ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.07

Справа № 15/421-07.

за
позовом Акціонерного товариства закритого типу “Сумська швейна фабрика
“Спецодяг”, м. Суми

до
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Суми

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності

СУДДЯ                    Резниченко О.Ю.

За участю представників:

від
позивача : Манохіна І.А., довіреність №3/130-1 від 23.01.2007р.

від відповідача : ОСОБА_2, довіреність  б/н
від 28.08.2007р.

Суть спору: Позивач просить визнати
недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від
16.07.2004р., укладений між позивачем та відповідачем; повернути сторони
договору купівлі-продажу від 16.07.2004р. в первісний стан, що існував до
моменту його укладення; визнати за позивачем
право власності на нежитлове приміщення (контора) за літерою «Л» площею
96,3 кв.м. та цех (будівля 3-ї дільниці) за літерами «К,к» площею 474,6 кв.м;
зобов'язати відповідача звільнити вказані приміщення.

Ухвалою суду №15/421-07 від
09.08.2007р. задоволено частково клопотання позивача №3/140 від 19.07.2007р.
про застосування заходів забезпечення позову та забезпечено позов шляхом
накладення арешту на майно за спірним договором. Ухвалою від 17.08.2007р. по
даній справі виправлено описку в п. 2 резолютивної частини ухвали  від 09.08.2007р., а саме зазначені реквізити
позивача та відповідача по справі №15/421-07.

Відповідач
в судове засідання 27.09.2007р. подав відзив на позовну заяву б/н від
25.09.2007р., в якому позовні вимоги не визнає, оскільки позивач посилається на
відсутність повноважень особи, яка підписувала від його імені оспорюваний
договір і сам же надає суду докази наявності таких повноважень, тоді, як
доказів спростування цих повноважень позивач суду не надав і зазначених актів в
судовому порядку не оскаржував. Крім цього, оспорюване нерухоме  майно під забороною відчуження не перебувало
і на його реалізацію було надано дозвіл арбітражного керуючого.

В
дане судове засідання позивачем подана копія рішення господарського суду
Сумської області від 25.07.2007р. по справі №14/315-07, яким позов ТОВ
«Міжрегіональний центр фондових технологій» задоволено, визнано недійсним
протокол засідання Наглядової ради АТЗТ “Сумська швейна фабрика “Спецодяг” № 4
від 13.07.2004 року “Про затвердження рішення Правління № 9 від 12 липня 2004
року “Про продаж частини не житлового приміщення від цілісного майнового
комплексу будівель та споруд розташованих АДРЕСА_1 -не житлового приміщення
(контори) за № “Л” та цеху (будівлі 3-ої дільниці) за № “К” “к”” та пояснення
ОСОБА_3, який був головою Спостережної ради ВАТ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» в 2004 р., в якому він зазначив, що будь-яких протоколів засідання
Спостережної ради у червні-липня 2004 року з питань надання дозвілу або
затвердження протоколів засідання Правління товариства по питанню відчуження
нерухомого та рухомого майна шляхом продажу іншим особам не підписував.

Розглянувши
матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ
:

16
липня 2004 року між АТЗТ "Сумська швейна фабрика "Спецодяг" та
суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від цілісного майнового
комплексу АТЗТ "Сумська швейна фабрика Спецодяг", що знаходиться
АДРЕСА_1.

Згідно
п. 1.1. вказаного договору, у власність відповідача було передано 2 приміщення
фабрики за загальною ціною 170 000,00 грн., а саме: нежитлове приміщення
(контора) за літерою "Л" площею 963 кв. м. та цех (будівля 3-ї
дільниці) за літерами "К, к" площею 474,6 кв. м.

Позивач  вважає, що вище зазначений договір
купівлі-продажу від 16.07.2004 р. є недійсним, у зв'язку з тим, що в момент
вчинення даного правочину сторонами були допущені чисельні порушення вимог
чинного законодавства України, а також установчих документів товариства.

Так, по-перше, спірний договір був укладений
від імені підприємства не уповноваженою особою - Головою правління АТЗТ
"Сумська швейна фабрика "Спецодяг" ОСОБА_4, який на момент
укладання оскаржуваного правочину фактично не мав правових підстав для
здійснення таких дій.

Рішенням
Правління АТЗТ "Сумська швейна фабрика "Спецодяг" від 12 липня
2004 р. (Протокол № 9) об'єкти нерухомості товариства - цех під літерою
"К, к" (приміщення дільниці № 3) та будівля під літерою "Л"
(приміщення контори) були винесені на продаж. Але, дане рішення було попереднім
та потребувало затвердження його Спостережною радою відповідно до її
компетенції, що передбачена установчими документами товариства. Оскільки,
відсутні будь-які докази в підтвердження факту звернення Голови правління АТЗТ
СШФ "Спецодяг" до Спостережної ради товариства в 2004 р. з приводу
вирішення питання про затвердження Рішення Правління (Протоколу № 9 від
12.07.2004 р.) про продаж не житлових приміщень підприємства.

Крім
того, у зв'язку з існуванням підстав, Протокол Наглядової ради № 4 від 13 липня
2004 р., яким зазначене вище рішення Правління було ніби-то затверджене, та
яким Голова правління керувався в своїх діях при укладенні оскаржуваного
договору рішенням господарського суду Сумської області від 25.07.2007р. по
справі №14/315-07 був визнаний недійсним.

Таким
чином, позивач вважає, що Голова правління Товариства в момент укладення
договору купівлі-продажу не мав правової підстави для реалізації нерухомості
АТЗТ "Сумська швейна фабрика "Спецодяг", тобто не мав згоди
Спостережної ради Товариства на відчуження об'єктів нерухомості, оформленої в
порядку передбаченому чинним законодавством України та вимогами установчих
документів.

По
друге, нерухоме майно - не житлове приміщення (контора) за № "Л" та
цех (будівля 3-ої дільниці) за № "К, к", яке було передане у
власність відповідачу входить до Статутного фонду АТЗТ СШФ
"Спецодяг", про що свідчить Схематичний план АТЗТ «Сумської швейної
фабрики «Спецодяг», виготовлений в БТІ.

Влітку
2004 р. Загальні збори акціонерів товариства не скликалися для розгляду питання
про зменшення Статутного фонду шляхом відчуження нерухомості фабрики.

Крім
того, дане питання також не розглядалося на Загальних зборах акціонерів, що
відбулися в листопаді 2004 р., про що свідчить Протокол зборів від 02.11.2004р.

Таким
чином, позивач вважає, що Статутний фонд було зменшено з порушенням порядку
його зменшення.

По-третє,
в момент укладення оскаржуваного договору, АТЗТ "Сумська швейна

фабрика
"Спецодяг" перебувало в процедурі банкрутства в стадії розпорядження

майном
боржника, про що свідчать ухвали Господарського суду Сумської

області
від 19 травня 2003 року та від 28.07.2004 р.

Відповідно
до листа без зазначення номеру та дати складення, розпорядник майна АТЗТ
"Сумська швейна фабрика "Спецодяг" надав згоду на легалізацію
нерухомого майна в рамках чинного законодавства України та за умови, що кошти
отримані від його реалізації будуть спрямовані виключно на поточні зобов'язання
підприємства щодо сплати податків та погашення заборгованості працівникам по
заробітній платі.

В
той же час, як пояснив представник позивача, отримана від продажу нерухомості
сума коштів, була витрачена керівництвом підприємства на інші поточні потреби.
Заборгованість з заробітної плати працівникам в розмірі 237 983 грн. 16 коп.
згідно мирової угоди не була погашена.

Разом
з тим, загальна сума надходжень від оренди з квітня по грудень 2004 року
становила 111 168 грн. 94 коп., прибуток від попередньої оплати та оплати за
продукцію, а також від інших видів діяльності склав майже 1 (один) мільйон
гривень, що було достатнім для погашення заборгованості по заробітній платі без
продажу об'єктів нерухомого майна та зменшення Статутного фонду підприємства.

Крім
того, відсутні будь-які офіційні документи про оцінку вартості нерухомого
майна, публікацію в засобах масової інформації, залучення відповідних фахівців
або реалізацію нерухомості через аукціон, що б сприяло її продажу на конкурсній
основі.

Відповідач
в судове засідання 27.09.2007р. подав відзив на позовну заяву б/н від
25.09.2007р., в якому позовні вимоги не визнає, оскільки позивач посилається на
відсутність повноважень особи, яка підписувала від його імені оспорюваний
договір і сам же надає суду докази наявності таких повноважень, тоді, як
доказів спростування цих повноважень позивач суду не надав і зазначених актів в
судовому порядку не оскаржував. Крім цього, оспорюване нерухоме  майно під забороною відчуження не перебувало
і на його реалізацію було надано дозвіл арбітражного керуючого.

Заслухавши
представників сторін, дослідивши подані докази, розглянувши матеріали справи,
суд вважає, що заперечення відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, а
позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу від 16.07.2004р.
недійсним та повернення сторін по договору купівлі-продажу від 16.07.2004р. в
первісний стан, що існував до моменту його укладення та зобов'язання  відповідача повернути вказані приміщення є
обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно
до ст. 179 Господарського кодексу України спірний договір є господарським
договором, що породжує господарські зобов'язання.

Відповідно
до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Тому,
суд вважає, що існують правові підстави для застосування до спірної угоди
положень ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст. ст. 215, 216  Цивільного кодексу України.

Згідно
із ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити  Цивільному кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства. Статтею 215
Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, встановлених ст. 203 Цивільного кодексу
України, є підставою недійсності правочину.

Судом,
під час розгляду матеріалів справи, встановлено, що за заявою кредиторів -
фізичних осіб (92 чол.), які об'єднали свої вимоги до боржника - Акціонерного
товариства закритого типу «Сумська швейна фабрика «Спецодяг» була ухвалою від
19.05.2003р. порушена справа про банкрутство №7/44, введено процедуру
розпорядження майном боржника та призначено за пропозицією кредиторів розпорядником
майна - арбітражного керуючого - ОСОБА_5.

Ухвалою
від 28.07.2004р. по даній справі затверджено мирову угоду від 18.05.2004р. з
якою звернувся голова комітету кредиторів Акціонерного товариства закритого
типу «Сумська швейна фабрика «Спецодяг» ОСОБА_4 між АТЗТ «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» та комітетом кредиторів АТЗТ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг», відповідно до якої передбачено погашення заборгованості перед
кредиторами  - працівниками АТЗТ «Сумська
швейна фабрика «Спецодяг» протягом шести місяців починаючи з 01.07.2004р.

Розпорядник
майна ОСОБА_5 в листі до голови правління АТЗТ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» повідомив, що не заперечує проти реалізації нерухомого майна в
рамках чинного законодавства України та за умови, що кошти отримані від його
реалізації будуть спрямовані виключно на поточні зобов'язання підприємства щодо
сплати податків та погашення заборгованості працівникам по заробітній платі.

16.07.2004р.
між позивачем в особі директора ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту,
зареєстрованого розпорядженням голови Сумської міської ради народних депутатів
28.11.1994р. за №506-р, змін та доповнень до статуту, зареєстрованих відділом
державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради
13.10.2000р. за №5427, 16.07.2002р. за №7299,
та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу частини
нежитлового приміщення.

Статтею
4 Закону України „Про господарські товариства” передбачено, що акціонерні
товариства створюються і діють на підставі установчого договору і статуту.

Згідно
із ст. 23 Закону України „Про господарські товариства” управління товариством
здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється
відповідно до виду товариства.

Відповідно
п.п. 14 п. 8.3.2 змін та доповнень до статуту, зареєстрованих відділом
державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради
16.07.2002р. за №7299 (які затверджені Загальними зборами акціонерів позивача,
протокол загальних зборів №8 від 26.06.2002р.)
спостережна рада товариства в межах своїх повноважень затверджує рішення
правління товариства про операції з нерухомим майном товариства.

Підпункт
8.4.8 п. 8.4 вказаних змін та доповнень
встановлює, що у випадках, передбачених цим статутом та внутрішніми
локально-нормативними актами голова правління зобов'язаний надавати на
затвердження рішення (договори, угоди, контракти та інше) спостережній раді
товариства. Спостережна рада товариства повинна якнайшвидше прийняти рішення
стосовно зазначеного питання. Рішення виноситься у письмовій формі для
пред'явлення його особі з якою укладається угода. Укладання такого договору,
без погодження з спостережною радою товариства, не породжує юридичних наслідків
для товариства.

13
липня 2004 року на засіданні Наглядової ради АТЗТ “Сумська швейна фабрика
“Спецодяг” прийняте рішення про затвердження рішення правління АТЗТ СШФ
“Спецодяг” № 9 від 12.07.2004 р. про продаж частини не житлового приміщення від
цілісного майнового комплексу будівель та споруд розташованих АДРЕСА_1 -не житлового
приміщення (контори) за № “Л” та цеху (будівлі 3-ої дільниці) за № “К” “к”.

Рішення
господарського суду Сумської області від 25.07.2007р. по справі №14/315-07
визнано недійсним даний протокол засідання Наглядової ради АТЗТ “Сумська швейна
фабрика “Спецодяг”. Крім того, з вказаного судового рішення вбачається, що в
2004 р. Голова правління АТЗТ СШФ “Спецодяг” не звертався до Голови ради та
членів ради з питанням надати дозвіл, розглянути на засіданні Спостережної ради
питання про затвердження рішення правління про продаж частини не житлового
приміщення від цілісного майнового комплексу будівель та споруд розташованих
АДРЕСА_1 - не житлового приміщення (контори) за № “Л” та цеху (будівлі 3-ої
дільниці) за № “К” “к”. ОСОБА_3 невідомо про факт продажу нерухомого майна
товариства влітку 2004 р. Спостережена рада товариства не збиралася в 2004 р.
на засідання для вирішення питання про відчуження нерухомого майна АТЗТ СШФ
“Спецодяг”, в тому числі шляхом його продажу іншим особам. Відповідно до ст. 85
ГПК України вказане рішення набрало законної сили.

Крім
того, суд вважає за необхідне зазначити, те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 159
ЦК України, п. «б» ч. 4 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства»,
п.п. «і» п. 8.2.3  змін та доповнень до
статуту, зареєстрованих відділом державної реєстрації суб'єктів підприємницької
діяльності Сумської міської ради 24.06.1998р. за №3312 (які затверджені
загальними зборами акціонерів позивача, протокол №5 від 03.03.1998р.)  внесення змін до статуту товариства, у тому
числі зміна розміру його статутного капіталу належить до виключної компетенції
Загальних зборів акціонерів. А з матеріалів справи не вбачається виконання
вимог даної норми законодавства. Оскільки, позивач зазначає, що влітку 2004р.
Загальні збори акціонерів товариства не скликалися для розгляду питання про
зменшення Статутного фонду шляхом відчуження нерухомості фабрики. Також дане
питання не розглядалося на загальних зборах акціонерів в листопаді 2004р.
(протокол зборів №10 від 02.11.2004р.).

Відповідно
до ст. 236 Цивільного кодексу України, за загальним правилом, правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє,
можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно
із ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,  - відшкодувати вартість того, що одержано, за
цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому,
враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу частини
нежитлового приміщення від 16.07.2004р., укладений між позивачем та
відповідачем підлягає визнанню недійсним, сторони по договору поверненню в
первісний стан, що існував до моменту його укладення, а відповідач
зобов'язується повернути вказані приміщення.

Крім цього, позивач просить визнати за
позивачем  право власності на нежитлове
приміщення (контора) за літерою «Л» площею 96,3 кв.м. та цех (будівля 3-ї
дільниці) за літерами «К,к» площею 474,6 кв.м.
Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині, відповідно до п.5 ст.81 ГПК
України, підлягають залишенню без розгляду з огляду на наступне:

По-перше,
відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На виконання
вимог ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми,
господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємства матеріали,
необхідні для вирішення спору.

По-друге,
згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом, так як рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному
з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть
участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

По-третє,
відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським
судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення
перешкоджає вирішенню спору. Вирішення питання щодо застосування пункту 5 цієї
статті можливо за наявності таких умов: додаткові документи вважаються
витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному
документі, яким є по справі ухвала від 27.09.2007р., витребувані документи
дійсно необхідні для вирішення спору (в обґрунтування заявлених вимог щодо
визнання права власності позивачем поданий тільки схематичний план АТЗТ
«Сумської швейної фабрики «Спецодяг», виготовлений в БТІ) та позивач не подав
витребувані документи без поважних причин.

В-четверте,
згідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно
до ст.68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується
господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи
ухвалі. Тому, підлягає скасуванню забезпечення позову, застосоване ухвалою суду
від 09.08.2007р. про забезпечення позову по справі №15/421-07 (з врахуванням
ухвали суду від 17.08.2007р. по даній справі, який виправлено описку в п. 2
резолютивної частини ухвали  від
09.08.2007р.).

Згідно
ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та  на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу понесені позивачем покладаються на відповідача. А також, якщо судом
застосовуються наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, державне мито
сплачується чи стягується за ставками, встановленими для позовних заяв як
майнового, так і немайнового характеру, залежно від вартості майна чи розміру
грошових вимог. Тому, в доход державного бюджету з позивача стягується держмито
у розмірі 1700 грн. 00 коп. відповідно до ст. 46 ГПК України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 68, 81, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу України,
суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним договір
купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 16.07.2004р., укладений між
Акціонерним товариством закритого типу
“Сумська швейна фабрика “Спецодяг” (, АДРЕСА_1) та
Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою  ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

3.          Стягнути з Акціонерного товариства
закритого типу  “Сумська швейна фабрика
“Спецодяг” (, АДРЕСА_1) на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичною особи ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) 170 000 грн. 00 коп.

4.          Зобов'язати Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичну особу  ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1) повернути Акціонерному товариству закритого типу  “Сумська швейна фабрика “Спецодяг” (, АДРЕСА_1) нежитлове приміщення (контора) за літерою «Л» площею
96,3 кв.м. та цех (будівля 3-ї дільниці) за літерами «К,к» площею 474,6 кв.м.

5.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства закритого типу  “Сумська швейна фабрика “Спецодяг” (, АДРЕСА_1) 1785 грн. 00 коп. витрат по сплаті держмита та 118
грн. 00 коп. витрат по сплаті інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

6.          Стягнути з Акціонерного товариства
закритого типу  “Сумська швейна фабрика
“Спецодяг” (, АДРЕСА_1) в доход державного бюджету України
(р/р 0002 в ГУДКУ в Сумській області, МФО 837013, код 22090200,
символ 095) 1700 грн. 00 коп. державного мита.

7.          В
іншій частині - позов залишити без розгляду.

8.          Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

9.
Скасувати ухвалу суду від 09.08.2007р. про забезпечення позову по справі
№15/421-07 (з врахуванням ухвали суду від 17.08.2007р. по даній справі, який
виправлено описку в п. 2 резолютивної частини ухвали  від 09.08.2007р.), якою накладено арешт на
нерухоме майно, що знаходиться за АДРЕСА_1, яке було передане Акціонерним
товариством закритого типу  “Сумська
швейна фабрика “Спецодяг” (, АДРЕСА_1) у власність Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) згідно оскаржуваного договору купівлі-продажу від
16.07.2004р., а   саме: на нежитлове
приміщення (контору) за літерою “Л”площею 96,3 кв.м.; на цех (будівлю 3-ї
дільниці) за літерами “К, к”площею 474,6 кв.м..

СУДДЯ
О.Ю.РЕЗНИЧЕНКО

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну  частину рішення.

Повний
текст рішення підписано 19.10.2007 року.