донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.12.2007 р.                                                                           справа №6/286

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Єгорченко О.О. (довіреність  б/н від 18.06.2007р.),

від відповідача:
не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Спецпідзембуд” м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
04.10.2007 року

по справі
№6/286

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Ексімгруп” м.Київ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма„Спецпідзембуд” м.Донецьк

про
стягнення   1887грн.16коп.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ексімгруп” м.Київ (далі ТОВ „Ексімгруп”), звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Спецпідзембуд” м.Донецьк (далі ТОВ „ВКФ „Спецпідзембуд”) заборгованості у сумі 1456грн.72коп., пені у сумі 233грн.39коп., інфляційних у сумі 155грн.87коп. та 3% річних у сумі 41грн.18коп. відповідно до договору №Х/111 від 17.02.2005року (всього 1887грн.16коп.).

У ході розгляду справи позивач заявою у порядку статті 22 ГПК України відмовився від позову в частині стягнення пені. Крім того, збільшив суму інфляційних та наполягав на стягненні інфляційних у сумі 208грн.31коп.

Рішенням від 04 жовтня 2007року господарський суд Донецької області (суддя Подколзіна Л.Д.) позовні вимоги задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що причиною виникнення спору є протиправне порушення відповідачем умов договору, а також норм Цивільного кодексу України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу та поставки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційної скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. Прийняти нове рішення, провадження у справі припинити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, а також висновки, які викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. Крім того, судом першої інстанції  порушені норми матеріального права, що призвело до прийняття неправильного  рішення.

Позивач  у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду законним та обґрунтованим,  а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача, заявника скарги,  у судове засідання не з’явився. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового конверту (а.с.50).  Приймаючи  до уваги те, що відповідач не використав наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги, про поважність причини не направлення свого представника до суду не повідомив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглядати скаргу за відсутності представника відповідача, оскільки наявних матеріалів достатньо для повного, всебічного та об’єктивного розгляду справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду  була змінена судова колегія для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

Господарським судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору поставки №Х/111, укладеного 17.02.2005року між ТОВ „Ексімгруп” (позивач) та ТОВ „ВКФ „Спецпідзембуд” (відповідач), відповідно до якого  позивач повинен поставити  товар, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар. Пунктом  5.3 встановлений строк оплати товару 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Як вбачається із матеріалів справи, представником відповідача Майба О.И., діючого на підставі довіреностей ЯКТ №581622  від 12.09.05р.; ЯКТ №581643 від 17.11.2005р.;  ЯЛИ №781858;  ЯЛИ №781881; ЯЛИ №781892, був отриманий товар на загальну суму 1656,72грн., про що свідчать видаткові накладні №ЕХ-0000904 від 12.09.2005р., №ЕХ-0001265 від 17.11.2005р.,        №ЕХ-0000008 від 13.01.2006р.,  №ЕХ-0000399 від 24.03.2006р.,  №ЕХ-0000670 від 17.05.2006р., які підписані представниками сторін (а.с.10-19).

За умовами договору (п. 4.2), товар вважається  переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю та якістю згідно з підписаними сторонами накладними. Якщо за результатами  приймання  якість товару не відповідає стандартам або іншій документації, то покупець  має право  відмовитися від приймання товару.

Отже, спірний товар відповідачем отриманий без заперечень, та перейшов у його власність з моменту підписання накладних. Відмови від прийомки товару не було.

У порушення п.5.3 договору оплата за товар відповідачем здійснена частково у сумі 200грн. Залишок заборгованість за отриманий товар у сумі 1456грн.72коп. не сплачений відповідачем.

ТОВ „Ексімгруп” звернулось до суду з позовом про стягнення суми заборгованості 1456грн.72коп., мотивуючи вимогу виникненням між сторонами зобов’язальних відносин за договором поставки від 17.02.2005р.

Такий договір, як двосторонній правочин, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст.ст.173,174,175 ГК України.

Відповідно до ч.2 ст.175 ГК України  майнові зобов'язання, які виникають між учасниками  господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509  ЦК України  зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що надані позивачем накладна та довіреність –є належним доказом здійснення передачі відповідачу товару. В даному випадку, факт поставки спірного товару підтверджено видатковими накладними, підписаними обома сторонами. У графі накладної „отримав”  є підпис представника відповідача Майба О.И., який діяв на підставі довіреностей. Довіреності видані підприємством, підписані та засвідчені печаткою.

Згідно пункту 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку №КО-1 і №М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку.

Документи, які б свідчили про незгоду відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань за договором –суду не надані. Доказів повернення позивачу товару також не надано.

Факт отримання товару не оспорюється відповідачем та підтверджується його  частковою оплатою.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення боржником  грошового зобов'язання. Так, на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Отже, в зв’язку з невиконанням відповідачем його зобов’язань по оплаті  товару, позивачем були заявлені вимоги про стягнення  41грн.18коп. –3% річних та  208грн.31коп. –інфляційні, які правомірно стягнуті.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

В даному випадку, позивачем доведені факти поставки товару, а відповідачем не доведено відсутність своєї вини, оскільки ним були порушені  договірні зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару.

Посилання скаржника на той факт, що  позов  пред'явлений фактично до двох відповідачів, а саме: до ТОВ „ВКФ „Спецпідзембуд” та ПП „Іноваційна бізнес група”, судова колегія не приймає до уваги, оскільки  позов про стягнення заборгованості заявлений до відповідача, яким є ТОВ „ВКФ „Спецпідзембуд”. Крім того, із змісту позовної заяви вбачається, що  спір виник із договірних відносин, які виникли між  ТОВ „Ексімгруп” –позивачем, та ТОВ „ВКФ „Спецпідзембуд” –відповідачем, що підтверджено матеріалами справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Інші доводи, наведені у скарзі, до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного провадження,  судова колегія дійшла висновку, що господарський суд  відповідно до ст.43 ГПК України правильно дав оцінку доказам та об'єктивно їх розглянув в сукупності, тому рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2007року у справі №6/286   підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно  до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита за подачу апеляційної скарги покладаються  на заявника  апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,  Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Спецпідзембуд” м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2007року у справі №6/286  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2007року у справі №6/286  залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС