ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.12.07 р.
Справа № 44/369пн

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (представник
ОСОБА_2, довіреність від 20.11.07 року), до виконавчого комітету Донецької
міської ради (представник Снєгірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05
року) про визнання за суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою
ОСОБА_1 права власності на будівлю магазину зі складом (літ.А-3) загальною
площею 732,0 м2, розташовану в АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі - Комітет) про
визнання права власності Підприємця на нерухоме майно - будівлю магазину зі
складом (літ.А-3) загальною площею 732,0 м2, розташовану в АДРЕСА_1 (далі -
Комплекс).

Позовні вимоги Підприємця
ґрунтуються на невизнанні права власності Комітетом, з огляду на самовільність
реконструкції Комплексу. З такою позицією Підприємець не погоджується,
зазначаючи, що Комплекс вже закінчений будівництвом, причому будівництво
виконане з дотриманням будівельних норм та правил, а на земельну ділянку, на
якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права, оскільки
належним чином провадить оплату за користування земельною ділянкою та уклав з
Комітетом договір оренди землі.

Представник Підприємця в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету в судовому
засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач провадив будівництво
спірної нерухомості без дозвільних документів на спорудження, без введення у
експлуатацію тощо.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємця підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право
власності № 330/25 від 24.07.02 року, Підприємець має право приватної власності
на Комплекс. Введення Комплексу в експлуатацію здійснено згідно акту державної
технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до
експлуатації № 531 від 23.07.02 року. В силу статті 328 ЦК України та статті 49
Закону України „Про власність” (в редакції, чинній на момент набуття права
власності), визначається презумпція правомірності набуття права власності, якщо
інше прямо не передбачено законом або на встановлено судом. Наразі, відповідач
не довів суду визнання неправомірними судом підстав набуття Підприємцем прав
власності на Комплекс.

Підприємцю згідно договору оренди
земельної ділянки № 2446 від 09.09.04 року Комітет передав у строкове платне
користування до 23.06.09 року земельну ділянку № :00:029:0094 площею
471 м2 для експлуатації Комплексу. Рішенням Комітету № 322/5 від 23.06.04 року
Підприємцю затверджено відвід землі для експлуатації Комплексу.

Підприємець в перебігу власної
господарської діяльності здійснив реконструкцію Комплексу. Ідентифікація цих
об'єктів нерухомості, а також факт самочинної реконструкції Підприємцем
Комплексу визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі
свідоцтвами на право власності, оцінювальними актами, витягами з технічних
паспортів тощо.

Відсутність істотних порушень
будівельних норм і правил при будівництві та реконструкції Комплексу випливає з
висновку ПП „Домінанта” від 17.11.07 року, за яким дефектів будівництва не
виявлено, стан конструкцій добрий, вимогам БНіП, а також протипожежних та
санітарних правил Комплекс відповідає.

Статус нерухомого майна, що
визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим
Комплексу, оскільки за матеріалами справи цей майновий об'єкт розташований на
земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни
призначення. Статус нерухомості досліджуваним об'єктам присвоює також і
спеціаліст ПП „Домінанта”.

Виходячи зі змісту статей 331 та
376 ЦК України, право власності на самочинно збудований та реконструйований
Комплекс може бути визнано судом за умови надання Підприємцю земельної ділянки
у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли
зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки Комітет надав Підприємцю право
на оренду землі, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємцем прав
інших суб'єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємця виникло
право власності на реконструйований Комплекс з моменту завершення його
реконструкції.

Виходячи зі змісту норм статті 26
Закону України „Про власність”, а також статті 66 ГК України - Підприємець є
добросовісним набувачем та власником Комплексу, створеного та реконструйованого
позивачем на відповідній земельній ділянці.

У відповідності до статті 328 ЦК
України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо
інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємець може
вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого
статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням
володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту
права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого
права власності. Оскільки згідно правової позиції, висловленої у поточному
спорі, відповідач Комітет не визнає право власності Підприємця на Комплекс,
тому суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом
свого права власності, а твердження відповідача щодо відсутності факту
виникнення у позивача права власності на зазначену нерухомість є безпідставними
та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

З огляду на наведене, причиною
виникнення спору є самовільна, без відповідних дозвільних документів
реконструкція Підприємцем Комплексу, а також протиправне невизнання
відповідачем права власності Підприємця на цю нерухомість.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям
спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на
будівництво та реконструкцію нерухомості.

На підставі ст.41 Конституції
України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України,
ст.66 та 283-292 ГК України, ст.ст.26, 49 Закону України „Про власність”,
ст.ст.1, 2, 22,  30, 33, 34, 36, 43, 49,
82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Донецької міської ради про визнання за суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 права власності на будівлю магазину зі
складом (літ.А-3) загальною площею 732,0 м2, розташовану в АДРЕСА_1.

Визнати право власності суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на будівлю магазину зі
складом (літ.А-3) загальною площею 732,0 м2, розташовану в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев
Є.І.

Надруковано
у 3 примірниках:

1
-позивачу

2
-відповідачу

3
-господарському суду Донецької області