ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.11.2007
Справа №2-23/2174-2007А

за адміністративним позовом Підприємства «Віталій». (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Радищева, 23),

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим. (95053, АР Крим, м. Сімферополь, вул.М.Залки,1/9),

про скасування акту перевірки, рішення та податкового повідомлення-рішення,

суддя Г.М.Іщенко

при секретарі судового засідання Круцюке П.С.

представники:

Від позивача – Малков В.М.- директор,

Від відповідача - Булат К.М.- головний державний податковий інспектор юридичного управління, дов. від 10.02.2007р. №1550/9/10.0,

Суть спору: Підприємство «Віталій» звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим  про скасування та визнання недійсними рішень податкової інспекції №000352303/0 та №000972303/0 від 19.01.2004р.

В судовому засіданні 10.05.2007р. від позивача надійшло клопотання про  фіксування судових засідань технічними засобами. Відповідно до вимог частини 6,7 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України суд задовольнив клопотання позивача про здійснення повного фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

30.07.2007р. в судовому засіданні від позивача надійшли уточнення до позовних вимог, згідно яким він просить суд: скасувати та визнати недійсними рішень Державної податкової інспекції №000352303/0 та №000972303/0 від 19.01.2004р. про застосування до підприємства «Віталій» фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 2350,00грн. та визнати незаконними: направлення посадових осіб Державної податкової інспекції на перевірку буфету підприємства «Віталій», проведення самої перевірки, укладеного акту перевірки №002088/01091943/2303 від 08.12.2003р. та винесених рішень про застосування фінансових санкцій №000353303/0 та №000972303/0 від 19.01.2004р. на суму 2350,00грн.

01.11.2007р. до початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи без фіксування судових засідань технічними засобами. Відповідно до вимог частини 6,7 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України суд задовольнив клопотання позивача про подальше ведення судових засідань без  допомоги звукозаписувального технічного засобу.

01.11.2007р. у судовому засіданні від позивача надійшли уточнення до позовних вимог, згідно яким він просить суд скасувати: акт №002088 від 08.12.2003р., рішення від 19.01.2004р. №000972303/0 та податкове повідомлення-рішення №000352303/0.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржувані: акт перевірки, рішення та податкове повідомлення-рішення є законними і обґрунтованими. Крім того,  позивачем порушений строк звернення до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд

встановив :

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь  у процесі прийняття рішення.

08.12.2003р. Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі АР Крим проведено перевірку господарської одиниці – буфету, розташованого за адресою: м. Сімферополь, вул. Київська, 69, який належить позивачу, про що складений акт №002088/01091943/2303.

На підставі зазначеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі АР Крим 19.01.2004р. прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №0003523030  про застосування штрафних санкцій в сумі 650,00грн. за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»;

- рішення №000972303/0 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без ліцензії, що є порушенням Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до пункту 1 статті 72 Кодексу адміністративного  судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що  набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріали справи свідчать, що рішенням господарського суду АР Крим від 18.12.2006р. у справі №2-27/12542-2006 за позовом Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим до Підприємства «Віталій» про стягнення 2350,00грн., яке не оскаржене Підприємством «Віталій», і набрало законної сили 29.12.2006р., задоволений позов Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим.

Судом встановлено, що перевірку проведено у присутності бармену Черкаських А.М., зауважень щодо виявлених перевіркою порушень вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Закону України ««Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  не надходило.

Між тим, судом встановлено, що актом перевірки встановлено факт не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій (штрафні санкції в сумі 650,00грн.) та факт  здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії (фінансові санкції в розмірі 1700,грн.).

Таким чином, відповідач надав докази, що підтверджують факти, викладені в акті перевірки від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303, що послужили підставою до винесення спірних повідомлення-рішення та рішення, документально спростував надані позивачем вимоги.

Перевірки порядку проведення розрахунків із споживачами за готівкові грошові кошти здійснюються органами державної податкової служби відповідно до статті 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».

Згідно частини 4 статті 16 Закону планові і позапланові перевірки осіб, які використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством України, зокрема  відповідно до вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до пункту 4 статті 10, пункту 2 статті 11 Закону, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах  своїх повноважень  контроль  за  додержанням  порядку   проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать, що перевірка господарської одиниці - буфету, в якому здійснює свою господарську діяльність позивач, проходила на підставі відповідних посвідчень в рамках  повноважень, даних Законом України «Про державну податкову службу в Україні», що свідчить про її законність.

Повноваження відповідача по застосуванню фінансових санкцій за порушення у сфері розрахунків, передбачені статтями 15, 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відсутність актів законодавства, які б більш детально регулювали порядок перевірки використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій не може бути перешкодою для застосування фінансових санкцій, встановлених вказаним Законом.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт перевірки, у якому факти виявлених порушень повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування фактів виявлених порушень є підстави  для притягнення до відповідальності.

Актом перевірки від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303 встановлено, що позивач не провів розрахункову операцію в сумі 130,00грн. через реєстратор розрахункових операцій. Отже, до  позивача були застосовані штрафні санкції в сумі 650,00грн. згідно спірному податковому повідомленню-рішенню № 000352303/0 від 19.01.2004р.

Факт непроведення розрахункової операції на суму 130,00грн. також підтверджений свідком Ігнатовським О.В., який проводив перевірку, (протокол судового засідання від 01.11.2007р.). Дана розрахункова операція через реєстратор розрахункових операцій не проведена, загальна сума наявних грошових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків склала 130,00грн.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності при продажу товарів у сфері торгівлі зобов’язані проводити  розрахункові  операції  на  повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. За порушення вказаного обов’язку пунктом 1 статті 17 вказаного Закону встановлена відповідальність у вигляді штрафу в 5-кратному розмірі вартості проданих товарів. По справжній справі це становить 650,00грн. (130,00грн.х 5). Тобто, відсутні підстави для задоволення позовних вимог відносно скасування податкового повідомлення-рішення № 000352303/0 від 19.01.2004р. про застосування штрафних санкцій в сумі 650,00грн.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про порушення позивачем Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» через доведеність відповідачем цього порушення і достатніх доказів, підтверджуючих факт вчинення зазначеного порушення.

Рішення №000972303/0 від 19.01.2004р. про застосування фінансових санкцій в сумі   1700,00грн. прийнято відповідно до  абзацу 5 частини 2 статті 17  Закону України «Про державне  регулювання виробництва  і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: фінансові санкції в сумі 1700,00грн. - за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної  ліцензії.

Актом перевірки від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303 був також встановлений факт здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної ліцензії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи наведені конституційні положення, органи державної податкової служби можуть застосовувати фінансові санкції тільки у межах їх компетенції та у спосіб, передбачений законом.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про порушення позивачем Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» через доведеність відповідачем цього  порушення і надання достатніх доказів, підтверджуючих факт вчинення зазначеного  порушення.

Отже, Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі АР Крим надані докази, які підтверджують обґрунтованість висновків акту перевірки, і застосування до позивача  фінансових  санкцій  в сумі 1700,00грн. за вказане порушення, є правомірним і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджені відповідачем.

За таких умов факт, вказаний в рішенні від 19.01.2004р. №0009723030 Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим слід вважати належне встановленим, що є підставою для відмови у задоволенні позову про скасування рішення від 19.01.2004р. №0009723030                     про  застосування штрафних санкцій в сумі 1700,00грн.

Суд також відмовляє позивачу у задоволенні  вимог відносно скасування акту перевірки від  від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303 через наступне.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17, пункту 1 частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів  поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача – суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин  і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Оскаржуваний акт перевірки Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303 не є актом ненормативного характеру. За результатами акту перевірки державна податкова служба виносить рішення, які і є предметом оскарження по даній справі.

Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р.№327 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/11205), зазначає, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів  та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту  виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Таким чином, акт перевірки є службовий документ, який фіксує, затверджує факти проведення перевірки фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарювання та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб’єктами господарювання. Акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення.

За результатами акту перевірки державна податкова служба виносить відносно платника податку податкові повідомлення-рішення, які  і може оскаржити  позивач.

Матеріали справи свідчать, що висновки вказаного акту перевірки від 08.12.2003р. №002088/01091943/2303 стали підставою для прийняття відносно позивача 19.01.2004р. рішення про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн. та податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 650,00грн.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення( вчинення дії).

Отже, при розгляді справи про скасування спірних рішень від 19.01.2004р. суд обов’язково перевіряє всі підстави для прийняття рішень та дає оцінку діям відповідача. Дії Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим не зачапають права та інтереси позивача, однак є підставою для винесення рішень, які і  оспорюються  позивачем.

Таким чином, відповідач  надав докази, що підтверджують  факти, викладені в акті перевірки, що послужили підставою  до винесення спірних податкового повідомлення-рішення та рішення, документально спростував надані позивачем вимоги.

За таких умов факти вказаних в податковому повідомленні-рішенні №000352303/0 від 19.01.2004р. та в рішенні №000972303/0 від 19.01.2004р. порушень слід вважати належне встановленими,  що є підставою для відмови  позивачу у позові.

Як  свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду АР Крим від 18.12.2006р. у справі №2-27/12542-2006 встановлено, що днем вручення Підприємству «Віталій» спірного податкового повідомлення-рішення від 19.01.2004р. №000352303/0 та рішення від 19.01.2004р. №000972303/0 є 23 березня 2004р., тоді як частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Ця же стаття  передбачає, якщо законом встановлена можливість досудового порядку врегулювання спору і позивач  скористувався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб’єкта владних повноважень за результатами розгляду його звернення, дії або бездіяльності суб’єкта владних повноважень.

Підприємство «Віталій» звернулося до суду тільки 09.01.2007р. із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим, предметом якого є скасування   податкового повідомлення-рішення від 19.01.2004р. №000352303/0 та рішення від 19.01.2004р. №000972303/0.

При цьому суд вважає необхідним звернути увагу на те, що частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином суд визнає причину пропущення строку звернення до суду Підприємства «Віталій» із адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим не поважною, що є також підставою для відмови позивачу у позові.

За таких обставин справи, позовні вимоги Підприємства «Віталій» не підлягають задоволенню.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні  01 листопада 2007р.

У повному обсязі постанову складено 06 листопада 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.