АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2007
№ 17/139

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2. - представник, дов. №
3132 від 11.05.2007;

від відповідача - не викликався та не
з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
11.06.2007

у справі № 17/139 (Кролевець О.А.)

за позовом                               Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю
"КС"

про                                                  визнання
договору оренди дійсними

На підставі ст.ст. 69, 99 ГПК України строк
розгляду апеляційної скарги продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
11.06.2007 у справі №17/139 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що
позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до відповідача з
пропозицією посвідчити нотаріально договір оренди автотранспорту № 28/4-1 від
28.04.2004, а також не надав суду доказів того, що відповідач ухиляється від
таких дій; надані позивачем акти свідчать про надання позивачем на користь
відповідача послуг з транспортного обслуговування, а із наявних у
товарно-транспортних накладних відомостей вбачається надання відповідачеві
послуг з перевезення вантажу, будь-яких інших доказів в підтвердження того, що
договір оренди автотранспорту від 28.04.2004 № 28/4-1 фактично виконується
сторонами, позивачем суду не надано; позивачем не надано суду доказів порушення
його прав і охоронюваних законом інтересів відповідачем.

Позивач в апеляційній скарзі
просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2007 у справі №
17/139 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для
справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм
процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та
прийняти нове рішення про визнання договору оренди автотранспорту № 28/4-1 від
28.04.2004 дійсним.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник посилається на те, що
положення ч.2 ст. 220 ЦК України не дають можливості визначити яким саме чином
має підтверджуватись ухилення однієї сторони від нотаріального посвідчення
договору, оскільки ухилення може проявлятись як у протидії щодо нотаріального
посвідчення договору, так і у бездіяльності, також не встановлено і
обов'язкової письмової форми звернення однієї сторони до іншої щодо спонукання
нотаріально посвідчити договір; позивач не заперечував проти нотаріального
посвідчення договору, а відповідач не погодився на оформлення договору згідно з
вимогами чинного законодавства України.

На думку заявника, судом не надано
належної оцінки тому, що сторони у договорі оренди № 28/4-1 погодили усі
істотні умови договору та відбулось часткове виконання умов договору № 28/4-1,
що підтверджується актами виконаних робіт, витягами із особового рахунку позивача
про часткову сплату; товарно-транспортними накладними.

Заявник стверджує про порушення
положення ст. 43 ГПК України.

Відповідач письмовий відзив на
апеляційну скаргу не надав,  що
відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого
господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, колегія суддів
встановила наступне.

Згідно з п. 1.1 договору № 28/4-1
від 28.04.2004 позивач, за договором орендодавець, передає, а відповідач, за
договором орендар, приймає в оренду автотранспортні засоби та механізми (далі -
обладнання).

В розділі 3 п. 3.3 договору №
28/4-1 передбачено умову про обов'язок відповідача експлуатувати обладнання
своїм обслуговуючим персоналом за прямим призначенням та з навантаженнями,
відповідно до його паспортних даних.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК
України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Статтею 800 ЦК України передбачено,
що наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй
діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори
перевезення, а також інші договори відповідно до призначення засобу.

Як вбачається з доданих позивачем
до позовної заяви копій товарно-транспортних накладних за травень - вересень
2004 р. безпосередньо сам позивач протягом зазначеного періоду надавав
відповідачеві послуги з перевезення вантажів, а не передав автотранспорт
відповідачу у користування.

Керуючись нормами ст.ст. 306, 307
ГК України, ст.ст. 908, 909 ЦК України, п.п. 45, 46 Статуту автомобільного
транспорту Української РСР належить визнати, що вказані товарно-транспортні
накладні свідчать про укладення між позивачем та відповідачем договорів
автомобільного перевезення вантажів та здійснення позивачем обов'язків щодо доставки
ввірених вантажовідправником вантажів і видачі їх вантажоодержувачу.

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в Україні основними документами на
перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Хоча законодавством не передбачено
того, що виконання договору перевезення підтверджується актами
передання-прийняття робіт, послуг, однак надані позивачем акти про надання
транспортних послуг від 31.05.2004, акти виконаних робіт від 02.08.2004,
01.09.2004, 30.09.2004, 27.10.2004, 01.12.2004 складені, як свідчить їх зміст,
саме про передання-прийняття автотранспортних робіт.

Та обставина, що в акті про надання
транспортних послуг від 31.05.2004 є посилання на договір № 28/4-1 від
28.04.2004, не змінює зміст цього акту, який свідчить про фактичне виконання
безпосередньо позивачем на користь відповідача робіт по транспортному
обслуговуванню автомобілем на суму 39 191,50 грн.

Таким чином матеріалами справи не
підтверджено того, що договір № 28/4-1 від 28.04.2004 оренди автотранспорту
сторонами виконувався.

Посилання у платіжних документах на
договір № 28/4-1 як на підставу платежу не є доказом виконання договору оренди,
оскільки фактично були надані послуги з перевезення вантажу та, крім того,
платіжне доручення, інші платіжні документи є лише доказами здійснення платежу
у зазначених у них сумах та датах, за вказаними реквізитами, а не доказами
виконання конкретних угод.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно
з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який
не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а статтею 16 ЦК
України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких
немає такого способу захисту, як визнання правочину дійсним, однак цією ж статтею
передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений договором або законом, проте статтею 220 ЦК України умовами
можливого визнання судом договору дійсним у разі недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору, зокрема, передбачено повне або часткове
виконання договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального
посвідчення.

Як вже було зазначено, матеріалами
справи підтверджено виконання договору автомобільного перевезення, а не
договору оренди, також не доведено матеріалами справи ухилення саме однієї із
сторін від нотаріального посвідчення договору оренди.

Із доводами апеляційної скарги
немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а в ст. 32 ГПК України визначені поняття і види
доказів, однак позивачем не надано будь-якого доказу, із передбачених
зазначеною статтею, на підставі якого можна було б зробити висновок про те, що
позивач бажав виконати вимогу закону про нотаріальне посвідчення договору
оренди, а відповідач ухилився від виконання цієї вимоги.

Матеріалами справи не
підтверджується наявності порушень судом першої інстанції положень ст. 43 ГПК
України.

З огляду на викладене, колегія
суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
11.06.2007 у справі № 17/139 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 17/139 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко
Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.