ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18.09.07                                                      м. Київ                                     32/312-А

За позовом   Приватного підприємства «Гранд-сервіс»

до                  Державної податкової інспекції у Шевченківському  районі м. Києва

про                визнання нечинними податкових повідомлень –рішень

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від позивача            Кондра Л.В.-предст.

Від відповідача       Стеценко О.Л.- ст.держ.под.інсп.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень –рішень  Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва №/0 від 07.09.2006, №/1 від 15.11.2006, №/2 від 07.02.2007.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач правомірно включив до податкового кредиту витрати по сплаті податку у складі вартості товару, придбаного у ТОВ «Богдан-К», оскільки на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Богдан-К»було належним чином зареєстровано як платник податку на додану вартість та мало право видавати податкові накладні. Також позивач зазначає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2006 про визнання недійсним установчих документів та свідоцтва ПДВ ТОВ «Богдан-К»,  на якому ґрунтуються висновки відповідача, скасоване. За вказаних обставин, позивач вважає, що у відповідача не було підстав донараховувати податкові зобов’язання з податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями та застосовувати по відношенню до позивача штрафні санкції.

Відповідач проти позову заперечує, та вказує, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»внаслідок безпідставного віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у розмірі 377 323,71 грн. згідно податкових накладних, виданих ТОВ «Богдан К».

Позиція відповідача обґрунтовується тим, що установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Богдан К»у судовому порядку визнані недійсними, свідоцтво платника податку на додану вартість анульоване, а тому видані цим підприємством податкові накладні не можуть вважатись доказами податкового кредиту позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем  - Державною податковою  інспекцією у Шевченківському районі м. Києва 07.09.2006 видане податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно пп. «б»п.п.4.2.2 п.4.2 ст. 4 та пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану  вартість»позивачу визначено суму податкового зобов’язання по податку на додану вартість у розмірі 544322,00 грн.,  в тому числі 362888,00 грн. основного платежу та 181444,00 грн. штрафних санкцій.

В ході процедури адміністративного оскарження рішенням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 13.11.2006 №254/25-007 про результати розгляду первинних скарг податкове повідомлення-рішення від 07.09.2006 №/0 скасовано в частині нарахування податку на додану вартість в розмірі 286,00 грн. та 143,00 грн. застосованих штрафних санкцій.

На підставі рішення від 13.11.2006 №254/25-007 15.11.2006 відповідач видав повідомлення-рішення №/1, яким згідно пп. «б»п.п.4.2.2 п.4.2 ст. 4 та пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану  вартість»позивачу визначено суму податкового зобов’язання по податку на додану вартість у розмірі 543903,00 грн.,  в тому числі 362602,00 грн. основного платежу та 181301,00 грн. штрафних санкцій.

Рішенням ДПА у м. Києві від 25.01.2007 №250/10/25-114 про результати розгляду скарги податкові повідомлення –рішення відповідача №/0 від 07.09.2006 та №/1 від 15.11.2006 (з урахуванням рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 13.11.2006 №254/25-007 про результати розгляду первинних скарг) залишені без змін. У зв’язку з цим, 07.02.2007 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №/2 яке за своїм змістом співпадає із податковим повідомленням-рішенням №/1 від 15.11.2006.

Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акта перевірки від 23.08.2006 №380/23-02/30523953 «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ПП «Гранд-Сервіс»() за період  з 01.12.2004 по 31.12.2005», в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем вимог пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»внаслідок неправомірного включення до податкового кредиту 377 323,71 грн. податку на додану вартість  (в тому числі: у грудні 2004 року  - в розмірі 48855,00грн, у січні 2005 року - в розмірі 47541,67 грн., у лютому 2005 року  - в розмірі 47976,66 грн., у березні 2005 року - в розмірі 26657,16 грн., у квітні 2005 року - в розмірі 36274,99 грн., у травні 2005 року - в розмірі 69455,00 грн.,  у серпні 2005 року - в розмірі  28708,23грн., у жовтні 2005 року - в розмірі 19721,67 грн., у листопаді 2005 року - в розмірі 41 364,99 грн. та у грудні 2005 року -  в розмірі 10773,34 грн.) по податковим накладним, виданим ТОВ «Богдан-К».

Висновки акта мотивовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва  від 10.03.2006 установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Богдан К»визнані недійсними, актом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва №4279/29-203 від 10.05.2006 свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Богдан-К»» анульовано, а тому  податкові накладні, видані цим підприємством, є недійсними і як доказ податкового кредиту позивача за відповідні податкові періоди не приймаються.

В акті перевірки зазначено, що фінансово-господарські відносини між ПП «Гранд-Сервіс»та ТОВ «Богдан-К»здійснювались без укладання договорів. Актом встановлено та не заперечується сторонами, що ТОВ «Богдан-К»на адресу ПП «Гранд-Сервіс»видані податкові накладні на загальну суму 2 263 942,40 грн., податок на додану вартість - 377 323,70 грн., в тому числі: у грудні 2004 року на суму 293130,00 грн., податок на додану вартість -  48855,00 грн., у січні 2005 року на суму 285250,00 грн., податок на додану вартість -  47541,67грн., у лютому 2005 року на суму 287860,00 грн., податок на додану вартість -  47976,66 грн., у березні 2005 року на суму 159913 грн., податок на додану вартість -  26657,16 грн., у квітні 2005 року на суму 217650,00 грн., податок на додану вартість -  36274,99 грн., у травні 2005 року на суму 416730,00 грн., податок на додану вартість -  69455,00 грн.,  у серпні 2005 року на суму 172249,40 грн., податок на додану вартість - 28708,23 грн., у жовтні 2005 року на суму 118330,00 грн., податок на додану вартість -  19721,67 грн., у листопаді 2005 року на суму 248190,00 грн., податок на додану вартість -  41 364,99 грн. та у грудні 2005 року  на суму  64640,00 грн., податок на додану вартість - 10773,34 грн. Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівкової формі, про що свідчать наявні в справі копії платіжних доручень про перерахування ПП «Гранд-Сервіс»коштів на користь ТОВ «Богдан-К». Суми податку на додану вартість у розмірі 377323,71 грн. включені ПП «Гранд-Сервіс»до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та відображені у податкових деклараціях за відповідні звітні податкові періоди.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит –сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 вказаного Закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до пп.7.2.1 п. 7.2 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідачем не заперечується той факт, що податкові накладні, виписані ТОВ «Богдан-К»на адресу позивача, містять усі необхідні реквізити, передбачені пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, Закон України «Про податок на додану вартість»визначає лише один випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку зазначений Закон України не передбачає.

Як свідчать матеріали справи, на момент проведення перевірки позивач мав усі податкові накладні на підтвердження сум податкового кредиту. Ці обставини відповідачем не заперечується.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних  надається  виключно  особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно із п. 9.6 ст. 9 вказаного Закону  свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника ПДВ діє до дати його анулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі на адресу позивача податкових накладних ТОВ «Богдан-К»було зареєстровано органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платника податку на додану вартість, про що мало відповідне свідоцтво, отже, мало право складати податкові накладні.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2006 у справі № 2-1161 статут ТОВ «Богдан-К»визнано недійсним з моменту його складання, а також скасовано свідоцтво платника податку на додану вартість з моменту внесення до реєстру платників податку на додану вартість. Однак зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.12.2006 скасовано, справу направлено на новий розгляд. В ході нового розгляду справи ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2007 провадження у справі закрито в зв’язку з ліквідацією ТОВ «Богдан-К»в межах процедури банкрутства. Ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2007 набрала законної сили 20.03.2007.

Відповідно до п. 25 Положення про Реєстр платників  податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової Адміністрації України № 79 від 01.03.2000 (далі - Положення № 79) Свідоцтво про реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності платником податку на додану вартість діє до дати його анулювання, яке відбувається у випадках, передбачених законодавством. Одночасно з анулюванням Свідоцтва органи державної податкової служби здійснюють виключення платника податку на додану вартість з Реєстру.

Згідно пп. 25.2 Положення № 79 датою виключення платника податку на додану вартість з Реєстру та анулювання Свідоцтва, яке відбуваються у випадку прийняття судом  (господарським судом) рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, про що є відповідне рішення суду  (господарського  суду), є відповідна дата прийняття рішення, а не дата внесення платника до Реєстру, як зазначено в акті про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Богдан-К».

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до зазначених вимог законодавства свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Богдан-К»не вважається анульованим та виключеним з Реєстру з моменту його видачі, як про те стверджує відповідач.

Крім того, доказів визнання недійсними податкових накладних, виписаних позивачу ТОВ «Богдан-К», та на підставі яких позивачем збільшено податковий кредит, а також угод, укладених між позивачем і ТОВ «Богдан-К», суду не представлено. При цьому суд відзначає, що сам факт ліквідації ТОВ «Богдан-К»не тягнув би за собою недійсність всіх укладених ним угод та виписаних податкових накладних з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Також судом не приймається посилання відповідача на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13.07.2006, яким гр. Шандура Світлана Володимирівна, що значиться засновником ТОВ «Богдан-К», визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Склад злочину - фіктивне підприємництво, за вчинення якого засуджено Шандуру С.В., визначається як створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25.04.2003 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності»під незаконною діяльністю, про яку йдеться у ст. 205 КК, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням.

На наявність мети - прикриття незаконної підприємницької діяльності або здійснення її видів, щодо яких є заборона (фіктивного підприємництва), - може вказувати використання викрадених, знайдених, підроблених, позичених паспортів або тих, що належали померлим громадянам, а також документів осіб, які дали згоду зареєструвати юридичну особу на своє ім'я. Використання при цьому підроблених документів або їх підробка мають додатково кваліфікуватися за ст. 358 чи ст. 366 КК.

Такий злочин вважається закінченим з моменту державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) або набуття права власності на нього.

Суб'єктами цього злочину є громадяни України, особи без громадянства, іноземці (як службові особи, так і неслужбові), які з визначеною в цій статті метою вчинили дії, спрямовані на створення (заснування чи реєстрацію) або придбання суб'єкта підприємницької діяльності.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25.04.2003 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» зазначено, що дії осіб, на ім'я яких за їхньою згодою зареєстровано суб'єкт підприємництва з метою, зазначеною в ст. 205 КК, мають кваліфікуватись як пособництво фіктивному підприємництву, а в разі, коли їх діями здійснено легалізацію (державну реєстрацію) суб'єкта підприємництва (підписання та нотаріальне посвідчення установчих документів, призначення на посаду керівника підприємства тощо), - як виконавство цього злочину.

У пункті 20 вказаної Постанови вказано, що у разі, коли створений чи придбаний суб'єкт підприємницької діяльності розпочав незаконну діяльність, що містить ознаки ще й іншого злочину, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за ст. 205 КК і тією статтею КК, якою передбачено відповідальність за здійснення незаконної діяльності.

Кваліфікуючою ознакою цього злочину є вчинення тих самих дій повторно або якщо такі дії заподіяли велику матеріальну шкоду державі, банкові, кредитним установам, іншим юридичним особам або громадянам (ч. 2 ст. 205 КК України). Разом з тим, як вбачається з наведеного вироку, під час розгляду кримінальної справи відносно Шандури С.В. факту заподіяння матеріальної шкоди державі не встановлено. При цьому суд відзначає, що ухилення від сплати податків є окремим складом злочину (ст. 212 КК України) і, відповідно, потребує окремою кваліфікації судом за наявності відповідних і доведених у суді обставин.

Шандуру С.В., що значиться засновником ТОВ «Богдан-К», вироком від 13.07.2006 засуджено виключно за фіктивне підприємництво, однак жодних доказів (в т. ч. вироку суду) наявності в її подальших діях ще й ознак іншого кримінального карного злочину, зокрема, ухилення від оподаткування, підробки документів, шахрайства тощо, відповідачем не надано.

До того ж, податкові накладні, видані позивачу від імені ТОВ «Богдан-К», підписані гр. Баскаковим Р.Б., і жодних доказів того, що вказана особа не була уповноважена у встановленому законом порядку на підписання податкових накладних відповідач суду не надав.

Як встановлюється п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є:

а) платники податку, визначені у статті 2 цього Закону;

б) митний орган при справлянні податку з осіб, визначених у пункті 2.4 статті 2 цього Закону;

в) у разі якщо сплата податку особами, визначеними у пункті 2.4 статті 2 цього Закону, розстрочується шляхом надання податкового векселя, - платник податку, який надав такий податковий вексель;

г) при наданні послуг нерезидентом - його постійне представництво, а при відсутності такого - особа, яка отримує такі послуги, якщо місце надання таких послуг знаходиться на митній території України;

д) платники податку, визначені підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, що здійснюють операції з реалізації конфіскованого майна.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д»п. 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п.10.1, п. 10.2 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість»).

В даному випадку, позивач, як покупець, виконав свої зобовязання шляхом сплати податку у складі вартості придбаного у ТОВ «Богдан-К»товару. Правила Закону України «Про податок на додану вартість»не передбачають обов’язку покупця товарів (в даному випадку –позивача) сплачувати податку на додану вартість при придбанні таких товарів безпосередньо до бюджету.

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивач не мав права на податковий кредит на підставі виданих ТОВ «Богдан-К» податкових накладних, суд вважає помилковим. Донарахування позивачу податку на додану вартість в розмірі 362602,00 грн. здійснено відповідачем без належних правових підстав.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначається, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового  законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача то, відповідно, відсутні і підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

У відповідності до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта  владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності виданих ним податкових повідомлень-рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Враховуючи викладене, позов в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень відповідача від 15.11.2006 №/1 та від 07.02.2007 №/2 підлягає задоволенню.

Решта позовних вимог стосовно визнання нечинним податкового повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 07.09.2006 №/0 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 104 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як свідчать обставини справи, рішенням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва у Шевченківському районі м. Києва від 13.11.2006 №254/25-007 про результати розгляду первинних скарг податкове повідомлення-рішення від 07.09.2006 №/0 скасовано в частині нарахування податку на додану вартість в розмірі 286,00 грн. та 143,00 грн. застосованих штрафних санкцій.

Відповідно до п. «б»пп.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо, зокрема, контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

У випадках, визначених підпунктом «б»підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу (пп. 6.4.3 п.6.4 ст.6 зазначеного Закону).

Згідно п. 6.5 вказаного Закону у разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу зменшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 07.09.2006 №/0 в силу положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вважається відкликаним. Відкликане податкове повідомлення –рішення не порушує прав чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому підстав для задоволення позову в цій частині суду не вбачається.

З огляду на зазначене позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з пп. 2 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп. «б»п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», тобто –3, 40 грн.

У зв’язку з частковим задоволенням позову відповідно до вимог ч. 3 ст.  94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 1,70 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись  ст. ст. 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинними податкові повідомлення – рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва  від 15.11.2006 №/1 та від 07.02.2007 №/2.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Гранд-сервіс»(04053, м. Київ, вул. Салютна,4-а, кв.1 рахунок №00 в ВАТ «СебБанк»м. Київ, МФО 300175, код 30523953) 1,70 грн. судових витрат.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О. О.Хрипун