ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.12.2007  року                                                                      Справа № 1/2пд

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                юрисконсульт Каплієнко В.Є.,

довіреність №07/1-01 від 27.12.2006;

заступник директора по виробництву

Малець Ю.О., довіреність №07/1-01 від 01.04.2007;

провідний економіст Черкасова О.В.,

довіреність №07/1-03 від 05.01.2007;

від відповідача:                                    провідний юрисконсульт Бугаєнко В.А.,

довіреність №3 від 03.01.2007;

заступник директора з правових питань

Морочко О.В., довіреність №б/н від 22.10.2007;

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Державного відкритого акціонерного товариства

„Шахта „Білоріченська”, смт. Білоріченський

Лутугінського району Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  19.09.2007 (підписано 24.09.2007)

по справі                                        № 1/2пд (головуючий суддя Зюбанова Н.М.,

судді –Калашник Т.Л., Москаленко М.О.)

за позовом                                        Державного підприємства „Луганськвантажтранс”,

м. Луганськ

до відповідача                              Державного відкритого акціонерного товариства

„Шахта „Білоріченська”, смт. Білоріченський

Лутугінського району Луганської області

про                                                  розгляд розбіжностей до договору та зобов’язання

укласти договір в редакції позивача

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство „Луганськвантажтранс”, м. Луганськ (далі за текстом –ДП „Луганськвантажтранс”, позивач по справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Білоріченська”, смт. Білоріченський Лутугінського району Луганської області (далі за текстом –ДВАТ „Шахта „Білоріченська”, відповідач по справі) про розгляд розбіжностей, які виникли при укладанні договору від 30.11.2006 № 30 на подачу та прибирання залізничних вагонів.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2007 по справі                       № 1/2пд позов задоволений частково; зобов’язано викласти пункти 2.3 п. п. 1; 2.3                     п. п. 2; 2.3 п. п. 3; 2.3 п. п. 5; 2.3 п. п. 6; 2.4 ч. 1; ч. 3 п. 2.4; 2.5 ч. 1, 2.5 ч. 2, 2.5 ч. 3; 2.8.2; 2.8.3; 6.1; 6.3 проекту договору № 30 на подачу та прибирання залізничних вагонів по ДВАТ „Шахта „Білоріченська” у наступних редакціях:

- п. 2.3 п. п. 1 - За подання та прибирання завантажених вагонів із розрахунку планової вартості 1 тн. км на 1 півріччя 2007 року –0, 82 грн., на ІІ півріччя 2007 року –0, 84 грн. Відстань для отримання плати за подання та прибирання вагонів локомотивом „Транспорту” ст. „Сборная –ст. Білоріченська”, колії №№ 1, 2, 9 –7, 5 км.;

- п. 2.3 п. п. 2 - За подання та прибирання порожніх вагонів –згідно додатку № 1 (на відстань 7, 5 км);

- п. 2.3 п. п. 3 - За маневрову роботу локомотива розрахунок здійснюється із розрахунку вартості 1 години –230 грн. 00 коп.;

- п. 2.3 п. п. 5 - За користування вагонами Укрзалізниці „Вантажоволоділець” проводить оплату „Транспорту” з моменту прийняття залізничних вагонів від залізниці на приймально –здавальних коліях станції „Сборная” ДП „Луганськвугілля” і до повернення їх залізниці на приймально –здавальні колії станції „Сборная”                                      ДП „Луганськвугілля” після проведення вантажних операцій, згідно ставок плати за користування вагонами та Правил користування вагонами, затверджених Міністерством Транспорту України № 53 від 02.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.02.1999 за номером 103/3396, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 № 706-р та наказом Міністра транспорту України № 540 від 12.09.2005;

- п. 2.3 п. п. 6 - За користування вагонами, які належать країнам СНД та Балтії, „Вантажоволоділець” проводить оплату „Транспорту” з моменту прийому залізничних вагонів від залізниці на приймально-здавальних коліях станції „Сборная”                              ДП „Луганськвугілля” до повернення їх залізниці на приймально –здавальні колії станції „Сборная” ДП „Луганськвугілля” після проведення вантажних операцій, згідно ставок плати за користування вагонами, які належать країнам СНД та Балтії, затверджених Міністерством транспорту України № 485 від 07.07.2003, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 за номером 604/7925, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 № 706-р та наказом Міністра транспорту України № 540 від 12.09.2005;

- ч. 1 п. 2.4 - Вартість послуг, наданих „Транспортом” підприємству, договірна і може бути збільшена у зв’язку зі збільшенням заробітної плати працівників, згідно діючому законодавству; вартості ПММ, матеріалів, витрат на виконання ремонтних робіт та інших витрат, цін та тарифів на „Укрзалізниці”;

- ч. 3 п. 2.4 - У випадку направлення однією із сторін додаткової угоди про зміну вартості наданих послуг, сторона, яка ініціює зміну вартості послуг, має направити другій стороні документи, які підтверджують зміну вартості послуг і підтверджують зміну обставин, які впливають на формування вартості послуг;

- ч. 1 п. 2.5 - Попередня оплата послуг проводиться шляхом 100% перерахунку грошових коштів за послуги по перевезенню вантажів, які належать „Вантажовласнику” на праві власності на розрахунковий рахунок „Транспорту”;

- ч. 2 п. 2.5 - Розмір попередньої оплати визначається середньодобовим планом перевезень на поточний місяць та середньодобовим об’ємом подання вагонів попереднього місяця;

- ч. 3 п. 2.5 - Сторони домовились перераховувати мінімальну суму кредитового сальдо із розрахунку трьохдобового запасу за надання транспортних послуг;

- п. 2.8.2 - До 2-го числа місяця, наступного за звітним, направляти на станцію „Сборная” ДП „Луганськвугілля” повноважного представника для проведення спільної звірки розрахунків по нарахуванню плати за надані послуги та користування вагонами по результатах місяця. При цьому оформляються акт виконаних послуг, підписаний обома сторонами та звірений печатками. Акт складається на підставі пам’яток про користування вагонами, відомостей на подання та прибирання вагонів та маневрову роботу;

- п. 2.8.3 - Забезпечувати збереження вагонів під час користування рухомого складу та виконувати вимоги ДОСТу 22235-76 „Вагони вантажні магістральні залізниць колії   1520 мм”, а також відшкодування збитків, викликаних пошкодженням рухомого складу та залізничної колії на території підприємства з вини „Вантажовласника”, у відповідності із Статутом залізниць України (ст. 124);

- п. 6.1 - Даний договір вступає в дію з дня набрання рішенням суду у справі № 1/2пд законної сили та діє по 31.12.2011 (включно);

- п. 6.3 - У випадку невиконання вимог, викладених в розділі 2, договір підлягає достроковому розірванню, про що сторона –ініціатор надсилає письмове повідомлення про свої наміри іншій стороні. Підприємство (організація), яке отримало пропозицію про дострокове розірвання договору, зобов’язане надати відповідь не пізніше 20 днів після отримання повідомлення. У випадку незгоди другої сторони на дострокове розірвання договору, спір передається на розгляд в господарський суд. Дострокове розірвання договору не звільняє сторони від проведення кінцевих розрахунків та зобов’язань.

Стягнуто з відповідача на користь позивача державне мито у розмірі 42 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у розмірі 59 грн. 00 коп.; у частині вимог щодо викладення умов п. 2.3 п. п. 7, п. 2.4 ч. 3, п. 4.1, п. 6.1 у редакції позивача відмовити; у решті вимог провадження у справі припинити, оскільки пункти 2.1; 2.1.1; 2.1.2; 2.1.4; 2.2 ч. 1; 2.2.1; 2.2.2; 2.2.3; 2.3 п. п. 4; 2.7; 2.8.4 п. п. 3; 3.6; 4.2; 4.3; 4.4; 4.5; 4.6; 4.7; 4.8 та п. 5.2 під час розгляду даної справи узгодженні, що підтверджується протоколом узгодження розбіжностей.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 26.09.2007 № 02-1222, якою просить скасувати рішення в частині п. 2.3 п. п. 1; п. 2.3 п. п. 2, п. 2.3 п. п. 3, п. 2.3 п. п. 5, п. 2.3 п. п. 6, п. 2.4 ч. 1, ч. 3 п. 2. 4, ч. 1 п. 2.5 ч. 1, п. 2.5 ч. 2, п. 2.5 ч. 3, п. 2.8.2, 2.8.3, 6.1, 6.3 проекту договору № 30 від 30.11.2006 в редакції ДП „Луганськвантажтранс” та  викласти вказані пункти договору в редакції відповідача.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що у судовому засіданні недостатньо встановлено обґрунтованість збільшення тарифів на послуги, які надаються ДП „Луганськвантажтранс”, в т. ч. за маневрові роботи; що дані розрахунку вартості 1 ткм на 2007 рік по ДП „Луганськвантажтранс” не співпадають з даними Планових цін на послуги за подання та прибирання вагонів на 2007 рік, які надані відповідачем при укладенні договору; що розрахунок вартості 1 ткм на 2007 рік по ДП „Луганськвантажтранс” за своїм змістом є плановим показником фінансової діяльності та засновується перш за все за плановою витратною частиною позивача; що обґрунтованість виставлених позивачем цін із даного розрахунку встановити не можливо, більш того, даний розрахунок вартості по показникам значно відрізняється від розрахунку вартості 1 ткм на 2007 рік, наданого відповідачем при укладанні договору; що з урахуванням листа Міністерства вугільної промисловості України від 21.02.2007               № 171/04/05-01 необґрунтованою є вимога позивача про встановлення судом першої інстанції вартості послуг у розмірі 83 коп. т/км.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 03.10.2007 у справі № 1/2пд прийняв апеляційну скаргу відповідача до апеляційного провадження.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду по справі для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення суду від 03.10.2007 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В.,                          суддя –Баннова Т.М., суддя –Парамонова Т.Ф.

Відзивом від 23.10.2007 № 07/759 позивач по справі відхилив доводи апеляційної скарги та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим.

Розгляд апеляційної скарги був призначений на 23.10.2007. У судовому засіданні судовою колегією прийнята ухвала про відкладення розгляду скарги до 06.11.2007, після оголошено перерву до 15.11.2007. У судовому засіданні 15.11.2007 розгляд справи згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладений на 03.12.2007. Постанова приймається 03.12.2007.

Відповідач 03.12.2007 подав клопотання про призначення судової експертизи формування ціни послуг позивача, яке за результатами розгляду судової колегії апеляційного господарського суду відхиляється з таких підстав.

Відповідач у своєму клопотанні не зазначив, яка саме судова експертиза (бухгалтерська або інша) повинна бути призначена судом; також відповідач не зазначив, кому (якій експертній установі) доручити проведення такої експертизи, які питання слід поставити на вирішення судовому експерту.

На пропозицію суду апеляційної інстанції визначити вид судової експертизи, експертну установу та коло питань, які мають бути роз’ясненні експертом відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України, відповідач свої пропозиції не надав та в усній формі пояснив, що згоден на таку експертизу, яку призначить суд.

Відхиляючи клопотання відповідача про призначення судової експертизи, суд апеляційної інстанції зазначає, що неможливо визначити вид судової експертизи по формуванню ціни послуг, а також експертну установу та коло питань, які потребують роз’яснення експертом без відповідних пропозицій відповідача.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали справи, між сторонами за позовом - ДП „Луганськвантажтранс” та ДВАТ „Шахта „Білоріченська”, при укладені договору № 30 від 30.11.2006 на подачу та прибирання залізничних вагонів відповідача виникли розбіжності, які позивач 25.01.2007 передав на вирішення господарському суду.

Господарський суд обґрунтовано розглянув справу по суті вимог, оскільки не можливо вважати прийнятими відповідно до п. 7 ст. 181 Господарського кодексу України за протоколом розбіжностей від 05.01.2007 пропозиції відповідача, так як позивач не погодився з заявленими розбіжностями і вперше звернувся з позовом 09.01.2007, який був повернутий судом у зв’язку з неподанням позивачем належних доказів сплати судових витрат.

Позивач усунув допущене порушення (сплатив державне мито) та відповідно до ч.3 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення, 25.01.2007 подав даний позов.

Обов’язковість укладання між позивачем та відповідачем договору № 30 викликано тим, що позивач є власником під’їзної колії та здійснює подачу і прибирання вагонів, що прибувають на адресу контрагентів, які знаходяться на під’їзній колії позивача; що зі всіма контрагентами власник під’їзної колії згідно зі ст. 73 Статуту залізниць України, п. 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, п. 3 ст. 179 Господарського кодексу України зобов’язаний укладати договори, тобто у даному випадку – позивач з відповідачем.

На час подання позову спірними (неврегульованими сторонами) були такі пункти договору: п. 2.1; 2.1 абз. 1; 2.1.1; 2.1.2; 2.1.3; 2.1.4; 2.1.5; 2.2; 2.2.2; 2.2.3; 2.3 п. п. 1; 2.3       п. п. 2; 2.3 п.п. 3; 2.3 абз. 2 п. п. 3; 2.3 п. п. 5; 2.3 п. п. 6; 2.3 п. п. 7; 2.4 ч. 1; 2.4 ч. 3; 2.5                       ч. 1,2,3; 2.7; 2.8.2; 2.8.3; 4.1; 4.3; 4.6; 4.7; 4.9; 4.10; 6.1; 6.3. На день прийняття рішення у справі місцевим господарським судом неврегульованими та такими, що є предметом спору залишились пункти 2.1.3; 2.1.5; 2.3 п.п. 1; 2.3 п.п. 2; 2.3 п.п.3; 2.3 п.п.3 абз. 2; 2.3 п.п. 5; 2.3 п.п. 6; 2.3 п.п. 7; 2.4 ч.1; 2.4 ч. 3; 2.5 ч.1, 2.5 ч.2, 2.5 ч. 3; 2.8.2; 2.8.3; 4.1; 4.9; 4.10; 6.1; 6.3 проекту договору від 30.11.2006 на подачу та прибирання залізничних вагонів по ВАТ ГЗФ "Білоріченська".

Згідно поданого суду першої інстанції протоколу узгодження розбіжностей на день засідання суду були узгоджені умови преамбули проекту договору, а також пункти 2.1; 2.1.1; 2.1.2; 2.1.4; 2.2 ч. 1; 2.2.1; 2.2.2; 2.2.3; 2.3 п.п. 4; 2.7; 2.8.4 п.п. 3; 3.6; 4.2; 4.3; 4.4; 4.5; 4.6; 4.7; 4.8 та п. 5.2, у зв’язку з чим господарським судом було обґрунтовано припинено провадження по справі за вимогами позивача стосовно викладення вказаних пунктів договору в редакції позивача.

Пункт 2.4. ч. 3 та пункт 6.1 господарським судом прийняті в редакції відповідача; у вимогах позову про викладання вказаних пунктів договору в редакції позивача рішенням господарського суду від 19.09.2007 у справі № 1/2пд (з урахуванням ухвали від 22.10.2007 про виправлення помилки) відмовлено.

Згідно додаткового рішення у справі № 1/2пд від 22.10.2007 з договору обґрунтовано виключені відсутні в проекті договору, але пропоновані відповідачем        п. 2.3 п. п. 3 абз. 2; 2.1.3; 2.1.5; 4.9; 4.10; п. 2.3 п. п. 7; 4.1.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у рішенні, що за узгодженою сторонами редакцією преамбули (а.с. 110 т.1) „Транспортом” по договору є ДП „Луганськвантажтранс”, оскільки 27.12.2006 державним реєстратором виконкому Луганської міської ради  проведено державну реєстрацію статуту державного підприємства „Луганськвантажтранс”, яке є правонаступником прав та обов’язків ДП „Луганськвугілля”, пов’язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу „Луганськвантажтранс” згідно з розподільчим балансом (п.3.3 статуту). Тому узгодженою редакцією преамбули проекту договору сторонами обґрунтовано визначено „Транспортом” ДП „Луганськвантажтранс”.

Позивач п. п. 1 п. 2.3 за договором № 30 виклав у такій редакції: „за подання та прибирання завантажених вагонів із розрахунку планової вартості 1 т/км на І півріччя 2007 року –0, 82 грн., на ІІ півріччя 2007 року –0, 84 грн. Відстань для стягнення плати за подання та прибирання вагонів локомотивом „Транспорту” ст. Сборна –                               ст. Білоріченська, колії № 1, 2, 9 –7, 5 км”.

Відповідач за протоколом розбіжностей умови п. п. 1 п. 2.3 договору № 30 виклав у такій редакції: „за подання та прибирання вагонів із розрахунку ставки вартості поставленого або прибраного вантажу, а саме: 1 т/км –0, 46 грн. Відстань для стягнення плати за подання та прибирання локомотивом „Транспорту” ст. Сборна –                              ст. Білоріченська, колії № 1, 2, 9 попередньо встановлюється сторонами як 7, 5 км. „Транспорт” зобов’язаний протягом 10 днів з моменту дії договору надати „Підприємству” документи, що підтверджують встановлену відстань, а саме: технічний паспорт під’їзної колії, схему станції, згідно яких сторонами протягом 20 днів встановлюється розрахункова відстань для стягнення плати на весь строк дії договору. У випадку невідповідності встановленого сторонами первісно у договорі тарифу (7, 5 км), вартість послуг, які надаються „Транспортом”, підлягає перерахунку, включаючи оплачені вже „Підприємством”.

У апеляційній скарзі відповідач оскаржує правомірність застосування тарифу 1т/км за надання послуг з залізничних перевезень, зазначеного у п. п. 1 п. 2.3 договору № 30 від 30.11.2006, який прийнятий у редакції позивача.

Відповідач вказує у апеляційній скарзі, що згідно листа Міністерства вугільної промисловості України від 21.02.2007 № 171/04/05-01 (а. с. 61, т. 1)вказане Міністерство надало погоджену вартість тарифів 1т/км по наданню послуг із залізничних перевезень для ДВАТ „Луганськвантажтранс” з 01.02.2007: для шахт –61, 5 км, інші –83 коп. В той же час позивач надав розрахунок вартості 1 т/км на 2007 рік, дані якого не співпадають з плановими цінами на послуги за подання та прибирання вагонів на 2007 рік, які надані ДВАТ „Шахта „Білоріченська” при укладанні договору. Крім того, відповідач є вугледобувним підприємством, а листом Міністерства вугільної промисловості України для шахт встановлений інший, нижчий тариф (61, 5 коп. за 1 т/км).

Приймаючи п. 2.3 п. п. 1 договору в редакції позивача, місцевий господарський суд обґрунтовано послався на те, що листом першого заступника міністра Міністерства вугільної промисловості України від 21.02.2007 № 171/04/05-01 погоджено вартість 1т/км за послуги, що надаються державними вантажно-транспортними підприємствами з перевезень вантажів у 2007 році для шахт у розмірі 61,5 коп., для інших суб’єктів –83,0 коп., але зазначена ціна для шахт є такою, що визначена без врахування рентабельності для шахт та ГЗФ ДП "Луганськвугілля", до складу якого на час погодження цін входило підприємство позивача; відповідач не є відокремленим підрозділом                                         ДП "Луганськвугілля". Встановлена раніше ціна 0, 58 грн. не дає можливості передбачити окремі витратні статті, підприємство є збитковим, у той час, як з 01.11.2006 працівники ДП "Луганськвантажтранс" переведені на нові умови праці, виходячи з мінімальної заробітної плати 310 грн., збільшеної на 20% на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік"  від 20.12.2005 та п. 9.4.1 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики та всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості. У зв’язку з тим, що на ціни на послуги, які надаються позивачем,  не розповсюджується державне регулювання цін, позивач обґрунтовано визначив ціну на послуги, у т.ч. з маневрової роботи, яка дасть можливість підприємству розвивати виробництво та ремонтувати обладнання та транспорт. Згідно рекомендацій Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за листом від 23.07.2007 № 05-34/884 стосовно припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції йдеться не про заборону підвищення цін, а неможливість застосування різних цін на ті ж самі послуги; зміна фронтів навантаження та вивантаження потребує відповідної зміни умов ЄТП, у той час, як відповідач не звертався з такою заявою до позивача; визначений у проекті договору позивачем час користування вагонами відповідає положенням Правил користування вагонами та контейнерами; при підписанні актів виконаних робіт сторонами в обов’язковому порядку будуть складатися первинні документи у підтвердження фактичного виконання договору, що не потребує додаткового направлення відомостей плати за користування вагонами; умови проекту договору по збереженню вагонів за час користування повністю відповідають п. 73 Статуту залізниць України.

Позивач на вимогу суду апеляційної інстанції на 15.11.2007 листом №07/835 дав достатнє документальне обгрунтування розрахунку вартості 1ткм на 2007 (додатки 1-11), які відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України залучаються до матеріалів справи та приймаються до уваги судом апеляційної інстанції. Так, позивачем документально доведено збільшення планових витрат за статтями „матеріали”, „паливо”, „електроенергія”, „заробітна плата”, „нарахування”, „інші грошові витрати”, „амортизація”, „витрати на АУП”; при цьому витрати на ремонт залізничних колій, вузлів локомотивів віднесені за рахунок прибутку. Слід прийняти до уваги також те, що за результатами роботи за 9 місяців збиток позивача склав 772000 грн. 00 коп.

Підпункт 2 п. 2.3 в редакції позивача викладений за наступним змістом:

- „за подання та прибирання порожніх вагонів –згідно Додатку № 1 (на відстань 7,5 км.)”. Відповідач пропонував цей пункт договору виключити.

Суд вважає, що п. п. 2 п. 2.3 слід викласти в редакції позивача, оскільки у п. п. 1 п. 2.3 обумовлена плата лише за подачу –прибирання завантажених вагонів, а пропонована позивачем плата відповідає статутній діяльності позивача та п. 1.1 розділу 2 Тарифного керівництва № 1.

Спірний підпункт 3 п. 2.3 за умовами договору № 30 позивачем викладено у такій редакції: „за маневрові роботи локомотива із розрахунку вартості 1 часу –230, 00 грн.”

За протоколом розбіжностей відповідач виклав п. п. 3 п. 2.3 у такій редакції: „плата за маневрову роботу локомотива „Транспорту”, яка не сумісна з поданням та прибиранням вагонів та яка виконується по окремій вимозі „Підприємства”, стягується за умовами підтвердження часу початку та закінчення маневрової роботи підписом представника „Підприємства” у пам’ятці про користування вагонами із розрахунку                 75 грн. 74 коп. (без урахування ПДВ) за кожну півгодинну роботи локомотива, враховуючи неповну півгодинну за повну”.

Відповідач свою редакцію вказаного спірного пункту договору обґрунтовує тим, що маневрова робота локомотиву входить до подачі та прибирання вагонів, але сплачується окремо від планової вартості 1т/км; відповідач вважає, що пропоновану плату він повинен здійснювати лише за додаткові послуги локомотиву, які надавалися на підставі окремих прохань відповідача.

Судова колегія Луганського апеляційного господарського вважає, що редакція позивача п. п. 3 п. 2.3 договору відповідає наказу Міністерства транспорту України „Про затвердження Довідника тарифів на перевезення вантажу залізничним транспортом України” № 511 від 15.11.1999, згідно якого до маневрової роботи відносяться: переставлення вагонів з одного вантажного фронту на інший, переставлення вагонів на вагу для важення та прибирання їх після такого важення. Отже, передбачена у вказаному підпункті 2.3 договору маневрова робота не входить в подання та збирання вагонів і підлягає окремій сплаті.

Спірний п. п. 5 п. 2.3 за умовами договору № 30 позивачем викладений у такій редакції : „за користування вагонами „Укрзалізниці” вантажовласник здійснює плату „Транспорту” з моменту прийому залізничних вагонів від залізниці на приймальноздавальних коліях станції Сборна ДП „Луганськвугілля” та до повернення їх залізниці на приймальноздавальні колії станції Сборна ДП „Луганськвугілля” після здійснення вантажних операцій, згідно ставок плати за користування вагонами та Правил користування вагонами, затверджених Міністерством транспорту України № 53 від 020.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.02.1999 № 103/3396, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 № 706-р та наказом Міністру України № 540 від 12.09.2005”.

За протоколом розбіжностей відповідачем п. п. 5 п. 2.3 викладено у такій редакції: „за користування вагонами „Укрзалізниці” підприємство здійснює оплату „Транспорту” за фактично подані вагони на фронти навантаження –вивантаження, згідно ставкам плати за користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 02.02.1999 № 53”.

Спірний п. п. 6 п. 2.3 за умовами договору № 30 позивачем викладений у такій редакції: „за користування вагонами приналежності країн СНД та Балтії, вантажовласник здійснює оплату „Транспорту” з моменту прийому залізничних вагонів від залізниці на приймальноздавальних коліях станції Сборна ДП „Луганськвугілля” та до повернення їх залізниці приймальноздавальні колії станції Сборна                                       ДП „Луганськвугілля” після здійснення вантажних операцій, згідно ставок плати за користування вагонами приналежності країн СНД та Балтії, затверджених Міністерством транспорту України № 485 від 07.07.2003 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 № 604/7925, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 № 706-р та наказом Міністра України № 540 від 12.09.2005”.

По протоколу розбіжностей відповідач п. п. 6 п. 2.3 виклав наступним чином: „за користування вагонами приналежності країн СНД та Балтії  „Підприємство” здійснює плату „Транспорту” за фактично подані вагони на фронти навантаження – вивантаження, згідно ставкам плати за користування вагонами приналежності країн СНД та Балтії, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 07.07.2003               № 485”.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що умови п. п. 5 та 6 п. 2.3 договору № 30 повинні бути викладені в редакції відповідача по протоколу розбіжностей, оскільки вони відповідають вимогам ст. 76 Статуту залізниць України, абз. 3 п. 1.8 р. 6, п. 2.4 р. 12 Правил користування вагонами та контейнерами і не суперечать наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005 № 540, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.10.2005 за номером 11/42/11422.

Отже, господарський суд Луганської області дійшов помилкового висновку про те, що п.п.5 та 6 п.2.3 підлягають прийняттю в редакції позивача, у зв”язку з чим рішення господарського суду Луганської області в цій частині підлягає зміні шляхом прийняття вказаних п.п.5, 6 п.2.3 в редакції відповідача.

Частина 1 п. 2.4 договору № 30 прийнята в редакції позивача та має такий зміст: „вартість послуг, які надаються „Транспортом” „Підприємству”, договірна та може бути збільшена у зв’язку зі збільшенням заробітної плати працівників згідно діючому законодавству, вартості ПММ, матеріалів, витрат на виконання ремонтних робіт та інших витрат; цін та тарифів на „Укрзалізниці”, в той час як редакція відповідача ч. 1 п. 2.4 за умовами договору № 30 є такою: „вартість послуг, які надаються „Транспортом” „Підприємству”, договірна та може бути змінена за згодою сторін у разі суттєвої зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору”.

Частина 3 п. 2.4 позивачем у договорі № 30 викладена в такій редакції : „у разі відмови від підписання додаткової угоди або не повернення транспорту, направленого „вантажовласнику”, додаткової угоди про збільшення вартості наданих послуг, у встановлений 20-тиденний строк, договір вважається розірваним у односторонньому порядку”; відповідач у протоколі розбіжностей змінює вищезазначену редакцію цієї частини п. 2.4 на редакцію такого змісту: „у разі направлення одній із сторін додаткової угоди про зміну вартості наданих послуг, сторона, яка ініціює зміни вартості послуг, направляє другій стороні документи, що обґрунтовують зміни вартості послуг та підтверджує обставини, які впливають на формування послуг”.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про прийняття ч. 1, 2, 3 п. 2.4 в редакції позивача, оскільки кожна частина п.2.4 (1, 2, 3) передбачає черговість дій по внесенню змін у договір в цілому і повинна оцінюватись у контексті всього п. 2.4 в цілому. Зазначений у п. 2.4 порядок внесення змін у договір відповідає ст. ст. 651 –654 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України.

Позивач у договорі № 30 виклав п. 2.5 наступним чином:

а) частина 1 –„попередня оплата послуг здійснюється шляхом 100% перерахування грошових коштів за послуги по перевезенню вантажу, що належить „вантажовласнику” на праві власності, на розрахунковий рахунок „Транспорту”;

б) частина 2 –„розмір попередньої оплати визначається середньодобовим планом перевезення на поточний місяць середньодобовим обсягом подання вагонів попереднього місяця”;

в) частина 3 –„сторони домовились перераховувати мінімальну суму кредитного сальдо із розрахунку трьохдобового запасу за надання транспортних послуг”.

За протоколом розбіжностей відповідач п. 2.5 виклав так:

а) частина 1 –„оплата послуг, наданих „Транспортом”, здійснюється на підставі попередньої плати. За згодою сторін оплата може бути здійснена по факту обсягів наданих послуг”;

б) частина 2 –„розмір попередньої оплати визначається, виходячи з плану перевезення на очікуваний період та середньодобового плану обсягів подання вагонів”;

в) частина 3 –„ виключити”.

Суд першої інстанції підставно п. 2.5 (ч. ч. 1, 2, 3) прийняв у редакції позивача, оскільки відповідач не обґрунтував пропоновану ним редакцію ч. 1 та ч. 2 п. 2.5 та виключення ч. 3 п. 2.5.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що редакція п. 2.5, пропонована позивачем, відповідає додатковій угоді № 1 до договору № 138 від 30.01.07, який укладений між ДП „Луганськвантажтранс” та ДП „Донецька залізниця”; такі умови є обов’язковими для виконання, для володільця під’їзної колії (у даному випадку - позивача) та контрагента (яким є відповідач).

Пункт 2.8.2 договору позивачем викладений в такій редакції:

- „до 2 числа, наступного за звітним, направляти на станцію Сборна ДП „Луганськвугілля” повноважного представника для проведення сумісного звірення розрахунків по нарахуванню плати за надані послуги та користування вагонами за результатами місяця. При цьому оформлюється акт виконаних послуг, підписаний обома сторонами та завірений печатками. Акт складається на підставі пам’яток про користування вагонами, відомостей на подання та прибирання вагонів і маневрову роботу”.

Відповідач цей пункт договору за протоколом розбіжностей виклав так:

- „до 2 числа місяця, наступного за звітним, направляти на станцію Сборна                             ДП „Луганськвугілля” повноважного представника для проведення сумісного звірення розрахунків по нарахуванню плати за надані послуги та користування вагонами за результатами місяця. На підставі пам’ятки про користування вагонами, відомостей на подання та прибирання вагонів і маневрову роботу, сторонами складається Акт виконаних робіт. Разом з актом виконаних робіт для його підписання, „Транспорт” направляє „Підприємству” копію відомостей оплати за користування вагонами. У разі направлення „Підприємству” відомостей плати за користування вагонами, за Підприємством залишається право відмови від підписання актів виконаних робіт та проведення остаточних розрахунків за звітний період”.

Місцевий господарський суд обґрунтовано не прийняв доводи відповідача про зміну запропонованої позивачем редакції п. 2.8.2 договору, оскільки відсутня необхідність вказувати у договорі окремо про надання позивачем копій відомостей оплати за вагони, так як акт виконаних послуг складається сторонами на підставі пам’яток про користування вагонами, відомостей на подання та прибирання вагонів та маневрову роботу, які направляються відповідачем згідно умов договору, а пам’ятки та відомості, складені залізницею, відповідач має можливість оглянути при складанні акту. Крім того, пам’ятки складені позивачем, відображають дані, вказані у цих пам’ятках, складених залізницею.

Пункт 2.8.3 викладений позивачем у договорі № 30 в такій редакції:

- „забезпечити зберігання вагонів під час користування рухомим складом та виконувати вимоги ДОСТ 2223-76 „Вагони вантажні магістральні залізниці” колії 1520 мм, а також відшкодувати збитки, які викликані пошкодженням рухомого складу та залізничної колії на території підприємства з вини „вантажовласника” згідно зі Статутом залізниць України (ст. 124)”.

Відповідач у протоколі розбіжностей пропонував виключити цей пункт із договору, посилаючись на те, що він у випадку пошкодження рухомого складу та залізничної колії згідно зі ст. 124 Статуту залізниць України буде відшкодовувати збитки безпосередньо залізниці. Доводи відповідача суперечать ст. 124 Статуту залізниць України, оскільки ця стаття передбачає відповідальність за пошкодження рухомого складу та залізничної колії перед залізницею саме позивача як володільця під’їзної колії.

Пункт 6.1 договору стосується строку дії договору, який за рішенням суду, що оскаржується, прийнятий в редакції відповідача, яку він пропонував у протоколі розбіжностей; позивач погодився зі строком дії договору до 31.12.2011 (а.с.145 т.1), а отже оскарження відповідачем рішення господарського суду стосовно цього пункту є недоречним.

Пункт 6.3 договору № 30 викладений позивачем в такій редакції:

- „у разі невиконання вимог, викладених у розділі 2, договір підлягає достроковому розірванню, про що сторона –ініціатор надсилає письмове повідомлення про свій намір іншій стороні; підприємство (організація), отримавши пропозицію про дострокове розірвання договору, зобов’язано надати відповідь не пізніше 20 днів після отримання повідомлення; у разі незгоди іншої сторони на дострокове розірвання договору, спір передається на розгляд господарському суду”.

У протоколі розбіжностей відповідач пропонував виключити цей пункт із тексту договору.

Пункт 6.3 договору судом першої інстанції правомірно прийнятий в редакції позивача, оскільки цей пункт не суперечить ст.188 Господарського кодексу України та ст.ст.651-654 Цивільного кодексу України, які регламентують порядок розірвання господарських договорів.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до п. 4 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104  Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2007 у справі № 1/2пд слід змінити в частині редакції підпунктів 5, 6 пункту 2.3 договору № 30 на подачу і прибирання залізничних вагонів по ДВАТ „Шахта „Білоріченська” від 30.11.2006; підпункт 5 пункту 2.3 вказаного договору викласти за протоколом розбіжностей в такій редакції: „за користування вагонами „Укрзалізниці” „Підприємство” здійснює оплату транспорту за фактично подані вагони на фронти навантаження –вивантаження згідно ставок плати за користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 02.02.1999             № 53”; умови підпункту 6 пункту 2.3 договору викласти за протоколом розбіжностей в редакції: „за користування вагонами, які належать державам СНД та Балтії, „Підприємство” здійснює плату „Транспорту” за фактично подані вагони на фронти навантаження –вивантаження згідно ставок плати за користування вагонами належності держав СНД і Балтії, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 07.07.2003 № 485”. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито за апеляційною скаргою покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 4 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Білоріченська”, смт. Білоріченський Лутугінського району Луганської області від 26.09.2007 № 02-1222 на рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2007 по справі № 1/2пд задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2007 по справі                 № 1/2пд змінити в частині редакції підпунктів 5, 6 пункту 2.3 договору № 30 на подачу і прибирання залізничних вагонів по ДВАТ „Шахта „Білоріченська” від 30.11.2006.

3.          Підпункт 5 пункту 2.3 договору викласти за протоколом розбіжностей в наступній редакції:

„За користування вагонами „Укрзалізниці” „Підприємство” здійснює оплату транспорту за фактично подані вагони на фронти навантаження –вивантаження згідно ставок плати за користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 02.02.1999 № 53”.

4. Умови підпункту 6 пункту 2.3 договору викласти за протоколом розбіжностей в наступній редакції:

„За користування вагонами, які належать державам СНД та Балтії, „Підприємство” здійснює плату „Транспорту” за фактично подані вагони на фронти навантаження –вивантаження згідно ставок плати за користування вагонами належності держав СНД і Балтії, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 07.07.2003 № 485”.

4.          В решті рішення залишити без змін.

5.          Стягнути з Державного підприємства „Луганськвугілля” в особі Відособленого підрозділу „Луганськвантажтранс”, смт. Ювілейне, м. Луганськ, р/р 8001 в ВАТ „КБ „Надра” ЛРУ, МФО 304193, , на користь Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Білоріченська” ДП ДХК „Луганськвугілля”, смт. Білоріченський Лутугінського району Луганської області, р/р 752 в Лутугінському ПІБ, МФО 304494, , державне мито за апеляційною скаргою у сумі 21 грн. 25 коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати наказ.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                               І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                  Т.М. Баннова

Суддя                                                                                 Т.Ф. Парамонова