ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

26.10.07                                                                                           Справа№ 28/281 А

12 год 25 хв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс”, м. Львів

до відповідача 1: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 2: Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі  м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, м. Львів

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 14.02.2007 року № /0/3676 та стягнення суми бюджетної заборгованості  з податку на додану вартість в розмірі 211956,18 грн.

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача:  Босак О.Є. - представник

Від відповідача 1: Мельничук В.А. –головний державний податковий інспектор, Навроцький  А.І. - головний державний податковий інспектор

Від відповідача 2:  Брич Н.В. –головний спеціаліст

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова та до Головного управління державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 14.02.2007 року № /0/3676 та стягнення суми бюджетної заборгованості  з податку на додану вартість в розмірі 211956,18 грн.

Хід розгляду справи наведений у відповідних ухвалах суду.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які навів у  позовній заяві та додатковому  поясненні. Позивач зазначає, що сума податку на додану вартість, яка була включена Позивачем в попередніх звітних періодах до складу податкового кредиту декларувалась до бюджетного відшкодування в сумах, що відповідали фактичній сплаті податку на додану вартість, у попередньому  податковому періоді в складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідало нормам п.п. «а»п.7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» згідно якої бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).  Крім того, Позивач вказує на те, що перевіряючими не заперечується фактичний розмір сплати податку на додану вартість в попередньому податковому періоді та правомірність формування сум податкового кредиту. Тому, по переконанню Позивача, Відповідачем неправомірно визначено ТзОВ “Юрок-плюс” спірним податковим повідомленням-рішенням суму завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

За таких обставин, на думку представників Позивача спірне податкове повідомлення-рішення повинно бути визнано судом нечинним, а неправомірно зменшена сума бюджетного відшкодування підлягає стягненню з Державного бюджету на користь Позивача-ТзОВ “Юрок плюс”.

Відповідач-1 надав суду письмове заперечення на позовну заяву, яким заперечив позовні вимоги. Представники Відповідача-1 у судових засіданнях позовні вимоги також заперечили, мотивуючи це тим, що ТзОВ “Юрок плюс” завищено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за грудень 2006р. на суму 211956,18 грн. Зокрема, Відповідач 1 вказує на те, що до розрахунку суми бюджетного відшкодування платник податку може врахувати із суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 Декларації з ПДВ) ті суми податку, які фактично сплачені у такому ж податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) грошовими коштами (у тому числі авансом), включаючи суми податку, які фактично були сплачені у такому ж попередньому податковому періоді при ввезенні на митну територію України товарів (супутніх послуг), у тому числі і суми ПДВ, які були сплачені грошовими коштами у такому попередньому податковому періоді як погашення податкового векселя, виданого при імпорті товарів.

Окрім того, Відповідач 1 вказує на відсутність предмету спору, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається на думку останнього відкликаним. Крім того,  Відповідач-1 вважає, що позовна вимога Позивача про стягнення з Державного бюджету суми заборгованості з податку на додану вартість не може бути предметом розгляду даної справи одночасно з позовною вимогою про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Відповідач 2 в поданому суду письмовому відзиві по справі, вказав на те, що відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється територіальними органами Державного казначейства за висновками податкових органів або за рішенням суду за місцем реєстрації платника податку. Відповідач-2 не несе відповідальності за діяльність тих чи інших органів, уповноважених видавати розпорядчі документи на проведення стягнення з державного бюджету.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, податкові та видаткові накладні, податкові декларації, матеріали зустрічних перевірок та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

26.10.2007 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 31.10.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які з”явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

12.02.2007р. за результатами невиїзної позапланової перевірки  ТзОВ “Юрок плюс” з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок сум податку на додану вартість за грудень 2006р., що проводилась головним державним податковим ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Перетятко Г.В., було складено акт №238/121/23-031/30994872.

В п.3 описової частини акту перевірки  встановлено, що згідно з поданою ТзОВ «Юрок плюс»податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2006р. та розрахунком суми бюджетного відшкодування сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок за грудень 2006р. складає 515143,00 грн. Згідно з даними декларацій залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (р.24 декларації), складає 1301478,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 податкової декларації попереднього податкового періоду) складає за листопад 2006р. 715455,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) рядок 25 декларації по ПДВ 515143,00 грн.

Згідно п.1 висновку акту перевірки Відповідачем 1 зроблено висновок про те, що сума ПДВ, що підлягатиме відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, після отримання матеріалів зустрічних перевірок складає 303183,82 грн.

Згідно п.2 висновку акту перевірки Відповідачем 1 зроблено висновок про те, що в порушення п.п. 7.7.1 п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” ТзОВ “Юрок плюс” завищено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за грудень 2006р. на 211956,18 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, начальником ДПІ у Шевченківському районі м. Львова було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/3676 від 14.02.2007р., яким на підставі п.п. “б”, “в”, п.п. 4.2.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. та відповідно до п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість ТзОВ “Юрок плюс” в розмірі 211956,18 грн. за грудень 2006 року.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються п.п. 7.7 ст. Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З аналізу вищевказаних правових норм Закону України «Про податок на додану вартість», вбачається, що законодавець ставить в залежність розмір бюджетного відшкодування від розміру фактичної сплати податку на додану вартість в попередньому періоді постачальникам товарів.

Відповідач-1 покликається на те, що згідно реєстрів отриманих податкових накладних, реєстрів платіжних доручень, сума податкового кредиту за листопад 2006р., оплачена в листопаді 2006р. складає 303186,82 грн. На думку Відповідача-1, Позивач не мав права на бюджетне відшкодування в частині 211956,18 грн., а тому по переконанню Відповідача-1 сума податку на додану вартість зайво включена Позивачем до складу бюджетного відшкодування в декларації за грудень 2006р. повинна бути віднесена до залишку від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду (рядок 26 декларації з ПДВ).

Як вбачається з додатка 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, в рядок 3 розрахунку суми бюджетного відшкодування підлягає включенню показник «Сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)».

Відповідач-1 також вказує на те, що при заповненні рядка 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування платник податку може врахувати із суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 Декларації з ПДВ) ті суми податку, які фактично сплачені у такому ж податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) грошовими коштами (у тому числі авансом), включаючи суми податку, які фактично сули сплачені у такому ж попередньому податковому періоді при ввезенні на митну територію України товарів (супутніх послуг), у тому числі і суми ПДВ, які були сплачені грошовими коштами у такому попередньому податковому періоді як погашення податкового векселя, виданого при імпорті товарів.

В свою чергу, як встановлено судом з податкової декларації з податку на додану вартість ТзОВ «Юрок плюс»та розрахунку бюджетного відшкодування за грудень 2006р. сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 податкової декларації попереднього податкового періоду) складає за листопад 2006р. 715455,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) рядок 25 декларації по ПДВ 515143,00 грн. Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок за грудень 2006р. задекларована Позивачем в розмірі 515143,00 грн.

Як встановлено судом, Позивачем також було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації) в розмірі 515143,00 грн. на банківський рахунок Позивача.

Позивачем надано суду реєстр платіжних доручень про оплату вартості отриманих товарів (послуг) за листопад 2006р. Як вбачається з вказаного реєстру, Позивачем здійснено сплату податку на додану вартість в складі вартості товарів (робіт, послуг) в розмірі 515143,00 грн., що відповідає даним податкової декларації та розрахунку бюджетного відшкодування за грудень 2006р.

Відповідачем-1 в акті перевірки та поданому відзиві на позовну заяву не заперечується факту сплати загальної суми податку на додану вартість, що була сплачена Позивачем в попередньому податковому періоді-в листопаді 2006р. в розмірі 515143,00 грн. Відповідачем-1 також не заперечується правомірність формування Позивачем суми податкового кредиту.

Отже, зміст суперечності правових позицій сторін полягає при застосуванні норми п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»і Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість в частині визначення показника рядка 3 форми додатку №3 розрахунку бюджетного відшкодування, який відповідно впливає на визначення величини суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

При здійсненні правового аналізу та співставлення норми п.п. «а»п.п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»з положенням Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997р. N166 (у редакції наказу від 15 червня 2005р. N 213) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005р. за N 702/10982, в частині заповнення рядка 3 форми додатку №3 розрахунку бюджетного відшкодування, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону  України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.           Як зазначалось вище, згідно п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг). Аналогічно відповідно до п.5.12.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, норма п.п. «а»п. 7.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», забезпечує право платника на отримання бюджетного відшкодування, та встановлює залежність розміру такого відшкодування лише від суми від»ємного значення суми ПДВ та суми оплати такого податку в складі суми товару постачальникам незалежно від дати формування податкового кредиту в складі такого від’ємного значення.

Згідно з Порядком заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997р. N166, останній затверджено відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість". Отже, вказаний Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість прийнято у відповідності та на виконання норм Закону України «Про податок на додану вартість»та для реалізації визначених у нормах Закону прав і обов’язків платників податків.

Однак, з огляду на викладене, рядок 3 форми додатка 3 (розрахунок суми бюджетного відшкодування) до декларації з податку на додану вартість істотно обмежує обсяг права платника податку на отримання суми бюджетного відшкодування встановлене нормою п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки норма Закону не ставить в залежність розмір бюджетного відшкодування від моменту виникнення податкового кредиту у платника.

При цьому, в нормі п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»при визначенні суми бюджетного відшкодування, законодавець не розділяє поняття податкового кредиту попереднього податкового періоду та періодів, що передували попередньому, а визначає його як від’ємне значення.

Зважаючи на викладене, застосуванню до спірних правовідносин підлягає норма п.п. «а» п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що має вищу юридичну силу, а тому, при розрахунку бюджетного відшкодування, по переконанню суду, платник податку має право врахувати суми податку на додану вартість сплачену постачальникам за попередні періоди.

Таким чином, з огляду на те, що норми Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість є по своїй правовій природі підзаконним нормативним актом, то розмір бюджетного відшкодування при складанні розрахунку суми бюджетного відшкодування повинен відповідати обсягу прав платнику податків наданий нормою п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Крім того, Відповідач 1 в підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вказує на те, що Позивач не втратив право на включення зменшеної суми бюджетного відшкодування до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Однак, вказане на думку суду, не підтверджує правомірність висновку податкового органу  про включення цієї суми  до податкового  кредиту, оскільки Позивачем було обрано спосіб бюджетного відшкодування шляхом перерахування суми податку на банківський рахунок Позивача.

Відповідач 1 також вказує на те, що внаслідок адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення та прийняття нових податкових повідомлень-рішень, оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, а отже, на думку Відповідача 1 не може бути предметом спору.

Вказане твердження Відповідача-1 є необгрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п 6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:

а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків;

б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження;

в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом;

г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс;

д) податковий борг визнається безнадійним.

Як встановлено судом з матеріалів справи та відзиву Відповідача-1 на позовну заяву, оскаржуване податкове повідомлення-рішення в процесі адміністративного оскарження було залишено без змін.

В свою чергу, податкові повідомлення-рішення, що були прийняті в процесі адміністративного оскарження у відповідності до п.5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», направлялись Позивачу для узгодження граничних строків зменшення суми бюджетного відшкодування.

Окрім того, на думку Відповідача-1 позовна вимога Позивача про стягнення з Державного бюджету суми заборгованості з податку на додану вартість не може бути предметом розгляду даної справи, оскільки на даний час в картці особового рахунку відсутні відомості про підтвердження права Позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 211956,18 грн. за грудень 2006р.

Суд не погоджується з даним твердженням Відповідача-1, оскільки відповідно до п. 4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації, Державного казначейства України від 2 липня 1997 р. N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України, Державного казначейства Українивід 21 травня 2001 р. N200/86) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 червня 2001 р. за N489/5680, відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Окрім того, існування порушеного права, що підлягає судовому захисту, не залежить від наявності відповідних відомостей в картці особового рахунку такого платника податку.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач-1 не надав суду доказів правомірності прийняття ним спірного податкового повідомлення-рішення та порушення Позивачем норм Закону України “Про податок на додану вартість”. Наведене в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог ТзОВ “Юрок плюс”.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, стягнути з відповідача кошти. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 14.02.2007 року № /0/3676, яким  ТзОВ “Юрок плюс” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за 12 місяць  2006 року на суму 211956,18 грн, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Як наслідок, виходячи із змісту норм п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.6.2 „Порядку відшкодування податку на додану вартість” ( відповідно до якого платник податку має право в будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету) підлягає задоволенню і вимога про стягнення на користь ТзОВ “Юрок плюс”  бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 211956,18 грн.

Судові витрати у вигляді 3 грн. 40 коп. та 1700 грн. 00 коп. судового збору присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 98 158, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 14.02.2007 року № /0/3676.

3.          Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління  державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, м. Львів, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” (79024, м. Львів, вул. Жовківська, 63, ідентифікаційний ) бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 211956 грн 18 коп.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” (79024, м. Львів, вул. Жовківська, 63, ідентифікаційний код 30994872)  1703 грн. 40 коп. - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.