ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2007 р.
Справа  № 26-27/51-07-1185

За позовом :  Одеської  залізниці ;

до відповідача : закритого  акціонерного товариства „Синтез-Ойл”;

про стягнення  238,19 грн.

Суддя Никифорчук М.І.

за участю представників :

від позивача : Кірічек  С.В.  за довіреністю;

від відповідача : Юрковський В.Ф. за довіреністю;

Суть спору  :  Одеською залізницею заявлені вимоги про  стягнення з закритого акціонерного товариства „Синтез-Ойл”  штрафних санкцій ( пені) за несвоєчасну оплату провізних платежів  по договору № 136730 від 18.12.03 р.

Представник позивача вимоги підтримує.

Представник відповідача з вимогами не згоден, про що зазначив у відзиву на позов.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, господарський суд, -

у с т а н о в и в :

Одеською залізницею  ( далі –Залізниця) заявлені вимоги про  стягнення з закритого акціонерного товариства „Синтез-Ойл” ( далі- ЗАТ)   штрафних санкцій ( пені) за несвоєчасну оплату провізних платежів  по договору № 136730 від 18.12.2003 р.  посилаючись на наступне.

У період з 08.09.06 р. по 10.09.06 р. на станцію  Одеса-Пересип Одеської залізниці прибули  порожні  вагони відправлені Північно - Кавказькою та Казахською залізницями  на адресу ЗАТ .

За  перевезення 88 вагонів по території України нараховано залізничний   тариф у сумі 68288 грн., митний збір  660 грн., збір за обробку документів 167,20 грн., ПДВ –13823,80  грн., всього на загальну суму 82 939 грн.

За перевезення вантажів та додаткові послуги вантажовласник  зобов’язаний  здійснювати попередню оплату шляхом перерахування коштів у сумах відповідних до обсягу перевезень.

На 01.09.06 р. та на момент прибуття вагонів 08.09.06 р. залишок коштів на рахунку ЗАТ  № 136730 по Тех.ПД-1 складав 9972,42 грн.

Згідно п.4.4 договору № 136730 від 18.12.03 р.  „Про  організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги” вантажовласник сплачує  залізниці пеню у  розмірі 0,5 %  від суми   боргу за кожний день прострочення платежу,  але  не  більше  подвійної  облікової ставки Національного банку України. Пеня за несплату вищезазначених  платежів склала 238,19 грн. (  розрахунок додається)

Відповідно до ст. 62 Статуту Залізниць України., затвердженого Постановою Кабінету  Міністрів  України  від  06.04.1998 р. № 457, - У разі     несвоєчасного     внесення    вантажовідправником, вантажоодержувачем, експедитором належної плати, зборів та штрафів справляється пеня за кожний день затримки у розмірі, встановленому законодавством.  Відправка,  видача вантажів можуть бути затримані до  внесення  платежів.  За  час  затримки відправник,  одержувач, експедитор  сплачують  за  користування  вагонами  (контейнерами), залізниці плату, передбачену статтею 119 цього Статуту.

Згідно зі  ст. 224 Господарського кодексу України ( далі –ГК України ),  Учасник господарських відносин,  який порушив господарське зобов'язання  або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані  цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під  збитками  розуміються  витрати,  зроблені  управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи,   які  управнена  сторона  одержала  б  у  разі  належного виконання   зобов'язання   або   додержання   правил    здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст.  229 ГК України, Учасник  господарських  відносин  у  разі  порушення   ним грошового  зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням   зобов'язання,  а  також  сплатити  штрафні  санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Обчислення розміру збитків здійснюється у валюті,  в  якій провадилися  або  повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

У  разі  висунення  вимог  щодо  відшкодування  збитків  в іноземній  валюті  кредитором  повинен  бути  зазначений  грошовий еквівалент  суми   збитків   у   гривнях   за   офіційним   курсом Національного банку України на день висунення вимог.

Відповідно до вимог ст. 230 ГК України, Штрафними санкціями у цьому  Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня),  яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Також згідно ст.  231 ГК України, - У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не  визначено, санкції  застосовуються  в розмірі,  передбаченому договором.  При цьому  розмір  санкцій   може   бути   встановлено   договором   у відсотковому  відношенні  до суми  невиконаної  частини  зобов'язання  або  у  певній,  визначеній  грошовій  сумі,  або  у  відсотковому  відношенні   до  суми   зобов'язання  незалежно  від  ступеня  його виконання,  або  у  кратному  розмірі  до  вартості  товарів  (робіт, послуг).

У  разі  недосягнення  згоди  між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення  зобов'язання  спір  може бути  вирішений  в  судовому  порядку  за  заявою  заінтересованої  сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні  санкції   за   порушення   грошових   зобов'язань встановлюються  у  відсотках,  розмір  яких визначається обліковою ставкою Національного банку України,  за  увесь  час  користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

На підставі викладених норм  ГК України, ст. 63 Статуту Залізниць, п.п. 2.4,4.3, 4.4 договору № 136730 від 18.12.03 р. позивач просить стягнути з ЗАТ пеню в розмірі                                         238,19 грн.

Заперечуючи проти позову, ЗАТ надав відзив у  якому зазначає наступне.

Згідно п.3.5 договору, послуги залізниць не приймаються підприємствами та оплаті не підлягають,  якщо вони  без доручення або належного інформування  підприємства, суперечать або не передбачені Статутом  залізниць України, Правилами  перевезення вантажів, іншими нормативними актами, укладеними між сторонами договорами.

Представник підприємства по довіреності Дерипас Н.А., непогодившись з діями позивача  по  нарахуванню пені, не підписав накопичувальну  картку форми ФДУ-92                       № 540,  зробив в картці обумовку, підтвердив позицію підприємства  про незаконність нарахування  пені.

Відповідно до вимог ст. 230 ГК України та 550 Цивільного кодексу України ( далі –ЦК України), учасник  господарських  відносин ( кредитор) має право на неустойку  (штраф, пеня) у випадку порушення іншим учасником відносин (боржником) правил господарської діяльності, невиконання  або неналежним виконанням зобов’язань, що випливають з договору.

Платником провізної плати (тарифу) по перевезенню залізницею України ( від  прикордонної станції  на державному кордоні  України до станції Одеса-Пересип)                 88 залізничних  цистерн є фірма експедитор „Транскарго Сервисиз Лтд”, що має код експедитора по „УЗ” , що підтверджується записом в графах 4, 20  перевізних документів СМГС.

Вказана фірма експедитор має договірні  відносини з Державною адміністрацією залізничного транспорту України  „Укрзалізниця” по експедируванню вантажів залізницею України. Отже  позивач  вправі  пред’явити  вимоги  в  межах  цього  договору до цієї фірми - експедитору.

У ЗАТ зобов’язання  перед позивачем по оплаті провізної плати за перевезення вказаних 88  порожніх вагонів відсутні, підприємство не порушило ніякі зобов’язання, не  скоїло господарського правопорушення,  тому підстави для застосування до підприємства штрафних санкцій, передбачених договором № 136730 від 18.12.2003 р. відсутні.

Відносно  наданого позивачем  розрахунку суми стягнення  відповідач  зазначає  наступне.

1. Наданий  розрахунок   здійснений  від  дати прибуття  вагонів на станцію  Одеса- Пересип та включно по 16  вересня 2006 року. Згідно облікового рахунку підприємства за вересень 2006 р. та платіжному  дорученню № 2380 від 15.09.06 р. підприємство перерахувало  на  обліковий рахунок  в Одеському ТехПД-1 у якості попередньої оплати  транспортних послуг грошову суму 187716 грн. –15 вересня 2006 року. З приведеного, на думку відповідача, випливає завищення позивачем  неіснуючий строк прострочки на один день.

2. Згідно позовної заяви та розрахунку  позивач  здійснив розрахунок  пені з загальної суми 82939 грн., у тому числі провізний тариф –68288 грн., митний збір-               660 грн., збір за оброблення документів –167,20 грн., з ПДВ 13823,80 грн.

Відповідно до пункту 4.4 договору неустойка ( пеня)  розраховується від суми боргу. Згідно облікового рахунку підприємства за вересень 2006 року, станом на                    09-14.09.2006 р.  у ЗАТ склалось  позитивне сальдо розрахунків з позивачем, на обліковому рахунку знаходилась сума 14972,42 грн.( 9972,42+5000).  Наданий  розрахунок відповідач вважає неправильним.

3. У тариф за перевезення 88  порожніх вагонів по території  України позивач включив суму митного збору з розрахунку 30 грн. за один перевізний документ. З цим відповідач не погоджується, оскільки на його думку, правова природа даного митного збору та  правомочія залізниці нараховувати на суму збору 20% ПДВ та стягувати його з отримувачів, експедитора, - невідомі. Розміри та порядок уплати митних зборів встановлюються  законами України, постановами кабінету Міністрів України. Правомочіями стягувати митні збори наділені митні органи, що входять до системи Державної митної служби України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 5, 6  Закону України „ Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України”, пунктів 1-4, 14-18  Постанови Кабінету Міністрів України № 1959 від 24.10.02р. „Про затвердження  Порядку   справляння  єдиного  збору  у  пунктах  пропуску  через  державний  кордон”, у випадку пересічення державного о кордону  України  транспортними  засобами з вантажем  їх  власник,  перевізник, експедитор  сплачує  єдиний збір, а у випадку пересічення  кордону  залізничними вагонами без  вантажу єдиний  збір  не сплачується.

При цьому відповідач  посилається на те, що  вказаний „Митний збір” на думку позивача є  „збором  на  покриття  затрат,  пов’язаних з митним оглядом експортно - імпортних вантажів”,  котрий розраховується  та  сплачується в розмірі 11,70 грн. за одну вагонну відправку, який передбачений підпунктом 3 пункту 14.8 розділу 14 „Тарифне керівництва, частини 1”,  затвердженого  Наказом Міністерства транспорту України                 №  551 від 15.11.1999 р. „Про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом  України та Коефіцієнтів,  застосованих до тарифів цього збірника”.

Крім того, відповідач посилається  на  постанови Вищого господарського суду України № 2/46 від 26.07.006 р., № 6/159 від 22.03.2006 р. та № 6/158 від 22.03.2006 р. за позовом   Луганської Залізниці до ВАТ „Краснодонвугілля” про стягнення коштів,  ( у порушенні провадження з перегляду яких  ухвалами Судової  палати у господарських  справах Верховного Суду України від 21 вересня 2006 року та від 18 травня 2006 року відмовлено).

Згідно  вказаних  постанов ВГСУ, у них зазначено, що  - порожні вагони, не є вантажем в розумінні Статуту  залізниць України, оскільки загальними положеннями Статуту визначено  поняття „ вантажоодержувач” (вантажовласник).

Пунктом 6 Статуту визначене поняття вантажу, це - матеріальні цінності,  які перевозяться  залізничним транспортом   у   спеціально  призначеному  для  цього  вантажному  рухомому  складі.

Включення  позивачем до суми тарифу перевезення 88 порожніх вагонів по території України  „митного збору”,  до  суми  для  нарахування пені є незаконним.

З приведених  підстав відповідач просить  у позові відмовити.

Аналізуючи приведені сторонами докази, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України  кожна сторона  повинна довести ті обставини на які  вона  посилається  як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, між  сторонами по даній справі Одеською залізницею (далі –Залізниця) та Закритим акціонерним товариством  „Синтез-Ойл” ( далі –Вантажовласник) 18 грудня 2003 року укладений договір № 136739 „Про  організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги” ( далі –Договір).

Згідно  пункту 1.1 договору його предметом є надання Залізницею Вантажовласнику послуг з перевезення вантажів  та проведення розрахунків за ці послуги.

Як вбачається  із позову,  вимоги  позивача заявлені на підставі п. 4.4 договору, яким передбачене наступне : „У разі виникнення заборгованості  за перевезення вантажів та додаткові  послуги Вантажовласник  сплачує  Залізниці пеню в розмірі 0,5%  від суми боргу за кожний день прострочення, але  не більше подвійної  облікової ставки Національного банк України”.  З приведеного  випливає,  що умовою сплати Вантажовласником   Залізниці пені  є  виникнення  заборгованості   за  перевезення  саме  вантажів та додаткові  послуги.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України,   зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та  вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із  позову вбачається, що позивачем  зазначено про перевезення порожніх  вагонів, які, відповідно до п.6 Статуту Залізниці та  вищевказаних  постанов Вищого господарського суду України, як  є чинними,  не є вантажем. Отже, на думку суду, якщо  залізницею  не  було  здійснено перевезення саме вантажу, відповідно до  умов  пункту  4.4 Договору, то і  заборгованість у ЗАТ перед Залізницею за перевезення саме  вантажів  не виникла.

За таких підстав суд  вважає, що підстав для задоволення прозову немає.

Крім того, при  розгляді справи  позивачем  були уточнені  позовні вимоги ( занесені  у протокол судового засідання 15.10.2007 р. ), таким чином, що  сума,  заявлена до  стягненню з відповідача є пенею, а не збитками, як це зазначено у  проханої  частини  позову.

Враховуючи викладене та керуючись  ст.ст. 82 –84  Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

У  позові -  відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                       Никифорчук М.І.

Повний текст рішення підписаний 12 листопада 2007 року.