ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"01" жовтня 2007 р.                                                                  Справа №  7/283

За позовом заступника прокурора м.Рівне в інтересах держави в особі державної податкової інспекції у м.Рівне

до відповідача акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика»

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Стан»

-          про визнання недійсним господарського зобов'язання та стягнення в доход держави про- дукції на суму 5081900 грн.

Суддя  Маціщук А. В.

при секретареві Сергатюк О.В.

За участю представників сторін :

від поз.- держ.податк.інспектор Прищепа О.С./пост.дор.№ 452/10-32 від 11.01.07 р./, ст.оперуповноваж.Ярмолка І.В./пост.дов.№ 41956/10-15 від 18.09.07 р./

від відп.- дир.Петрук В.Т., пред-ки Білошкурський О.В./пост.дор.№ 288 від 17.09.07 р./ і Висоцька Т.А./пост.дов.№ 285 від 17.09.07 р./

прокурор Воробей С.А.

Прокурор у позовній заяві просить визнати недійсними господарські зобов’язання, які вчинені на підставі договорів купівлі-продажу №№ 1/2907, 2/2907, 3/2907 від 29.07.05 р., укладених товариством з обмеженою відповідальністю «Стан»та акціонерним виробничо-комерційним товариством відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика», як такі, що суперечать інтересам держави і суспільства. Також у позовній заяві просить стягнути з акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика» в доход держави 29 метричних тон ядра горіху грецького на суму 1 500 тис.грн., 350 метричних тон плодів люпину на суму 1 389 тис.грн., 700 метричних тон насіння гірчиці жовтої на суму 2192,4 тис.грн., а всього –на загальну суму 5 081,9 тис.грн., які були отримані від ТОВ “Стан” на виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу.

Підставою позовних вимог у позові зазначено про укладення ТОВ «Стан»угоди про продаж горіху грецького, люпину та гірчиці жовтої з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, поскільки посадовими особами цього товариства в скороченій формі декларації з податку на додану вартість за липень 2005 року відображені недостовірні дані щодо вирощування горіху грецького, люпину та гірчиці жовтої протягом 2003-2006 р.р., тоді як підприємство ТОВ «Стан»за даними управління агропромислового розвитку Вознесенської райдержадміністрації та Новосілківської і Прибужанської сільських рад не вирощувало зазначених сільськогосподарських культур. Прокурор у позовній заяві зазначає, що внаслідок таких дій ТОВ «Стан»безпідставно одержало кошти (податок на додану вартість) на спецрахунок для власного використання для ведення господарської діяльності всупереч нормам п.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість». За додатковими поясненнями, наданими суду позивачем, така сума становить 846983,33 грн. за даними податкових накладних.

У додаткових поясненнях, наданих суду позивачем, міститься також посилання на самостійно виконані відповідачем ТОВ «Стан»статистичні звіти, за даними яких підтверджено, що сільськогосподарські культури, які були предметом договорів купівлі-продажу з Рівненською кондитерською фабрикою, не вирощувались товариством «Стан».

Відповідач акціонерне виробничо-комерційне товариство відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика»заперечує проти позову, вважає, що укладені відповідачами договори відповідають нормам Цивільного і Господарського кодексів України, і порушень податкового обліку і віднесення до податкової звітності відповідних сум валового доходу, валових витрат, податкового зобов'язання зі сплати ПДВ і податкового кредиту при виконанні договорів №№ 1/2907, 2/2907, 3/2907 від 29.07.05 р. не встановлено державною податковою інспекцією у Суворівському районі м.Одеси за результатами комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Стан»за період з 01.10.04 р. по 01.01.06 р., на підтвердження чого відповідач посилається на акти № 2338/23-20/30709581 від 28.04.06 р. і № 504/23-00/00382214 від 21.08.06 р.

Крім того, відповідач вважає, що спір, який є предметом розгляду у справі № 7/283, не відноситься до сфери публічно-правових відносин і на нього не поширюється юрисдикція адміністративних судів, тому просить закрити провадження у справі.

Відповідач ТОВ «Стан»заперечує проти позову, поскільки вважає, що є недоведеним укладення договорів №№ 1/2907, 2/2907, 3/2907 від 29.07.05 р. з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також - з огляду на відсутність доказів податкової заборгованності.

В судове засідання 01.10.07 р. представник відповідача ТОВ «Стан»не з'явився. Телеграмою /а.с.146/ відповідач повідомив суд про відрядження представника для збору первинних документів і просить відкласти розгляд справи. Таке клопотання суд вважає необгрунтованим, поскільки викладене у телеграмі нічим не підтверджено, і поважних причин неприбуття в судове засідання представника сторони не вбачає, тому вирішує спір в даному судовому засіданні з урахуванням норм ч.2 ст.128, ст.122 КАС України та тієї обставини, що відповідачеві була надана можливість в розумні і достатні строки  представити суду докази в обгрунтування своїх заперечень на позов.

Судом встановлено слідуюче.

29.07.05 р. відповідачі уклали договори №№ 1/2907, 2/2907, 3/2907, за умовами яких товариство з обмеженою відповідальністю «Стан»продає акціонерному виробничо-комерційному товариству відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика»29 метричних тон ядра горіху грецького на суму 1 500 тис.грн., 350 метричних тон плодів люпину на суму 1 389 тис.грн., 700 метричних тон насіння гірчиці жовтої на суму 2192,4 тис.грн., а всього –товар на загальну суму 5 081,9 тис.грн.

Виконання сторонами цих договорів підтверджено первинними документами - накладними №№ 1/2907, 2/2907, 3/2907 від 29.07.05 р. та відповідними податковими накладними, виписаними продавцем ТОВ „Стан”/а.с.12-22/. На момент здійснення здійснення господарської операції ТОВ «Стан» перебувало на обліку у податкового органу як платник податків.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками госпо-дарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині за ст.207 ГК України.

Під господарським зобов'язанням згідно зі ст.173 ГК України слід розуміти взаємодію суб'єктів господарювання, наділених взаємними правами і обов'язками. Інтереси управненої і зобов'язаної сторін, учасників господарського зобов'язання, підпорядковані меті досягнення єдиного економічного результату.

Необхідними умовами для визнання господарського зобов'язання недійсним відповідно до ст.207 ГК України та застосування наслідків за ст.208 ГК України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність наміру хоча б однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. До угод, які мають на меті порушення інтересів держави відносяться є угоди, спрямовані на ухилення від оподаткування. Наявність наміру у сторін /сторони/ означає, що вони, виходячи із обставин справи, усвідомлювали протиправність господарського зобов'язання, суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової особи або іншої фізичної особи, що підписали договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. Тобто –умисел юридичної особи на ухилення від оподаткування може бути встановлено не інакше як через наявність у діях посадової особи, що діяла /уклала договір тощо/ від імені юридичної особи, умислу на ухилення від оподаткування - вини, що встановлена обвинувальним вироком суду.

Згідно з нормами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок в кримінальній справі є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалений вирок, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вищезазначені договори від імені ТОВ «Стан»підписані директором Садиревим В.В. Цією ж особою підписані податкові накладні. Умисел цієї фізичної особи чи інших посадо-вих осіб товариства «Стан»на протиправні наслідки прокурором і позивачем не доведений, тоді як згідно зі ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином, прокурор і позивач не довели можливість кваліфікувати дії відповідачів, зокрема –відповідача ТОВ «Стан», як навмисне укладання угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Разом з тим, стверджуючи про те, що договори укладені відповідачем ТОВ “Стан” з метою несплати податку, тобто з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, прокурор і позивач мали довести факт існування та несплати податкового зобов’язання. Відповідно до вимог п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань. Пунктом 4.3 статті 4 зазначеного Закону передбачено випадки визначення контролюючим органом  суми податкового зобов’язання за непрямими методами.

Державною податковою інспекцією у Суворівському районі м.Одеси за результатами комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства товариством з обмеженою відповідальністю «Стан»за період з 01.10.04 р. по 01.01.06 р. не встановлено порушень щодо правильності визначеня повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за 2005 рік від сільськогосподарської діяльності, на підтвердження чого відповідач посилається на акт        № 2338/23-20/30709581 від 28.04.06 р. Згідно з п.п.2.6-2.7 цього акту здійснювались у встановлені строки перерахування коштів на спец рахунок для акумуляції ПДВ згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 271 від 26.02.99 р. і вибірковою документальною перевіркою вимог ст.ст.4,6,7 Закону України „Про податок на додану вартість” порушень не встановлено /а.с.102-103/. Відповідно –податковою інспекцією визначення суми податкового зобов’язання підприємству не здійснювалось, і в межах даної справи визначатись не може.

З огляду на вищезазначений порядок визначення суми податкового зобов’язання є необгрунтованими твердження прокурора про те, що посадовими особами ТОВ „Стан” в податковій звітності з податку на додану вартість в період за липень 2005 року відображались недостовірні дані, і це в наступному призвело до безпідставного заволодіння ТзОВ „Стан” коштів в сумі 1016,38 тис.грн.

З урахуванням наведеного та норм ст.70 КАС України не є допустимими доказами порушення податкового законодавства з боку ТОВ „Стан” листи Новосілківської сільської ради, виконкому Прибужанської сільської ради Миколаївської області, управління агропромислового розвитку Вознесенської райдержадміністрації та Вознесенського районного відділу земельних ресурсів про те, що відповідач ТОВ „Стан” протягом 2003-2006 р.р. не вирощувало на орендованих землях такої сільгосппродукції як люпин і горіх волоський, а також –не одержало врожай гірчиці жовтої у кількості, яка була передана відповідачеві Рівненській кондитерській фабриці /а.с.24-27, 55/. При цьому суд звертає увагу, що інформація, наприклад, Новосілківської ради не містить посилання на первинні документи, тоді як виконком Новосілківської ради листом № 93-02-10 від 28.08.07 р. повідомляє, що інформацію про виробництво і врожайність сільськогосподарських культур та планах посіву по ТОВ “Стан” протягом 2003-2006 р.р. підприємство Новосілківській сільській раді не надає /а.с.107/. Управління агропромислового розвитку Вознесенської райдержадміністрації іншим листом - № 428/01 від 28.08.07 р. також повідомляє, що ТОВ “Стан” достовірну інформацію про посів та урожайність всіх своїх сільгоспкультур управлінню може не звітувати, так як зареєстровано у Суворівській ДПІ м.Одеси /а.с.108/.

Крім того, статистичні дані, на які посилається у своєму листі № 208/02-03 від 11.06.07 р. управління агропромислового розвитку Вознесенської райдержадміністрації /а.с.25-26/ скореговані товариством “Стан” з посиланням на виявлену помилку /а.с.109,130-139/, і виправлені дані товариства “Стан” внесені у звіт Головним управлінням статистики у Миколаївській області /а.с.150/.

Поскільки прокурором і позивачем не доведено наявність у ТзОВ «Стан»умислу на вчинення господарського зобов’язання як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, - вимоги щодо стягнення з відповідача акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика»усього одержаного ним згідно господарського зобов’язання на загальну суму 5081,9 тис.грн. в доход держави є неправомірним.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу «Рівненська кондитерська фабрика»про те, що спір, який є предметом розгляду у справі № 7/283, не відноситься до сфери публічно-правових відносин і на нього не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) –публічно-правовий спір, у якому хоча б однієї із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Дана справа відповідає визначенню адміністративної справи. Спір є публічно-правовим. Однією із його сторін є орган виконавчої влади, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства - право державної податкової інспекції /прокурора в інтересах держави в особі ДПІ/ подавати позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав встановлено нормами п.11 ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Тому підстав для закриття провадження у даній справі немає.

Керуючись ст.ст.160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у позові.

Суддя