ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04.10.07                                                                                           Справа№ 2/1896-10/375

За позовом:   Управління Пенсійного фонду України в Сколівському  районі, м. Сколе

До відповідача:  Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сколівському районі, м.Сколе

Про  спонукання до вчинення дій

Суддя  :  О.І.Довга

Секретар  :   С.М.Яремчук

Представники:

від позивача:         Любас Л.М. –гол. спец. юрисконсульт

від відповідача:     Музика М.В. –начальник юридичного  відділу

Права та обов‘язки сторонам роз‘яснено у відповідності до ст.ст.48,51 КАС України.

Суть спору:

У відповідності до ч.1 п.7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29-32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963р.), позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв‘язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позов заявлено  Управлінням Пенсійного фонду України в Сколівському  районі, м. Сколе про зобов‘язання  Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України  в Сколівському  районі, м. Сколе  включити в Акт  звірки  виплачену  управлінням ПФУ в Сколівському  районі  допомогу на похованні в сумі 574,86 грн.

Ухвалою суду від 08.12.2006р.  відкрито провадження у справі .

Розгляд  справи неодноразово відкладався з причин, наведених у відповідних  ухвалах суду.  За клопотанням  представників сторін, справу розглянуто у більш тривалий термін, ніж  встановлено ст. 122 КАС України.

Представник  позивача в судове засідання з‘явився, ствердив, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у тому, щоб  включити в Акт звірки  виплачену допомогу на поховання.  Позовні вимоги підтримав  з підстав, викладених у  позовній заяві.

Представник  відповідача  проти позову заперечив з підстав, викладених у  запереченні проти адміністративного позову від 15.01.2007 р.

По суті позовних вимог повідомив  суду  наступне:

Згідно із ст.21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) повинен відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати, в т.ч. організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Цією статтею зазначено, що всі страхові виплати мають бути пов'язані з ушкодженням здоров'я застрахованої особи, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Тобто основною вимогою для проведення відшкодування шкоди є настання страхового випадку.

Відповідно до п.9 ст.34 Закону причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватись висновками відповідних медичних закладів.

Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня   втрати   професійної   працездатності   у   відсотках   працівникам,   яким  заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом МОЗ України від 22.11.1995 року №212 (із змінами) передбачено, що встановлення причинного зв'язку смерті інвалідів з наслідками раніше отриманого каліцтва чи професійним захворюванням покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК).

Постановою КМУ від 11.07.2001 року №826 "Про затвердження порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання" із змінами, внесеними постановою КМУ від 25.08.2004 року №1112, та постановою правління Фонду від 06.03.2006 року №13 передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування.

Тобто, вказані постанови визначають обов'язок Фонду відшкодовувати витрати на поховання, в т.ч. і виплату допомоги на поховання лише у тому випадку, якщо смерть настала за наслідками отриманого нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що, в свою чергу, підтверджується висновком спеціальних медичних закладів.

В даному випадку висновок про причинно-наслідковий зв'язок між смертю потерпілих та отриманою виробничою травмою у особовій справі відсутній, а отже відділення Фонду не вбачає підстав для включення допомоги на поховання в сумі 574,86 грн. до акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Посилання позивача на п.4 Порядку відшкодування Фондом Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання як підставу відшкодування вказаної суми є необгрунтованим, оскільки в цьому пункті зазначено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються не тільки відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", а й відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і постанов Кабінету Міністрів України.

Закон і постанова КМУ від 11.07.2001 року №826 пов'язують проведення відшкодування шкоди Фондом, в т.ч. і витрат на поховання лише за наявності страхового випадку. Смерть потерпілого внаслідок загального захворювання не є страховим випадком державного соціального страхування і, відповідно, не є підставою для проведення Фондом відшкодування зазначених сум.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників  сторін,  встановив наступне:

Механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов‘язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв‘язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено „Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов‘язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв‘язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання”, що затверджений спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697.

Пунктом 5 згаданого Порядку визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду України щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв‘язку із втратою годувальника, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі акта щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності та пенсій у зв‘язку із втратою годувальника, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. На підставі акту звірення витрат проводиться відшкодування виплачених сум пенсій на централізованому рівні.

Однак, Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та Професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв‘язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та  професійних  захворювань від 4 березня  2003 року  № 5-4/4, не

врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

В свою чергу, у разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про спонукання до вчинення дій.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов‘язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв‘язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України „Про загальнообов‘язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов‘язаних з виконанням ними трудових обов‘язків.

Таким чином, вимога про спонукання до вчинення дій не врегульовує спірних відносин, які виникли в даному випадку, так як встановлений порядок підписання актів звірки розрахунків розрахований на відсутність спору.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивачем обрано спосіб захисту, який, в даному випадку, не врегулює спірних правовідносин, а тому позов до задоволення не підлягає.

У відповідності до вимог ст.94 КАС України, витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В  позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                 О.І.Довга

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова вступає в законну силу відповідно до ст.254 КАС України, після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І „Апеляційне провадження” Розділу ІV КАС України.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти  днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України –з дня складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Довга О.І.