ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 6/110н.
Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.
до Регіонального управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПА
України у Луганській області
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача -Державна податкова інспекція у м. Свердловську
в присутності представників:
від позивача - ОСОБА_2, дов. № 5487 від 16.11.07,
відповідача - Чернявська Т.І., гол. держ. подат. інсп., дов. № 961/21-130
від 11.04.07, Кучма І.М. - пров. спец., дов. № 4346/32-130 від 27.11.07
третьої особи - Домніна М.В. - ст. держ. подат. інсп., дов. № 45 від
08.08.07, Єрьоміна Л.Ю. - зав. сект., дов. № 55 від 26.11.07.
Суть спору: позивачем заявлена вимога про визнання
недійсним рішення Регіонального управління Департаменту з питань
адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів ДПА України у Луганській області (далі -Департамент)
до позивача застосовані фінансові санкції в сумі 3400 грн. за роздрібну
торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності засвідчених
постачальником копій сертифікатів відповідності.
Відповідач, Департамент,
відзивом на позовну заяву від 14.11.07р. за № 4188/32-131 вважає її безпідставною
та просить залишити позов без задоволення, посилаючись на результати проведеної
Третя особа, ДПІ у м.
Свердловську, письмово заперечує проти позову, посилаючись на правомірність
прийняття спірного рішення.
В обгрунтування своїх доводів позивач виклав
ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності
виконкомом Свердловської міськради 02.04.99р. за № НОМЕР_1.
29 січня 2004 року у торгівельному павільйоні, що належить
позивачу, за адресою: м. Свердловськ, кв. Пролетаріату Донбасу, в районі
будинку № 41 посадовими особами ДПІ у м. Свердловську було проведено перевірку
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу.
За результатами перевірки складено акт № 12130033/2320 від 29.01.04р.,
яким встановлено порушення вимог ст. 10 Закону України «Про державне
регулювання виробництва та торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими виробами»№ 481/95-ВР від 19.12.95р. (далі -Закон
27 лютого 2004 року позивач отримав від Департаменту рішення про
застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. від
12130033/2320 від 29.01.04р.
Позивач не погоджується з цим рішенням, оскільки вважає, що:
Ø          податківці при
проведенні перевірки не зареєструвалися у журналі перевірок,
Ø          перевірка
здійснена з порушенням чинного законодавства, оскільки позивача не попередили
про її проведення за 10 днів, під час перевірки відповідач не був присутнім,
Ø          гр. ОСОБА_3 не
була продавцем, як це зазначено в акті перевірки, не була
матеріально-відповідальною особою та не мала права реалізовувати товар,
Ø          податківці
здійснили контрольну закупку, проте акт перевірки не містить посилання на Закон
України «Про оперативно-розшукову діяльність»,
Ø          спірне рішення
стосується двох різних штрафів: за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами без наявності засвідчених постачальником копій сертифікатів
Ø          фактично копії
відповідних сертифікатів під час проведення перевірки були у наявності, однак
вони були старого зразку, без голографічних елементів на бланках.
Оцінивши доводи учасників судового процесу та надані докази, суд
дійшов висновку про наступне.
Щодо здійснення перевірки без реєстрації у
журналі перевірок, суд звертає увагу на те, що порушення  вимог, встановлених частиною першою статті
11-2 Закону «Про державну податкову службу в Україні»від 04.12.90р. № 509,
є підставою лише для недопущення  посадових осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.
Матеріали справи свідчать про те, що податківці були
допущені до проведення перевірки.
Щодо відсутності підстав для проведення
спірної перевірки, суд вважає наступне.
Відповідно до ст. 11-1 Закону 509 плановою виїзною  перевіркою
вважається  перевірка
платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати ним податків та зборів (обов'язкових
платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної
податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків
чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться
така планова виїзна перевірка.
Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними
показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за
письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не
частіше одного разу на календарний рік.
Право на   проведення  планової
виїзної  перевірки  платника податків надається лише у тому
випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної
перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та
закінчення її проведення.
Відповідно до цієї статті позаплановою виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка не передбачена
в  планах роботи органу державної
податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин,
зазначеної у цій статті.
перевірками вважаються також перевірки в межах
повноважень  податкових органів,
визначених законами України «Про застосування реєстраторів  розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,  алкогольних напоїв та тютюнових  виробів», а в інших
випадках - за рішенням суду.
Суд не погоджується з твердженням позивача про недодержання
працівниками податкового органу приписів ст. 11-2 Закону 509 щодо не попередження
позивача за десять днів про перевірку, оскільки ця норма стосується
проведення планової або позапланової виїзної перевірки лише
своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів,
проте порядок проведення перевірок щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу регулюється
спеціальним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, як що він заперечує
проти адміністративного позову.
Вирішуючи цей спір, суд виходив з того, що відповідач, податковий
орган - суб'єкт владних повноважень, повинен довести належними доказами факт
порушення, зазначений в акті перевірки.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 70 КАС України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли
щодо таких обставин не виникає спору.
Одним з належних доказів щодо порушення позивачем чинного законодавства
з боку податкового органу є акт перевірки від 29.01.04р., в якому зафіксовані
порушення, а саме здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями
та тютюновими виробами, які зазначені у додатку № 1 до акту перевірки, за
відсутності сертифікатів відповідності або сертифікатів про визнання.
Акт перевірки від 29.01.04р. підписав позивач, приватний
підприємець ОСОБА_1, без заперечень, що спростовує твердження позивача про те,
що начебто перевірка проведена за її відсутності і гр. ОСОБА_3 не була її
продавцем та не мала здійснювати реалізацію товару.
Крім цього, відсутність заперечень в акті перевірки свідчить, що
позивач погодився з тим, що у нього взагалі були відсутні сертифікати
на алкогольну та тютюнову продукцію, та спростовує твердження про їх наявність старого
зразку, без голографічних елементів на бланках.
У судовому засіданні представник позивача стверджував про те, що
наступного дня після здійснення перевірки позивач прибув до податкового органу
та надав належні копії спірних сертифікатів, однак жодного доказу щодо
цього не надав, а відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
Відповідно до преамбули Закону №481 цей Закон визначає основні
засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту,
оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та
тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я
громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на території У країни.
Відповідно до ст. 10 Закону 481 відповідність спирту
етилового, коньячного і   плодового,
спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів підтверджується
наявністю у їх виробника або імпортера сертифіката відповідності або
свідоцтва про визнання відповідності.
Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону 481 (в редакції, чинній на момент
перевірки) встановлена відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за
порушення цього Закону, а саме у разі:
- роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими
виробами без наявності засвідченої постачальником копії
сертифіката відповідності або сертифікати про визнання на зазначені
товари -у розмірі 200% отриманої партії товару, але не менше 1700 грн.
Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996
року №854 Про затвердження Правил торгівлі алкогольними напоями
алкогольні напої повинні надходити до торговельної мережі з накладними,
товарно-транспортними накладними, а також сертифікатами відповідності державної
системи сертифікації або свідоцтвами про
копіями,    засвідченими
Указом Президента України від 11 липня 2001 року №510/2001 «Про
посилення держав ного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів»на Державну податкову адміністрацію України
покладено функції із забезпечення реалізації державної політики у сфері
контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, здійснення міжгалузевої координації у цій сфері, тобто податковий
орган мав право пересвідчитися у наявності сертифікатів відповідності, а
позивач -пред'явити їх у підтвердження дотримання вимог чинного
Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи доведені факти
порушень чинного законодавства з боку позивача та підтверджено правомірність
застосування фінансових санкцій відповідачем у розмірі 3400 грн., позовні
вимоги визнаються такими, що не підлягають задоволенню.
Зазначені фінансові (штрафні) санкції підпадають під визначення
адміністративно-господарських санкцій, закріплене у ст. 238 ГК України, а саме:
є заходом майнового характеру, спрямованим на припинення порушення суб'єкта
господарювання встановлених законодавчим актом правил здійснення господарської
Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Судом встановлено, що порушення, встановлені компетентним
(податковим) органом  виявлено під час
проведення перевірки 29.01.04р. та застосовані штрафні санкції
спірним рішенням від 23.02.2004р., тобто в межах строків,
передбачених ст. 250 ГК України.
Таким чином, позивач, з урахуванням вимог чинного законодавства,
правомірно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.
Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у
судовому засіданні, в  якому закінчився
розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та
повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде
виготовлено протягом 5-денного строку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17, 87, 89, 94, 98, 158
- 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд
п о с т а н о в и в:
1.   У задоволенні позову
2. Судові витрати покласти на позивача.
Постанова  набирає законної
сили після  закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку
заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 30.11.07р.

Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду
апеляційної інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне
оскарження  та  апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може
бути  подана  без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
А.Г.Ворожцов