов’язальні правовідносини кредитора та боржника. Суб’єктивну сторону становить вина боржника, а об’єктивну –протиправна  поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов’язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв’язок між протиправною поведінкою боржника та збитками.  За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов’язки сторін у справі та складаються з фактів, - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує  заперечення проти позову.

Згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть  підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, за умовами договору Банк зобов'язаний здійснити перерахування прийнятих від Охорони сумок Власника з грошовими знаками і цінним паперами, а у разі виявлення в процесі такого перерахування недостачі скласти акт встановленої форми, який, у свою чергу є безспірним і обов'язковим для сторін.

Пунктом 1.1. договору сторони визначили, що інкасація грошових знаків проводиться відповідно до вимог Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. №520 та Інструкції про порядок інкасації Службою інкасації, охорони грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, Державної служби охорони при МВС України, узгодженої з Національним банком України, затвердженої наказом МВС України від 23.09.1007р. №643.

Згідно пункту 2.6. глави 2 розділу V Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України (у редакції, чинній на час виявлення недостачі), про результати перерахування готівки і цінностей, що є  в сумці (мішку), складається відповідний акт у трьох примірниках. Він має бути засвідчений підписами всіх осіб, які були присутні під час прийняття і перерахування готівки та цінностей. В акті зазначаються дата прийняття і розкриття суми (мішка), їх номер, за якою організацією вона закріплена, яким, у якому приміщенні та в чиїй присутності проведено перерахування, які пошкодження були виявлені, у якій упаковці була готівка і цінності, зазначаються сума вкладеної готівки і цінностей за записами даних супровідного документа і сума, яка фактично була виявлена в сумці (мішку) за видами і вартостями цінностей.

Перший примірник акта залишається в установі банку разом зі супровідним документом, другий –з повідомленням про факт недостачі цінностей і речовими доказами у разі потреби передається правоохоронним органам, третій –надсилається організації, яка здала цінності інкасатору.

Проте, як вірно встановлено судами двох інстанцій, в супереч приписам статей 33, 34 ГПК України, позивач не довів належними доказами, що недостача сталася з вини відповідача.  Як свідчать матеріали справи та встановлено судами двох інстанцій, 26.03.2006р.  Банком була прийнята сума 4 850,0 грн. повністю, про що свідчать підписи касира і контролера банку, вчинені на супровідній відомості №18 від 26.03.2006р (а.с.20).

Таким чином, саме позивач не дотримався обумовленого договором та названою Інструкцією порядку приймання, перерахування готівки та своєчасного складання відповідного акта при виявленні недостачі, чим позбавив себе можливості надати суду належні докази, що мали засвідчити наявність недостачі готівки.

Отже, посилання скаржника на складений наступного дня –27.03.2006р. тими же касиром і контролером акт від 27.03.2006р. про те, що при розкритті сумки й перерахунку вкладень виявилось 3420,0 грн.,  а нестача -  1400,0 грн., є безпідставним. Тим більше, що відповідно до умов розділу 4.2. договору, банк мав зарахувати на рахунок відповідача суму, яка б відповідала як супровідній відомості, так і доставленій Охороною сумі.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" в особі філії в м.Кривому Розі залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. у справі №9/152  - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій