ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2007 р.                                                            Справа № 45/402-07

вх. № 11060/5-45

Суддя господарського суду Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Люшня Н.А

за участю представників сторін:

позивача - Маліновська С.О., доручення № 480 від 22.11.2007 року  відповідача -  Бородкіна О.О., доручення № 1015 від 23.10.2007 року 3-ї особи не з"явився

розглянувши справу за позовом ТОВ "Компанія "Лізинговий дім", м. Львів

до  ДП "110 Харківський автомобільний ремонтний завод", м. Харків 3-я особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на пердмет спору - ЗАТ "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція", с. Демидів;

про стягнення 12812,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12812,18 грн. пені, а також відшкодувати позивачу понесені судові витрати мотивуючи тим, що  відповідачем порушені умови договору № 29 від 19.02.2007 р., укладеного між сторонами, щодо  терміну поставки автомобілів. Окрім того, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати по оплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа у призначене судове засідання не з’явилася, про причину неявки не повідомила, з урахуванням чого справа розглядається на підставі ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані докази та вислухавши пояснення сторін, господарським судом встановлено, що 19.02.2007 р. між позивачем, відповідачем, а також третьою особою (по даній справі) було укладено Договір № 29, відповідно до умов якого, а саме п. 1.1 відповідач зобов’язався відпустити позивачу товар, а позивач зобов’язався прийняти та оплатити товар. Якість та комплектність товару повинна відповідати технічній документації.

Відповідно до умов п. 3.2 договору термін виконання  замовлення 45 днів з моменту надходження авансового платежу 30 % на розрахунковий рахунок відповідача.

Згідно до п. 4.1 договору  відповідача повинен приступити до виконання замовлення після надходження авансового платежу у розмірі 30 % від вартості товару, протягом 15 банківських днів після проплати авансового платежу позивач повинен оплатити  40 %  вартості товару, залишок суми в розмірі 30 % позивач повинен сплатити протягом трьох днів після повідомлення про готовність товару до відвантаження.

На виконання договору позивач перерахував відповідачу суму авансу в розмірі   240 768,00 грн., що становить суму 30 % від вартості за вищезазначеним договором, що підтверджується платіжним дорученням № 1693 від 02.03.2007 р.

Таким чином позивач, взяті на себе договірні зобов’язання з попередньої оплати товару в розмірі 30 %  виконав у повному обсязі.

Як вбачається із змісту п. 4.1 спірного договору та не спростовано сторонами під час розгляду справи, відповідач приступив до виконання замовлення після надходження на його розрахунковий рахунок авансового платежу в розмірі 30 % від вартості товару. Проте після перерахування 30 % авансового платежу позивачем не виконано належним чином зобов’язання щодо сплати 40 % вартості товару. Так само як і не виконано зобов’язання щодо сплати залишку суми в розмірі 30 %.                  Так, 20 березня 2007 р. платіжним дорученням позивачем перераховано відповідачу частину 40 % оплати в розмірі  160512 грн., решта 40 % проплати у в розмірі 160512 грн. перераховано відповідачу лише 29 березня 2007 р., чим порушено умови договору щодо здійснення 40 % проплати протягом 15 банківських днів після проплати авансового платежу в розмірі 30 %.

02.04.2007 р. відповідач сповістив позивача листом  про необхідність прибуття для отримання частини техніки та для  прискорення видачі технічного завдання на виготовлення решти товару (лист № 394 від 02.04.2007 р.).

Позивач сплату решти 30 % коштів після повідомлення відповідача не здійснив, проте за накладними від 17.04.07отримав частину товару (4 автомобілі).

За накладними від 07.05.2007 р., 26.06.2007 р. та від 26.07.2007 р. решта автомобілів була забрана відповідачем.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином  відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що  прострочив,   якщо   він відмовився  прийняти  належне виконання,  запропоноване боржником, або не вчинив дій,  що встановлені  договором,  актами  цивільного законодавства  чи  випливають  із  суті  зобов'язання  або звичаїв ділового обороту,  до вчинення яких боржник не міг виконати  свого обов'язку.  Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання  зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності  її  вини  (умислу  або  необережності),  якщо  інше  не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність  своєї  вини  доводить  особа,  яка   порушила зобов'язання.

Позивачем під час розгляду справи в суді не надано доказів в обґрунтування наявності будь-яких поважних обставши, що зумовили неналежне виконання з боку позивача зобов’язання щодо здійснення оплат за умовами договору, так само як і не надано доказів передачі відповідачу технічної документації щодо товару (автомобілів).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесу всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

При таких обставинах  в задоволенні позовних вимог треба відмовити.

Витрати по оплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 13 грудня 2007 р.

Суддя                                                                                            Калініченко Н.В.