ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  36/432

28.11.07

За позовом          Управління з питань комунального майна, приватизації та

підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради

До                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит»

Про                    дострокове розірвання договору оренди  та виселення

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача          Кудрявцева Р.М. по довіреності № 7/9-312-05/53

від 08.11.2007р.

Від відповідача          не з’явились

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради про розірвання договору оренди № 131/2 від 15.05.2007р., виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит»  з  нежитлового  приміщення загальною площею 70,0 кв. м. в будинку № 120-В по вул. Жилянській в м. Києві, та зобов’язання передати об’єкт оренди за актом прийому-передачі приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з п. 2.5 договору оренди № 131/2 від 15.05.2007р. орендар зобов’язався вносити орендну плату щомісяця не пізніше 20 числа поточного місяця на рахунок орендодавця. В порушення умов договору відповідач не вносить орендні платежі в строки та в повному обсязі (за травень місяць 2007 року орендна плата не сплачена, в червні місяці 2007 року орендна плата сплачена частково, за період з липня по листопад 2007 року взагалі не сплачена орендна плата), що свідчить про порушення умов договору та, відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України, п. 8.4.1 договору, є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

В судовому засіданні представник Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки позивачем в позовній заяві вказано найменування відповідача –Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна-промислова група «Самшит», , а згідно Довідки №1370/06 з ЄДРПОУ, наданої представником позивача, найменуванням відповідача є Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит», , суд вважає, що відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит», .

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 28.11.2007р., не з’явився, письмовий відзив на позов не надав, вимог суду, викладених в ухвалі суду від 05.11.2007р., не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.1997р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року» (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році»зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала суду направлялась на адресу  відповідача, що зазначена в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру фізичних осіб та фізичних осіб –підприємців.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача Господарський суд міста Києва, суд-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2007р. між  Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (далі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит»(далі відповідач, орендар) було укладено договір оренди № 131/2, відповідно до умов якого відповідач прийняв в орендне користування нежиле приміщення загальною площею 70,0 кв.м., що розташовано в будинку № 120-В  по вул. Жилянській  в м. Києві.

Відповідно до п. 8.2. договору строк дії договору оренди було встановлено  з 15.05.2007р. по 03.04.2008р.

Згідно з п. п. 2.5, 3.2.1 договору орендар зобов’язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі, незалежно від наслідків власної господарської діяльності, щомісячно не пізніше 20-го числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України  “Про оренду державного та комунального майна” орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Відповідач,  в порушення умов договору та вимог ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, не сплачує орендні платежі позивачу з  липня місяця 2007 року.

Відповідно до п. 3 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін, договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього кодексу.

На виконання приписів ст. 188 Господарського кодексу України позивач направив на адресу відповідача лист від 02.10.2007р. за № 7/9-275-017/58 з вимогою сплатити заборгованість по орендним платежам в семиденний термін, повідомленням про розірвання договору оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 1 ст. 783 Цивільного кодексу України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач користується майном в порушення умов договору оренди –в частині сплати орендних платежів.

Відповідач доказів належного виконання умов договору в частині сплати орендних платежів з липня місяця 2007 року по день пред’явлення позову  суду  не надав.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про розірвання договору оренди є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

З розірванням договору відповідач втрачає статус орендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права найму спірних приміщень немає, то і підлягає виселенню.

Крім того, з відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, підлягають стягненню на користь  позивача судові витрати, понесені ним по справі.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд  -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати  договір оренди № 131/2 від 15.05.2007р., укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит».

Виселити Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит»(03148, м. Київ,  вул. Гната Юри, 9, к. 144, ) з  нежилого приміщення загальною площею 70,0 кв.м. в будинку № 120-В по вулиці Жилянській в місті Києві та передати дане приміщення Управлінню з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (01030, м. Київ, вул. бульвар Шевченка, 26/4, ) за актом приймання-передачі приміщення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгівельна група «Самшит»(03148, м. Київ,  вул. Гната Юри, 9, к. 144, ) на користь Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (01030, м. Київ, вул. бульвар Шевченка, 26/4, ) державне мито в сумі 85 (вісімдесят п’ять) грн. 00 коп. та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Після набрання рішенням законної  сили видати накази.

Суддя                                                                                                        Трофименко Т.Ю.