СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 листопада 2007 року

Справа № 2-15/11943-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не
з'явився;

відповідача:
не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Парк" на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 27
вересня 2007 року у справі № 2-15/11943-2007

за позовом           Ізобільненської сільської ради (вул.
Центральна, 1, Ізобільне, місто  Алушта,
98531)

до          товариства з
обмеженою відповідальністю "Парк" (вул. Перекопська, 20/2, місто
Алушта, 98500)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2007 року у справі № 2-15/11943-2007
(суддя Іщенко І.А.) задоволено  позов    Ізобільненської   сільської
ради    до          товариства з обмеженою
відповідальністю "Парк" про визнання недійсним договору.

Визнано недійсним договір оренди
від 13 квітня 2005 року, укладений між Ізобільненською сільською радою та
товариством з обмеженою відповідальністю "Парк".

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Парк" зобов'язано повернути Ізобільненській
сільській раді окреме індивідуально визначене майно - будівлі і споруди
спортивного комплексу площею 154,0 кв.м, що складається з: "А" -
основного, площею 35,7 кв.м, козирка, "Б" - роздягальні, площею 85,0
кв.м, "В" - туалету, площею 33,3 кв.м, "п/В" - вигрібної
ями, споруд № 1 - підпірної стіни, № 2 - забору, № 3 - забору, № 4 - підпірної
стіни, № 5 - зливного лотка, № 6 - підпірної стіни, 1 - асфальтного бетону, 1а
- площадки, 2 - бігових доріжок, 3 - бетонної плитки, 4 - футбольного поля, 5 -
трибун, яке розміщене за адресою: місто Алушта, село Нижня Кутузовка, вул.
Радгоспна, буд. 13.

Не погодившись з постановленим
судовим актом, відповідач звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить
рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків,
викладених у рішенні, обставинам справи.

Заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

У судове засідання 26.11.2007
представники сторін не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Від відповідача надійшла телеграма про відкладення розгляду
справи. Крім того, у телеграмі зазначено про відрядження представника
Черніковоі О.С., тоді як  у матеріалах
справи міститься довіреність (а.с.94) на ім'я
Романенко Ю.С.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання
представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх
участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає, що відповідач,
який є юридичною особою, повинен на свій розсуд вирішувати питання реалізації
наданих йому процесуальних прав. Отже, відповідач не був позбавлений можливості
участі у засіданні суду апеляційної інстанції та направити іншого представника.

Оскільки матеріали справи в
достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення
розгляду справи не вбачається.

Розглянувши справу повторно, в
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія
встановила наступне.

У вересні 2006 року Ізобільненська
сільська рада звернулась до господарського суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Парк",
просила визнати недійсним договір оренди від 13.04.2005, укладений між
Ізобільненською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю
"Парк" з огляду на невідповідність правочину нормам діючого
законодавства.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вважав його безпідставним, посилаючись на те, що недоліки укладеного договору
можуть бути усунені шляхом внесення відповідних змін до акту оцінки майна та
безпосередньо до угоди. (а.с.72, 73).

Оскаржуване рішення мотивоване
загальними нормами про оренду та  Закону
України „Про оренду державного та комунального майна”.

Вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та
відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статтей 215, 203
Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину  стороною
(сторонами) вимог, а саме: зміст  правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення  учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 13.04.2005
між Ізобільненською сільською радою (Орендодавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Парк" (Орендар) укладено договір  оренди (а.с. 8-12).

Відповідно до пункту 1.1 договору
Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окреме
індивідуальне визначене майно -будівлі і споруди спортивного комплексу площею
154,0 кв.м, що складається з: "А" - основного, площею 35,7 кв.м,
козирка, "Б" - роздягальні, площею 85,0 кв.м, "В" -
туалету, площею 33,3 кв.м, "п/В" - вигрібної ями, споруд № 1 -
підпірної стіни, № 2 - забору, № 3 - забору, № 4 - підпірної стіни, № 5 -
зливного лотка, № 6 - підпірної стіни, 1 - асфальтного бетону, 1а - площадки, 2
- бігових доріжок, 3 - бетонної плитки, 4 - футбольного поля, 5 - трибун, яке
розміщене за адресою: місто Алушта, село Нижня Кутузовка, вул. Радгоспна, буд.
13 та знаходиться на балансі Ізобільненської сільської ради.

Орендна плата, згідно з пунктами
3.1, 3.2 договору визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів України та розрахунком і становить без ПДВ за
перший місяць оренди 1149,94 грн.

Вартість майна, переданого в
оренду, встановлена за звітом оцінки на
01.09.2004 у сумі 137 992,00  грн.
(а.с.15-37).

Відповідно до статті 10 Закону
України „Про оренду державного та комунального майна” істотними умовами
договору оренди є: об'єкт оренди  (склад
і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який  укладається договір оренди; орендна плата з
урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та  умови
його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань -
неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення
орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін;
страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо  забезпечення
пожежної  безпеки орендованого
майна.

Статтею 11 зазначеного Закону
передбачено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою
Кабінетом Міністрів України.     Оцінка
об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що
при підготовці до укладення  договору
оренди будівель та споруд спортивного комплексу від 13.04.2005 було проведено
оцінку майна, що знаходиться на балансі Ізобільненської сільської ради та
розміщене за адресою: місто Алушта, село Нижня Кутузовка, вул. Радгоспна, 13.
Але, як свідчить звіт про оцінку майна, виготовлений інститутом
"КримГИИНТИЗ" 01.09.2004, будівлі та споруди, які є предметом
договору оренди від 13.04.2004, не оцінювались.

Відповідно до статті 7 Закону України
„Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”
проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку оренди державного майна.

Оскільки предмет договору оренди
будівель та споруд спортивного комплексу, укладеного 13.04.2005 між
Ізобільненською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю
"Парк” не відповідає об'єкту оцінки майна "Спортивного
комплексу, розміщеного за адресою: м. Алушта, село Нижня Кутузовка, вулиця
Радгоспна, 13", для передачі в оренду, виконаної Інститутом
"КримГИИНТИЗ" в 2004 році, оспорюваний правочин не відповідає
вищенаведеним нормам закону, отже, є недійсним.

Правові наслідки недійсності
правочину передбачені частиною 2 статті 216 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій  стороні
у  натурі  все,
що  вона  одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості  такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Оскільки визнання недійсним договору
оренди можливе лише на майбутнє, суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав
відповідача повернути об'єкт оренди стороні за договором.

Доводи апеляційної скарги щодо
можливості проведення незалежної експертної оцінки та внесення відповідних змін
до договору у частині збільшення вартості переданого об'єкта та безпосередньо
орендної плати не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене не було
предметом спору.

Також безпідставними судова колегія
вважає посилання відповідача на норми статті 1 Господарського процесуального
кодексу України як на  відсутність у
Ізобільненської сільської ради права на звернення до суду з відповідною
вимогою.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про визнання
правочинів недійсними” від 28 квітня 1978 року зі змінами від 25 грудня 1992
року, слід виходити з того, що визнання правочину недійсним можливе і в інших
випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб'єктів цивільного
права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання
правочинів недійсними.

Отже, висновок суду першої
інстанції є законним, обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і наявним
матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, а доводи
апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Парк" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2007 року у справі № 2-15/11943-2007
залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді