ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.07                                                                                        Справа №  21/228/07

Суддя

Позивач–Асоціація фермерських господарств  “Агро”  (71112, Запорізька область,  Бердянський район, с.Червоне Поле, вул. Горького, б.28)

відповідач–Сільськогосподарський  виробничий  кооператив  “Агрофірма Зоря” (70627, Запорізька область,  Пологівський район, с.Чубарівка, вул. Молодіжна, б.26, код за ; керуючий санацією Шкода А.С. - 84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Сібірцева, б.17, кв. 320)

про стягнення 139 тн  зерна пшениці  на суму 34750 грн., штрафу у сумі  3475  грн.

За зустрічним позовом:

позивач-Сільськогосподарський  виробничий  кооператив  “Агрофірма Зоря”, с.Чубарівка  Пологівського  району  Запорізької  області

відповідач - Асоціація фермерських господарств  “Агро”, с.Червоне Поле Бердянського  району  Запорізької області

про визнання договору зберігання недійсним

суддя Черкаський В.І.

За участю представників сторін:

від АФГ “Агро”  - Кравченко С.І., довір. № 77/5 від 20.08.2007 року;

від СВК  “Агрофірма Зоря” –Прудка Н.С., довір. б/н від 03.09.2007 року

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 27.08.2007 року  за  заявою  позивача   порушено   провадження  у справі № 21/228/07, призначено судове засідання по вказаній справі на 10.10.2007 року.

27.08.2007 року Асоціація фермерських господарств  “Агро” звернулося до господарського суду Запорізької області із позовною заявою № 66/08 від 27.08.2007 року  до СВК  “Агрофірма Зоря”  про стягнення 139 тн  зерна пшениці  на  суму 34750 грн. на  підставі  договору зберігання № 37/06-Х від 01.08.2007 року, укладеного між сторонами; про стягнення штрафу у сумі  3475  грн. на підставі цього ж договору.

10.10.2007 року  до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява СВК  “Агрофірма Зоря” від 09.10.2007 року   до АФГ “Агро”   у справі № 21/228/07 про визнання договору  зберігання  37/06-Х від 01.08.2007 року недійсним наступного змісту.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Однак, вказаний правочин вчинений з недотриманням названих загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме, при укладенні зазначеного оспорюваного договору від імені СВК „Агрофірма „Зоря" виступав Лось М.В. (колишній директор СВК „Агрофірма „Зоря"). Однак він не мав і не міг мати необхідних повноважень для укладення цього договору з наступних причин. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.12.2004 по справі №21/15 було порушено справу про банкрутство щодо Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Агрофірма „Зоря". Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.05.2005 по справі №21/15 було введено процедуру санації СВК „Агрофірма „Зоря" та призначено керуючим санацією Шкоду Андрія Сергійовича. Відповідно до ухвали суду від 30.05.2005 року повноваження Шкоди, як керуючого санацією, передбачені ст. 17 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», виникають з дня винесення ухвали, тобто з 30.05.2006 року.

Згідно абз.1-2 ч.4 ст. 17 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон), з дня винесення ухвали про санацію   керівник   боржника   відсторонюється   від   посади,   управління   боржником керуючому санацією.

Наказами керуючого санацією від 31.05.2005р. Лось М. В. був відсторонений від посади голови СВК і призначений виконавчим директором з господарськими повноваженнями, за виключенням повноважень, які за Законом є повноваженнями керуючого санацією.

Наказом керуючого санацією № 2 від 25.06.2007р. сума, в межах якої виконавчому директору Лосю М. В. було дозволено розпоряджатися майном і коштами, була визначена 5000 гривен.

Відповідно до ч.5 ст. 17 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", право розпорядження майном, в тому числі укладення цивільно-правових угод належить до виключної компетенції керуючого санацією.

Отже, при укладенні договору зберігання №37/06-Х від 01.08.2007 було порушено вимоги, необхідні для чинності правочину, що встановлені ч.1  ст. 203 та ч.2 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 215 ЦК України, недодержання зазначених вимог є підставою недійсності вказаних правочинів (договорів). У зв'язку із зазначеним, на підставі ч.ч.1,2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, керуючись ст.ст.60, 69-85 ГПК України, просить зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою від 10.10.2007 суд заборонив  СВК  “Агрофірма Зоря” вчиняти дії по розпорядженню та відчуженню зерна пшениці в кількості  139 тн, яке належить АФГ “Агро” і знаходиться на зберіганні у СВК  “Агрофірма Зоря”, прийняв зустрічну позовну  заяву  від 09.10.2007 року   для спільного розгляду з первісним  позовом у справі №  21/228/07, відклав судове засідання у справі № 21/228/07 на 23.10.2007.

23.10.2007 до суду надійшов відзив АФГ “Агро” на зустрічний позов, в якому вона просить  у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні 23.10.2007 за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну  частину рішення.

Розглянувши матеріали справи і заслухавши представників позивача та відповідача у судових засіданнях, суд встановив.

За первісним позовом.

Відповідно до ст. 936 Цивільного Кодексу України за    договором   зберігання   одна   сторона   (зберігач) зобов'язується зберігати річ,  яка  передана  їй  другою  стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Суд встановив, що  між сторонами укладений договір зберігання № 37/06-Х від 01.08.2007 року (надалі за текстом «договір»), за яким   позивач передає на умовах відповідального зберігання, а відповідач приймає 139 тон  зерна пшениці  на  суму 34750 грн. (надалі - «товар»). Відповідно до п.4 договору  товар  передається на відповідальне зберігання строком з моменту підписання цього договору до 01.09.2007 на склад за адресою: Запорізька область,  Пологівський район, с.Чубарівка.

Передача зерна пшениці в кількості 139.00 тонн, оформлена сторонами двохсторонньою накладною від 01.08.2007, підписаною представниками підприємств та скріпленою печатками підприємств.

Згідно умов договору плата за зберігання складає 0,25 грн. за 1 т/день в т.ч. ПДВ.

Пунктом 7 Договору зберігання від 01.08.2007р. передбачено, що позивач має в будь який час зажадати від відповідача передане їй на зберігання майно, а відповідач зобов'язаний повернути його на першу вимогу позивача, незалежно від терміну зберігання протягом трьох робочих днів з дати отримання такої вимоги.

Стаття 953 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок зберігача повернути річ на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. 5   серпня   2007   року,   Позивач   листом   №03/08-01   звернувся   до відповідача з вимогою повернути передане на відповідальне зберігання. Вимога отримана відповідачем в особі виконавчого директора кооперативу Лося М.В. 03.08.2007р.

Відповідно до вимог п.7 договору відповідач зобов'язаний був повернути отриманий на зберігання  товар не пізніше 08.08.2007.

В порушення умов Договору, СВК "Агрофірма Зоря" у встановлений термін до 08.08.2007 не повернув АФГ "Агро" передане на зберігання зерно пшениці в кількості 139,00 тонн.

Частиною 1 статті 949 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Стаття 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушених прав встановлює примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів,   необхідних  для належного   виконання нею зобов'язання,     враховуючи  інтереси  другої сторони  та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням  зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов 'язання.

Відповідач не виконав свої обов'язки, порушуючи умови вимоги ст. 610, 936 ЦК України, ст. 193 Господарською кодексу України, договору. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення переданого на зберігання зерна пшениці в кількості 139 тон підлягають задоволенню.

У стягненні нарахованого відповідно до п.10 договору 10% штрафу від вартості непереданого за договором  товару у розмірі 3475 грн.,  суд знаходить підстави відмовити, виходячи з наступного.

Ухвалою від  16.12.2004 господарський суд Запорізької області порушив провадження у справі про банкрутство відповідача № 21/15, на цей час ухвалою від 30.05.2005  господарським судом Запорізької області  введено процедуру санації відповідача, яка на цей час продовжується. Відповідно до п.4 ст. 12  Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій  на  задоволення  вимог   кредиторів   вводиться одночасно  з порушенням провадження у справі про банкрутство,  про що зазначається в ухвалі господарського суду.      Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів  не нараховуються неустойка (штраф,  пеня),  не застосовуються інші  санкції  за  невиконання  чи  неналежне  виконання  грошових зобов'язань   і  зобов'язань  щодо  сплати  страхових  внесків  на загальнообов'язкове  державне  пенсійне  страхування,  податків  і зборів   (обов'язкових   платежів). Позивач нарахував штраф у період дії зазначеного вище мораторію За таких обставин у вимозі щодо стягнення штрафу  слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути  суму 347 грн. 47 коп.  витрат на державне мито, суму  107  грн. 26 коп. витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу.

За зустрічним позовом.

Згідно із ч.  1 ст. 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності  правочину  є  недодержання  в  момент  його вчинення  стороною  (сторонами)  вимог,  які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до вимог встановлених в ст. 203 Цивільного кодексу України    зміст  правочину  не  може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним засадам  суспільства;  особа  яка  вчиняє  правочин,  повинна мати необхідний обсяг цивільної  дієздатності;  волевиявлення  учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Згідно із  ст.  241  Цивільного  кодексу  України  правочин  вчинений  представником  з   перевищенням   повноважень, створює, змінює чи припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє лише в разі його наступного схвалення цією особою. Правочин  вважається  схваленим,  зокрема, у разі,  якщо особа,  від імені якого здійснено  правочин,  вчинить  дії,  що  свідчать  про прийняття його до виконання.

Ухвалою від  16.12.2004 господарський суд Запорізької області порушив провадження у справі про банкрутство СВК “Агрофірма Зоря”  № 21/15, на цей час ухвалою від 30.05.2005  господарським судом Запорізької області  введено процедуру санації СВК “Агрофірма Зоря”, керуючим санацією  кооперативу призначено Шкоду А.С.

Згідно ст. 17 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з дня винесення ухвали про санацію:      керівник  боржника  відсторонюється  від  посади  у  порядку, визначеному  законодавством  про   працю,   управління   боржником переходить  до  керуючого  санацією,  крім випадку,  передбаченого статтею  53  цього Закону;     припиняються   повноваження  органів  управління  боржника  - юридичної   особи,  повноваження  органів  управління  передаються керуючому санацією.

Суд встановив, що договір  укладений з боку зберігача виконавчим директором “Агрофірма Зоря” Лосем М.В., який діяв на підставі наказів № 2 від 31.05.2005 та 25.06.2007, якими йому дозволяється розпоряджатися майном та коштами кооперативу у розмірі до 5000 грн.

Відповідно до  ст.  33  Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.      Згідно статті   34   Господарського   процесуального  кодексу України    обставини  справи,   які   відповідно   до законодавства   повинні   бути   підтверджені   певними   засобами доказування,   не   можуть   підтверджуватись   іншими    засобами доказування.

У судовому засіданні 23.10.2007 представник керуючого санацією не надав  суду доказів вчинення дій з повернення безпідставно отриманого на відповідальне зберігання товару відповідно до вимог розділу 83 ЦК України, оспорювання права власності на товар, належний АФГ «Агро», визнання накладної від 01.08.2007 щодо передачі на зберігання товару підробленою, недійсною чи т.і.

З огляду  на викладене,  суд дійшов до   висновку,  що керуючий санацією СВК “Агрофірма Зоря” утримався від  дій з повернення безпідставно, на його думку, отриманого від Асоціації фермерських господарств  “Агро”  товару, чим самим схвалив договір, який був укладений від його імені неуповноваженою  на те особою - виконавчим директором “Агрофірма Зоря” Лосем М.В.

За таких обставин, враховуючи відповідність договору зберігання № 37/06-Х від 01.08.2007 вимогам гл.66 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити Сільськогосподарському  виробничому  кооперативу  “Агрофірма Зоря” у задоволенні зустрічного  позову.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача –СВК “Агрофірма Зоря”.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, ст.ст. 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити  частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма "Зоря"  (72627, Запорізька область, Пологівський район,  с. Чубарівка, вул.  Молодіжна, 26; код за , р/р № 7001  в ЗРУ «Приватбанк»м. Запоріжжя МФО 313399), на користь Асоціації фермерських господарств  “Агро”  (71112, Запорізька область,  Бердянський район, с.Червоне Поле, вул. Горького, б.28, код за , р/р № 067 в БФ АКБ СР «УСБ» МФО 313452) 139 тон зерна пшениці, 347 грн. 47 коп.  витрат на державне мито, суму  107  грн. 26 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині в позові відмовити.

У зустрічному позові відмовити.

Суддя                                                                                                         В.І.Черкаський

(рішення оформлене та підписане відповідно до вимог ст. 84 ГПК України –26.10.2007)