ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.
№ 46/624-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Воліка І.М.,
Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

ТОВ "Енергосоюз"

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2007р.

у справі
№ 46/624-06 господарського суду Харківської області

за позовом
Акціонерного товариства "Бізнес-Сервіс"

до
третя особа
ТОВ "Енергосоюз"
ТОВ"Українська фінансова компанія"

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним

за участю представників сторін:

позивача
Жила А.О.,

відповідача
третьої особи
Омельченко О.В.,
не з’явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2007 р. у справі № 46/624-06 (суддя Ільїн О.В.) позов задоволено частково: визнано недійсним п. 2.2 договору купівлі-продажу цінних паперів № К27 від 03.09.2004 р., укладений АТ "Бізнес-Сервіс" та ТОВ "Енергосоюз" за посередництва ТОВ "Українська фінансова компанія". Стягнуто з ТОВ "Енергосоюз" 42,50 грн. держмита та 69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2007 р. (судді: Могилєвкін Ю.О., Такмаков Ю.В., Плужник О.В.) рішення суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів № К27 від 03.09.2004 р., укладений АТ "Бізнес-Сервіс", ТОВ "Енергосоюз", ТОВ "Українська фінансова компанія".

Не погоджуючись з вказаною постановою апеляційного господарського суду відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд її скасувати, а рішення господарського суду залишити в силі.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд відповідач та позивач за посередництва третьої особи уклали договір купівлі-продажу цінних паперів №К27 від 03.09.2004 р., згідно з п. 2.3 якого продавець передає покупцю за актом приймання-передачі цінні папери протягом 10 днів з моменту підписання договору. Відповідно до п. 2.2 договору, покупець зобов’язався здійснити розрахунок з продавцем шляхом перерахування загальної договірної вартості цінних паперів на розрахунковий рахунок продавця в строк до 31.12.2004 року.

Отже, питання розрахунків та передання цінних паперів, які регулюються зазначеними пунктами договору є істотними умовами договору купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

В преамбулі Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" зазначено, що цей Закон визначає умови і порядок випуску цінних паперів, а також регулює посередницьку діяльність в організації обігу цінних паперів. Таким чином, положення ч. 3 ст. 8 цього Закону розповсюджуються на правовідносини, що виникають при укладенні договорів купівлі-продажу.

Так, ч. 3 ст. 8 Закону України “Про цінні папери та фондову біржу” (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) передбачено, що акції можуть бути видані одержувачу (покупцю) тільки після повної оплати їх вартості.

Згідно з умовами спірного договору, яким Покупець (позивач) через торгівця цінними паперами –третю особу придбав у Продавця (відповідача) цінні папери –прості акції в кількості 1270 шт. на суму 1 268 225 грн., а саме п.п. 2.2 п. 2  - вбачається, що “Покупатель –АО “Бизнес-Сервис” обязуется провести расчет с Продавцом –ООО “Энергосоюз” путём перечисления общей договорной стоимости ЦБ на текущий счет Продавца в срок до 31 декабря 2004 г.” В свою чергу п.п. 2.3 договору передбачено, що “Продавец передает Покупателю ЦБ по акту приёма-передачи  в течении 10 банковских дней с момента подписания договора”, а саме до 13.09.2004 року, тобто до проведення оплати вартості акцій.

В порушення вимог законодавства, відповідно до спірного договору, відповідач передав позивачу 1270 простих акцій на суму 1268225 грн. за актом приймання-передачі цінних паперів від 30.09.2004 р., тобто передача цінних паперів здійснена до проведення повної оплати їх вартості.

Як зазначив апеляційний господарський суд, суд першої інстанції обґрунтовано посилаючись на порушення вимог діючого законодавства при укладенні договору безпідставно визнав недійсним тільки п. 2.2 договору, вважаючи що недійсність умови, яка не є істотною не тягне за собою недійсності всього договору. При цьому, місцевий суд не оцінивши п. 2.3 договору та не визнавши договір недійсним у цілому безпідставно вважав, що передача покупцю цінних паперів за актом приймання-передачі протягом 10 днів з моменту підписання договору відповідає вимогам діючого законодавства.  Разом з тим, визнавши недійсним п. 2.2 договору суд першої інстанції фактично виключив умову про порядок розрахунків.

Апеляційний господарський суд зауважив, що умови про порядок проведення розрахунків та передачу цінних паперів є істотними умовами договору купівлі-продажу цінних паперів. Такий договір повинен відповідати вимогам чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 8 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу".

Водночас, господарський суд першої інстанції не врахував вимоги ч.1 ст. 203  ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що п. 2.3 договору передбачено передання цінних паперів протягом 10 днів з моменту підписання договору, а строк оплати визначений законом, відтак слід вважати, що оплата також має здійснюватись протягом 10 днів.

Апеляційний господарський суд спростував ці доводи та зазначив, що п. 2.3 договору передбачено передання цінних паперів протягом 10 днів з моменту підписання договору, тобто до 13.09.2004 р., а п. 2.2 договору передбачено оплату цінних паперів до 31.12.2004 р., тобто після передання цінних паперів. Отже, договором не передбачена оплата цінних паперів до їх передання.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд скасував рішення суду та задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів, погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України “Про цінні папери та фондову біржу” акції можуть бути видані одержувачу (покупцю) тільки після повної оплати їх вартості,  а також те, що умови про порядок проведення розрахунків та передачу цінних паперів є істотними умовами договору купівлі-продажу цінних паперів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обгрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2007 року у справі № 46/624-06 залишити без змін.

Головуючий,  суддя                                                                  М. Михайлюк

Судді:                                                                                      І. Волік

Н. Дунаєвська