АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 7/16-05

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Майора Г.І.

суддів:
Горшкової Н.Ф.

Філіпової Т.Л.

при
секретарі                                                            Щепанській
Т.П. ,

за
участю представників сторін:

від
позивача:     Мещеряк С.С., довіреність
№329 від 26.09.2005р.,

від
відповідача: Лученко Г.В. - директор,

Слюсар
О.В., довіреність від 16.08.2007р.,

від
третіх осіб:

-
Міського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції: не з'явився,

-
СПД "Укрспецюст" в особі Вінницької філії: не з'явився,

розглянувши
апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український інноваційний
банк" в особі Вінницької філії, м. Вінниця

на
рішення господарського суду Вінницької області

від
"04" квітня 2007 р. у справі № 7/16-05 (суддя Говор Н.Д.)

за
позовом Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в
особі Вінницької філії, м. Вінниця

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Міл ЛТД" с. Котюжинці
Калинівського району Вінницької області

за
участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача: 1) Міського відділу Державної виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, м. Вінниця

2)
СПД "Укрспецюст" в особі Вінницької філії, м. Вінниця

про
стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 04.04.2007
рокуу справі №7/16-05 відмовлено в позові Акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" в особі Вінницької філії до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Міл ЛТД" про стягнення
170975,88 грн. відсотків за користування кредитом (а.с.121-126, т.4).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" в особі Вінницької філії звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити позов з підстав, викладених у скарзі
(а.с.129-134).

Вказує, що після 08.11.2001 року не мало місце виникнення
будь-яких нових зобов'язань для відповідача, про які він не знав, та про які
банк зобов'язаний був йому повідомити. Після 08.11.2001 року продовжував діяти
кредитний договір на умовах, визначених сторонами за взаємною згодою.

Зазначає, що системний аналіз норм Положення про кредитування,
затвердженого постановою НБУ №246 від 28.09.1995 року, приводить до висновку,
що ні в якому разі в п.28 Положення не йде мова про позбавлення банка права на
отримання відсотків за користування позичальником кредитними коштами після
настання обставини прострочення зобов'язання з його боку, а лише про набуття
банком права застосувати за даних умов по відношенню до позичальника штрафні
санкції, передбачені кредитним договором.

Посилається на те, що обов'язок позичальника сплачувати проценти
за користування кредитними ресурсами банку не припиняється по закінченню
визначеного договором терміну користування кредитом, він існує до моменту
повного повернення позики та позичальник не звільняється від відповідальності
за неможливість його виконання.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю
"Агро-Міл ЛТД" у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в
судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги.

Вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про
те, що якщо банк нараховував проценти після закінчення терміну дії договору, то
він в обов'язковому порядку мав повідомити боржника про виникнення не
передбаченого договором зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання лише за умови, що він був повідомлений про таке
зобов'язання та про час його виконання. Відповідно до умов кредитного договору
відповідач зобов'язувався сплачувати фактично нараховані проценти. А належного
доказу фактичного нарахування процентів - банківської виписки про час, період
та суму нарахування позивачем надано не було.

Просить рішення господарського суду Вінницької області залишити
без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" - без задоволення.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - міський
відділ ДВС Вінницького міського управління юстиції та СПД
"Укрспецюст" в особі Вінницької філії письмові відзиви на апеляційну
скаргу не надіслали, своїх представників в судове засідання не направили, про
причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час
та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що треті особи належним чином повідомлені про час та
місце розгляду апеляційної скарги та положення ст.101 ГПК України про межі
перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутність
представників третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи
апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Спірні відносини, які є предметом даного судового розгляду виникли
на підставі ст.ст. 526, 536 ЦК України, якими встановлено обов'язок боржника
виконати зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, зокрема обов'язок боржника
сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі,
встановленому договором.

09.10.2000 року між Акціонерним товариством "Український
інноваційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю
"Агро-Міл ЛТД" був укладений кредитний договір №01/0110-2000,
відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 180000 грн. строком
до 08.06.2001р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 55%
річних від суми позикової заборгованості (а.с.15-17, т.4). Кредит
забезпечувався заставою будинковолодіння №52 по вул. Соборній в м. Вінниці,
належного майновому поручителю позичальника - Товариству з обмеженою
відповідальністю "ЮСН" (а.с.19-20, т.4).

Термін дії договору визначено п.5.1 договору до повного виконання
зобов'язань по ньому.

01.03.2001р. сторони уклали додаткову угоду до кредитного
договору, відповідно до умов якої процентна ставка за користування кредитом з
01.03.2001р. встановлена в розмірі 50% (а.с.22, т.4).

08.06.2001р. сторони уклали додаткову угоду про продовження дії кредитного
договору №01/0110-2000 до 08.11.2001 року (а.с.18, т.4).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, на
підставі заяви банку приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального
округу був вчинений виконавчий напис
про стягнення заборгованості за кредитним договором №01/0110-2000 від
09.10.2000р. за рахунок вартості заставного майна та переданий на виконання до
відділу ДВС.

1 квітня 2004 року об'єкт застави був проданий з аукціону по ціні
180000 грн.

За рахунок коштів, одержаних від реалізації заставного майна були
погашені відсотки за користування кредитом у сумі 29548 грн. 36 коп. та частина
суми основного боргу по кредиту в розмірі 123319 грн.39 коп. Залишились не
сплаченими 56680 грн.             61 коп.
решти заборгованості по кредиту та 246 грн. 57 коп. відсотків за користування
кредитом.

Внаслідок визнання недійсними в судовому порядку прилюдних торгів
з реалізації заставного майна банком були повернуті кошти, отримані від продажу
нерухомості в сумі 154 717 грн. 75 коп.

29 квітня 2004р. Відділом ДВС Вінницького міського управління
юстиції банку були перераховані стягнуті з майнового поручителя кошти в сумі
211644 грн.93 коп. внаслідок реалізації
заставного майна, в т. р.180000 грн. заборгованості за кредитом, 29794
грн.93 коп. відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2001р. по
8.11.2001р., та 1850 грн. витрат банку на вчинення виконавчого напису.

На думку позивача, у боржника виникло зобов'язання сплатити
відсотки за користування кредитом у період з
9.11.2001р. по 28.04.2004 р.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення кредитного
договору між позивачем та відповідачем діяло Положення про кредитування,
затверджене постановою Правління НБУ №246 від 28.09.95р. (із наступними
змінами), яке визначало правові основи надання, використання і повернення
кредитів та регулювання взаємовідносин між суб'єктами, що виникають у процесі
кредитування.

Відповідно до пункту 9 Положення про кредитування, банківський
кредит надається суб'єктам кредитування усіх форм власності у тимчасове
користування на умовах, передбачених кредитним договором. Основними із них є:
забезпеченість, повернення, строковість, платність та цільова направленість.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути
поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з
відповідною сплатою за його користування.

За змістом наведених правових норм в кредитний договір обов'язково
включається умова про строк, на який видається кредит. Отже, зазначена умова є
істотною для кредитних договорів.

Відповідно ч.2 ст.153 Цивільного кодексу УРСР, істотними є ті
умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів
даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно
бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 3 пункту 15 Положення про кредитування,
комерційні банки можуть надавати кредити всім суб'єктам господарської
діяльності незалежно від їх галузевої приналежності, статусу, форм власності у
разі наявності в них реальних можливостей та правових форм забезпечення
своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків (комісійних) за користування
кредитом.

Таким чином, відсотки є платою за користування кредитом, який
видається на певний строк.

Відповідно до пункту 26 Положення про кредитування, відстрочення
погашення кредиту з підвищенням відсоткової ставки здійснюється банком у
виняткових випадках, у разі виникнення у позичальника тимчасових фінансових
ускладнень через непередбачені обставини за умови прийняття позичальником
відповідних заходів щодо їх усунення. Це відстрочення має бути оформлене
додатковим договором між позичальником та банком, який є невід'ємною частиною
кредитного договору.

Відповідно до пункту 28 Положення про кредитування, у разі
несвоєчасного погашення боргу за кредитом та сплати відсотків (комісій), при
відсутності домовленості про відстрочення погашення кредиту, банк має право на
застосування штрафних санкцій у розмірах, передбачених договором.

З огляду на викладене, в разі прострочення повернення кредиту та
процентів за його користування банк має право на застосування до позичальника
штрафних санкцій.

З урахуванням того, що строк, на який видається кредит є істотною
умовою договору кредиту, який може змінюватися лише додатковим договором між позичальником
та банком, а відсотки є відповідно платою за користування кредитом, то сплата
відсотків нерозривно пов'язана зі строком користування кредитом, встановленим в
договорі.

Відповідно після закінчення встановленого договором строку, на
який видавався кредит, якщо сторони не прийшли до згоди про продовження строку
повернення кредиту, підстави для стягнення плати за користування кредитом
відсутні. В даному випадку наступають підстави для стягнення штрафних санкцій
за прострочення повернення кредиту.

8 червня 2001 року сторони уклали додаткову угоду про продовження
дії кредитного договору №01/0110-2000 до 8 листопада 2001 року (а.с.18, т.4).

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково
або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання по сплаті
відсотків за кредитним договором № 01/0110-2000 припинилось 8 листопада 2001 р.
з огляду на таке.

Відповідно  ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов
договору. Пунктом 2.2 цього Договору позичальник зобов'язався сплачувати
фактично нараховані відсотки за кредит відповідно до п. 1.1 цього Договору,
яким   передбачено, що кредит надається
під 55% річних на термін до 08.06.01р. (з урахуванням додаткової угоди до
08.11.01р.). За п.3.3 Договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти у
порядку, передбаченому цим Договором. Таким чином, якщо банк нараховував
проценти після закінчення терміну дії договору, то він   мав би повідомити про це боржника, оскільки
договором такого випадку не передбачено, а боржник вважається таким, що
прострочив виконання лише за умови, що він був повідомлений про таке
зобов'язання та про час його виконання. Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України якщо
строк виконання боржником обов'язку не встановлений, боржник має право виконати
цей обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги. Кредитним договором
не визначено обов'язку позичальника сплачувати відсотки після закінчення
терміну дії кредитного договору у випадку не повного погашення кредиту. Позивач
вимоги про сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному
заявою про зміну позовних вимог   не
висував.  Відсотки були нараховані   банком одномоментно  після фактичного погашення кредиту боржником.

Відповідно до розділу 3 Постанови правління НБУ №316 від
25.09.97р., яка діяла до 18 червня 2003 року, проценти та прирівняні до них
комісії повинні обліковуватися регулярно не рідше одного разу на місяць,
незалежно від періодичності розрахунків, яка вказана в угоді з контрагентом. За
п.3.1.4 цієї Постанови у разі визнання нарахованих доходів сумнівними щодо
отримання виконується проводка за символом 2480А "Сумнівна заборгованість
за нарахованими доходами за операціями з клієнтами". З 18 червня 2003 року
вступила в дію Постанова НБУ №255 відповідно до п.1.20 якої умови нарахування
та сплати доходів та витрат (дата нарахування, термін сплати, період розрахунку
тощо) а також неустойки в разі порушення боржником зобов'язання визначаються
договором між банком і контрагентом. Пунктом 1.21 передбачено, що розрахунковий
період для нарахування процентних доходів визначається договором відповідно до
вимог законодавства України. Отже, нормативні документи Національного банку
свідчать про те, що процентні доходи мають бути нараховані банком по обліку
станом на кожну дату заборгованості. Про суму нарахування, період та термін
сплати має бути повідомлений боржник відповідно до умов договору.

Умовами  кредитного договору
така процентна ставка у випадку неповернення кредиту не передбачена, сторонами
це не узгоджувалась, оскільки проценти на той час не нараховувались, що не
заперечується позивачем.

Отже, між сторонами по кредитному договору була укладена додаткова
угода, якою визначено строк дії кредитного договору, а тому стягнення відсотків
за користування кредитом понад цей строк є неправомірним.

Крім цього, п.2.7 кредитного Договору визначено порядок погашення
боргу у випадку простроченої заборгованості по кредиту і процентах: в першу
чергу погашається заборгованість по процентах, після цього залишок
заборгованості спрямовується на погашення кредиту, пені та штрафів.

Отже, при отриманні задоволення від продажу предмету застави банк
зобов'язаний був відповідно до умов договору погасити спочатку заборгованість
по нарахованих процентах і тільки потім спрямовувати залишок суми на погашення
кредиту.

Банк погасив тільки 29794,93 грн. відсотків, що свідчить про те,
що на момент погашення заборгованості по кредиту іншої суми фактично
нарахованих відсотків за користування кредитом нараховано не було, що позивач
не заперечує. 20 лютого 2003 року банк у зв'язку з визнанням у судовому порядку
торгів з продажу заставного майна не дійсними повернув на рахунок виконавчої
служби отриману суму. 28 квітня 2004 року банк згідно з платіжним дорученням
№569954 отримав від відділу державної виконавчої служби Вінницького управління
юстиції 211644,93 грн. в погашення заборгованості за кредитним Договором
№01/0110-00 від 11.10.00р.

Розпорядженням кредитного відділу Вінницької філії АТ
"Укрінбанк" від 29.04.04р., кошти в сумі 211644,93 грн. направлено на
погашення заборгованості ТОВ "Агро-Міл ЛТД" в такому порядку: 1850
повернення витрат за вчинення виконавчого напису, 29794,93 повернення
прострочених відсотків згідно з кредитним договором та 180000 грн. на погашення
простроченого кредиту згідно кредитного договору. Рахунки, що обслуговували
кредитний договір №01/0110-2000 від 09.10.2000р., були закриті 29.04.2004 р.,
що стверджується довідкою банку від 27.01.2006 № 03-01/0143.

З урахуванням наведеного, господарський суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив в позові Акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" в особі Вінницької філії до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Міл ЛТД" про стягнення 170975,88 грн.
відсотків за користування кредитом

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються
вищевказаним, матеріалами справи та не грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що
рішення господарського суду Вінницької області від 04.04.2007 року у справі
№7/16-05 є законним і обгрунтованим, відповідає матеріалам справи та чинному
законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись
ст.ст.  101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 04 квітня
2007 року у справі №7/16-05 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного
товариства "Український інноваційний банк" в особі Вінницької філії,
м. Вінниця  - без задоволення.

2. Справу  №7/16-05
повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий
суддя
Майор Г.І.

судді:

Горшкова Н.Ф.

Філіпова
Т.Л.

Віддрук.
6 прим.

1
-до справи

2,3
- сторонам

4,5-
третім особам

6
- в наряд