СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.12.07
Справа №  22/376д/07

Суддя   Скиданова Ю.О.

Позивач-1:

ОСОБА_1,  м. Запоріжжя, АДРЕСА_1,

Позивач-2:

ОСОБА_2,  м. Запоріжжя, АДРЕСА_2,

Відповідач-1:

ОСОБА_3,  м. Запоріжжя, АДРЕСА_3,

Відповідач-2:

ОСОБА_4,  м. Запоріжжя, АДРЕСА_4,

Відповідач-3:

ОСОБА_5,  м. Запоріжжя, АДРЕСА_5,

Відповідач-4:

ОСОБА_6,
м. Запоріжжя, АДРЕСА_6

Про:

визнання договору недійсним

Суддя      Скиданова Ю.О.

Представники сторін:

Від позивача-1:          ОСОБА_6 -довіреність №2-2367 від
02.11.2007 р.,

ОСОБА_1 -паспорт,
НОМЕР_1 від 21.11.21.11.1996 р.,

Від позивача-2:           ОСОБА_7 -довіреність №2-2381 від
02.11.2007 р.,

Від відповідача-1:  ОСОБА_8 -довіреність №КД-5804 від 02.11.2007
р.,

Від відповідача-2:  ОСОБА_8 -довіреність №КД-5805 від 02.11.2007
р.,

ОСОБА_4 -паспорт,
НОМЕР_2 від 22.04.1997 р.,

Від відповідача-3: ОСОБА_5
-паспорт, НОМЕР_3 від 30.10.1997 р.,

Від відповідача-4: ОСОБА_6
-паспорт, НОМЕР_4 від 11.12.1997 р.,

ОСОБА_9
-довіреність №2464 від 01.12.2006 р.

СУТНІСТЬ    СПОРУ:

Заявлені позовні вимоги про
визнання недійсним договору б/н від 17.12.2004 р., укладеного між ОСОБА_4,
ОСОБА_3(продавці), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупці) про купівлю-продаж часток у
статутному фонді ТОВ “ЕВРІКА” із застосуванням наслідків передбачених ст. 216
ЦК України.

Ухвалою суду від 05.10.2007 р.
порушено провадження у справі № 22/376д/07, судове засідання призначено на
05.11.2007 р.

Ухвалою господарського суду від
05.11.2007, в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався до
03.12.2007 р..

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 05.12.2007 р.

У судовому засіданні 05.12.2007 р.
представник позивачів надав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій просить суд  визнати
недійсним договір б/н від 17.12.2004 р., укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3
(продавці), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупці) про купівлю-продаж часток у статутному
фонді ТОВ “ЕВРІКА”.

Заява позивача про уточнення
позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, не порушує діючого
законодавства, прав та охоронюваних законом інтересів сторін учасників судового
процесу та інших осіб, тому судом приймаються до розгляду уточненні позовні
вимоги. Судом розглядаються уточнені позовні вимоги.

У судовому засіданні 30.07.2007 р.
розгляд справи судом закінчено, на підставі ст. 85 ГПК України,  суддею оголошено вступну та резолютивну
частину рішення рішення.

Представник позивачів у судових
засіданнях підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.
Обґрунтовує їх ст.ст. 1,4,53 Закону України “Про господарські товариства”, ст.
4 Закону України “Про власність”, ст.ст. 355, 356, 362, 525, 651 ЦК України,
ст. 207 ГК України. У судових засіданням представник позивачів пояснив, що  17.12.2004 р. між громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_3
(продавці), та  покупцями  ОСОБА_5, ОСОБА_6, було укладено договір
купівлі-продажу двох часток у статутному фонді ТОВ “ЕВРІКА”, що становить
45241,00 грн.. На момент укладення договору діяла ст. 53 Закону України в
редакції, за якою  учасник ТОВ може за
згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком
учасникам цього товариства, і якщо інше не передбачено  установчими документами, то і третім особам,
та у разі якщо учасники товариства не використали своє переважне право на придбання
частки учасника, який її відступив. При укладенні договору відповідача не було
враховано встановлені  норми зазначеної
статті, в результаті чого було порушено право позивачів на придбання часток у
статутному фонді ТОВ “ЕВРІКА”, у зв'язку з чим, позивачі просять суд  визнати
недійсним договір б/н від 17.12.2004 р., укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3
(продавці), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупці) про купівлю-продаж часток у статутному
фонді ТОВ “ЕВРІКА”.

Відповідач-1 та відповідач-2 проти
позовних вимог не заперечують, вважають що при укладенні договору
купівлі-продажу часток в статутному фонді ТОВ “ЕВРІКА”, що було укладено між
ОСОБА_4, ОСОБА_3(продавці), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупці) було порушено норми
діючого законодавства у зв'язку з чим, цей договір  повинно бути визнано недійним.

02.11.2007 р. на адресу суду від
відповідача-3 та відповідача-4 надійшов письмовий відзив на позовну заяву (вх.
№02-6/25989). Відповідач-3 та відповідач-4 заперечують проти позовних вимог,
свою правову позицію обґрунтовують тим, що виходячи з аналізу норм  Цивільного кодексу України та Закону України
“Про господарські товариства”, у разі відчуження учасником товариства своєї
долі в статутному фонді ТОВ іншим особам згоди на це учасників товариства не
вимагається.   Відповідача-3, -4
вважають, що позивачі помилково вважають, що до цих правовідносин повинно бути
застосовано норми ст. 53 Закону України “Про господарські товариства”, оскільки
як зазначеною статтею так і ст. 147 ЦК України врегульовано одні й ті самі
правовідносини, а саме ті які виникають при відступлені  учасником товариства своєї долі в статутному
капіталі іншому учаснику або  третім
особам.  При цьому на думку, відповідачів
3, 4 ст. 53 Закону України “Про господарські товариства суперечить  ст. 147 ЦК України, оскільки ЦК України
набрав чинності пізніше та його норми є приоритетними відносно законів, то
повинні бути застосовані його норми, відповідно до яких  згоди на відчуження учасниками товариства
своєї частки у статутному капіталі від інших учасників товариства не
вимагається. Крім того, відповідачі 3, 4 звертають увагу суду на той факт, що
відповідач-1 та відповідач-2 зверталися до приватного нотаріусу з заявою про
повідомленні інших учасників товариства про їх бажання реалізувати свої дві
частки статутного форду ТОВ “ЕВРІКА”, а тому не можна вважати що були порушені
права позивачів, оскільки вони знали про реалізацію часток.   На підставі зазначеного, відповідач-3 та
відповідач-4 просять суд у задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи проводився при
застосуванні технічних засобів фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що учасниками товариства з обмеженою
відповідальністю “ЕВРІКА”, відповідно до його статуту в редакції 2000 р.,   є наступні громадяни, які підписали
установчий договір: ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_2.

Відповідно до п.  3.4.
статуту ТОВ “ЕВРІКА” в редакції від 2000 р. для забезпечення діяльності
товариства створюється статутний фонд  у
розмірі 136264,20 грн. Статутний фонд поділено на шість часток. Одна частка
дорівнює 22710,70 грн..

17.12.2004 р.  між громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_3(продавці,
відповідачі-1,-2 по справі) та громадянами
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (покупці, відповідача-3, -4 по справі), було
укладено  Договір  (надалі Договір), відповідно до умов п.1.1.
якого  продавці зобов'язалися передати у
власність покупців, а покупці
зобов'язалися прийняти належні продавцям дві частки у статутному фонді
товариства з обмеженою відповідальністю “ЕВРІКА”, що становить 45421,40 грн..

Відповідно до п.2.1. Договору, за
домовленістю сторін купівля-продаж здійснилася за 13600,00 грн.. Зазначену
суму  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одержали від
покупців  готівкою повністю до  підписання цього договору, будь яких
матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продані частки, вони
до покупців не мали.

В матеріалах справи містяться  заяви від 18.10.2004 р.  ОСОБА_4 (зареєстрована в реєстрі за №970-973)
та ОСОБА_3 (зареєстрована в реєстрі за №974-977), якими вони просили приватного
нотаріусу Запорізького  нотаріального
округу ОСОБА_12  передати ОСОБА_10,
ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_2, які є  учасниками
ТОВ “ЕВРІКА”  заяву про те що вони  продають належні їм частки у статутному фонді
ТОВ “ЕВРІКА”, що становить 22710,70 грн. за 6800,00 грн.  за кожну частку.

На запит суду від 05.11.2007 р.
приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу  ОСОБА_12
надав відповідь ( вих. №66/2-25 від 15.11.2007 р.) в якому повідомив суд,
що  ним дійсно 18.10.2004 р. було
зареєстровано заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про  передачу  ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_2, які
є  учасниками ТОВ “ЕВРІКА”  повідомлення
про продаж належних заявникам часток у статутному фонді ТОВ “ЕВРІКА”. На
підтвердження вручення вищезгаданих заяв гр.. ОСОБА_2 та ОСОБА_10  були одержані повідомлення про вручення
поштового відправлення, які знаходяться
у справі нотаріуса №2-19 за 2004 р.. Конверти із  заявами на ім'я гр. ОСОБА_11   були повернуті на адресу нотаріуса  з позначкою працівника органу зв'язку про
відмову адресата від їх одержання. Конверти з заявами на ім'я гр. ОСОБА_1 були
повернуті на адресу нотаріусу з позначкою працівника органу зв'язку  про прийняття за наполяганням клієнта.

Розглянувши матеріали справи у їх
сукупності суд вирішив позов задовольнити на підставі наступного.

Кожна особа має право  звернутися до суду за захистом свого
особистого  немайнового або майнового
права та інтересу. Одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним ( п.2
ч.2. ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1  ст. 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є  недодержання
в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою -
третьою,  п'ятою та  шостою
статті  203  цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК, зміст
правочину не може суперечити цивільному кодексу України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 11 ЦК України:
цивільні права та обов'язки
виникають  із  дій
осіб,  що передбачені актами
цивільного законодавства,  а також із дій
осіб, що  не  передбачені
цими  актами,  але
за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки.  Підставами
виникнення   цивільних  прав
та  обов'язків, зокрема, є:
договори та інші правочини.

Згідно ст. 626  ЦК України:
договором   є   домовленість   двох
або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, якщо буде встановлено,
що  такий правочин суперечить  законові
він може бути визнаний судом недійсним (п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 зі змінами “Про судову практику
визнання  угод недійсними”).

Правові відносини сторін
регулюються Цивільним кодексом України та Законом України “Про господарські
товариства”.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 147
Цивільного кодексу України, учасник товариства
з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином
відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком
учасникам  цього товариства.  Відчуження учасником  товариства
з обмеженою відповідальністю
своєї частки  (її частини) третім
особам допускається, якщо інше  не
встановлено статутом  товариства. Учасник
товариства  користується переважним
правом купівлі частки (її частини)
учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства
чи домовленістю між  учасниками не
встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за
ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонується для продажу
третім особам. Якщо учасник товариства не скористувався своїм переважним правом
протягом м'ясця з дня повідомлення про
намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку,
встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка
(її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Спеціальним законом, який регулює
діяльність  товариств з обмеженою
відповідальністю, є Закон України “Про господарські товариства”.

На момент укладення між
відповідачами спірного Договору, ст. 53 Закону України “Про господарські
товариства” діяла в наступній редакції: учасник товариства з обмеженою
відповідальності може за згодою  решти
учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам
цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими документами, то і
третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом  придбання
частки  (її частини) учасника,
який її відступив , пропорційно їх
часткам у статутному фонді товариства або іншому погодженому між ними
розмірі.

Вивчивши матеріали справи суд
дійшов висновку, що при укладенні спірного Договору відповідачами не було
враховано діючої на той момент ст. 53 Закону України “Про господарські
товариства”, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в порядку ст. 33 ГПК України не надали суду
доказів того що ними було отримано згоду всіх учасників товариства на продаж їх
часток в статному фонді, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що уклавши
спірний договір відповідачі  фактично
порушили вимоги діючого на той момент законодавства та переважне право
позивачів на придбання зазначених двох часток статутного фонду ТОВ “ЕВРІКА”, у
зв'язку з чим договір  від 17.12.2004 р.
є недійсним.

Згідно з ст.49 ГПК України  судові витрати покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 49, ст.ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати  недійсним договір б/н укладений 17 грудня
2004 р. між продавцями гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та покупцями гр. ОСОБА_5, гр.
ОСОБА_6 про куплю-продажу двох часток у статутному фонді товариства з обмеженою
відповідальністю “ЕВРІКА”.

3.          Стягнути з ОСОБА_3 (м. Запоріжжя,
АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1(м. Запоріжжя, АДРЕСА_1) 21,25 грн. державного
мита, 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Видати наказ.

4.          Стягнути з ОСОБА_4 (м. Запоріжжя,
АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1(м. Запоріжжя, АДРЕСА_1) 21,25 грн. державного
мита, 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Видати наказ.

5.          Стягнути з ОСОБА_5 (м. Запоріжжя,
АДРЕСА_5) на користь ОСОБА_1(м. Запоріжжя, АДРЕСА_1) 21,25 грн. державного
мита, 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Видати наказ.

6.          Стягнути з ОСОБА_6 (м. Запоріжжя,
АДРЕСА_6)  на користь ОСОБА_1(м.
Запоріжжя, АДРЕСА_1) 21,25 грн. державного мита, 29,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Рішення господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення оформлено і підписано згідно
з вимогами ст. 84  ГПК України  17.12.2007 р.

Суддя
Ю. О. Скиданова