ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

№  17/399

12.12.07

За позовом     Приватного малого підприємства «Янтарний берег»

До                    Севастопольської міської ради

Про                 визнати недійсним рішення

Суддя  Кролевець О.А.

Представники :

Від позивача:
не з’явився

Від відповідача:
Близнюк О.А. (доручення №03-15/02 від 05.01.2007)

Відповідно до ст.77 ГПК України в судових засіданнях оголошувались перерви: 06.11.2007 до 26.11.2007, до 06.12.2007.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним рішення 11 сесії Севастопольської міської ради V скликання №99 від 07.06.2006 «Про відмову ПМП «Янтарний берег» у дачі згоди на розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки по вул. Вакуленчука (у районі заводу «Мусон») для будівництва комплексу з туризму й обслуговування населення, про визнання за позивачем права на розробку проекту по відводу земельної ділянки площею 0,343 га по вул. Вакуленчука (у районі заводу «Мусон») для будівництва комплексу з туризму й обслуговування населення.

Заявлений позов позивач обґрунтовує тим, що рішення відповідача №99 від 07.06.2006 є необґрунтованим, прийнятим без врахування обставин, які мають значення для вирішення питання розробки проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки. Зокрема, рішення не містить мотивованого пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації й документації із землеустрою. Відмова відповідача у наданні згоди ґрунтується на домислі, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина благоустрою й місця загального користування об’єкта –парку «Кам’яна квітка», оскільки, за твердженням позивача, на спірній земельній ділянці розташований пустир.

Відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на  позовну заяву. Відповідач стверджує, що оспорюване позивачем рішення було прийнято з урахуванням норм Земельного кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів», «Правил утримання зелених насаджень в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105.  Земельна ділянка, щодо якої позивач звернувся до Севастопольської міської ради про надання згоди на розробку проекту землевпорядження, за твердженням відповідача, знаходиться в межах парку «Кам’яна квітка» і є парковою територією загального користування, в підтвердження чого відповідач надав відповідні документи. Оскільки позивач планує використати земельну ділянку під будівництво комплексу, що не відповідає функціональному призначенню земельної ділянки, тому відповідач правомірно відмовив в наданні згоди на розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки по вул. Вакуленчука (у районі заводу «Мусон») для будівництва комплексу з туризму й обслуговування населення.

Представник позивача в судове засідання 12.12.2007 не з'явився, ніяких клопотань від позивача не надходило, тому суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за наявними в справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2000 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Севастополю та Приватним підприємством «Янтарний берег»(позивач) був укладений договір №66 оренди нерухомого майна, відповідно до якого позивач прийняв в оренду нерухоме майно –частину парку «Кам’яна квітка», яке складається з асфальтового покриття площею 1453 кв.м. і зелених насаджень (всього 57 дерев), яке розташоване за адресою:  м. Севастополь, вул. Вакуленчука,29 та яке перебуває на балансі ВАТ «Мусон». Приймання-передачу орендованого майна було оформлено актом від 30.11.2000.

Відповідно до п.4.1 Договору оренди майно було надано в оренду для організації будівництва та розміщення кафе.

06 серпня 2004 року договір оренди № 66 було викладено в новій редакції, згідно з якою позивачу передано в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: частину парку «Кам’яна квітка», розташоване за адресою: м. Севастополь вул. Вакуленчука,29 і яке складається з частини асфальтобетонного покриття площею 5,0 кв.м. та зелених насаджень (всього 70 дерев). Майно передано в оренду для надання комунальних та побутових послуг. Строк дії оренди визначений до 31.12.2006.

Відповідно до Акту прийому-передачі орендованого майна від 06.08.2004 позивачу в оренду було передано частину парку «Кам’яна квітка», яке складається з частини асфальтобетонного покриття площею 5,0 кв.м. та зелених насаджень (всього 70 дерев).

28 березня 2005р. позивач звернувся до Голови Севастопольської міської ради з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки площею 0,343 га по вул. Вакуленчука (в районі заводу «Мусон») для будівництва комплексу з туризму та обслуговуванню населення та про надання згоди на складання проекту відводу даної земельної ділянки.

12.04.2005 Севастопольська міська державна адміністрація листом №1014/14/2-05 направила матеріали ПМП «Янтарний берег»для подальшого розгляду на сесії міської ради із пропозицією дозволити позивачу складання проекту землевпорядження по відводу зазначеної земельної ділянки для будівництва комплексу з туризму й обслуговування населення.

На ІІ сесії Севастопольської міської ради V скликання відповідачем було прийнято рішення №99 від 07.06.2006 «Про відмову ПМП «Янтарний берег»в наданні згоди на розробку проекту землевпорядження по відводу земельної ділянки по вул. Вакуленчука (в районі заводу «Мусон») для будівництва комплексу з туризму й обслуговування населення»в зв’язку з тим,  що на зазначеній земельній ділянці розташована частина благоустрою та місця загального користування об’єкту –парк «Кам’яна квітка».

Позивач вважає рішення відповідача №99 від 07.06.2007 необґрунтованим та таким, що підлягає визнанню недійсним, через що звернувся до суду з позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

До розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (п.12 Перехідних  положень Земельного кодексу України).

Згідно зі ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до ст.124 вказаного Кодексу здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 Земельного Кодексу України, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Згідно зі ст.50 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом (ст.51 Кодексу).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики.

Елементами благоустрою відповідно до ст.21 Закону є: зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно зі ст.14 вказаного Закону об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до п.2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006, парк –це самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції та призначений для короткочасного відпочинку населення. Залежно від характеру і призначення вони діляться на парки культури і відпочинку, районні, спортивні, дитячі, дендрологічні, історичні, національні, меморіальні, етнографічні парки-музеї, історичні, виставкові, зоологічні, аерофітотерапії тощо.

До об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать: парки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, гідропарки, лугопарки, лісопарки, буферні парки, районні сади; дендрологічні парки, національні, меморіальні та інші; сквери; міські ліси; зони рекреації; зелені насадження в охоронних та санітарно-захисних зонах (п.3.1 Правил).

Об'єкти благоустрою зеленого господарства відповідно до п.4.1 Правил  використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони і утримання відповідно до цих Правил.

Містобудівна діяльність у населених пунктах проводиться з дотриманням вимог охорони зелених насаджень (п.7.4 Правил).

Відповідач стверджує, що земельна ділянка, щодо якого виник спір, знаходиться в парковій зоні і тому належить до території загального користування, що підтверджується наступними документами: висновком Севастопольського міського головного управління земельних ресурсів від 24.05.2005 №61, в якому зазначається, що на спірній земельній ділянці розташований парк «Кам’яна квітка»; висновком Гагарінської районної державної адміністрації в м. Севастополь; «Відомістю обліку дерев», в якій зазначається, що спірна земельна ділянка на якій знаходяться дерева, розташована в парку «Кам’яна квітка»в районі ВАТ «Мусон»; а також договором оренди №66 від 01.12.2000 та договором про внесення змін до договору №66 від 06.08.2004. Крім того, в підтвердження своїх тверджень, відповідач надав викопіювання з Генерального плану м. Севастополь в межах вул. Вакуленчука –вул. Руднева (район ВАТ «Мусон»), з якого вбачається, що земельна ділянка, щодо якої виник спір, знаходиться в межах червоних ліній і відносить до паркової зони.

Оскільки позивач просив відвести йому спірну земельну ділянку для організації будівництва комплексу, що не відповідає функціональному призначенню земельної ділянки і суперечить Правилам утримання зелених насаджень у населених пунктах України, тому відповідач відмовив позивачу у наданні такої згоди.

Проаналізувавши приписи чинного законодавства в сфері регулювання земельних відносин, суд дійшов висновку про законність прийнятого відповідачем рішення №99 від 07.06.2006, оскільки наявними в матеріалах справи підтверджується, що земельна ділянка площею 0,343 га по вул. Вакуленчука (в районі заводу ВАТ «Мусон») має ознаки паркової зони і належить до території загального користування, організація будівництва на якій суперечить Земельному кодексу України та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин щодо недійсності рішення Севастопольської міської ради від 07.06.2006 №99, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                 О.А.Кролевець