МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 11/233
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії:
Судді
Секретар судового засідання: Рустам'ян
В судове засідання з'явились представники учасників
судового процесу:
від позивача:           ОСОБА_2 -
дов. б/н від 22.03.2006р., представник;
від відповідача:           Заінчковський
Д.А. -дов. № 0123 від 23.01.2007р., представник;
розглянувши апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Черкаської області від 30.01.2007р.
у справі № 11/233 (суддя Довгань К.І.)
за позовом          Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Первомайськ Миколаївської області;
до          Товариства
з обмеженою відповідальністю «Будівельно-ремонтне комунальне підприємство», м.
Лисянка, Черкаської області;
про          тлумачення умов договору, стягнення
пені та витрат на юридичну допомогу
СПД ФО ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельно-ремонтне комунальне підприємство»(далі -ТОВ
«БРКП») про тлумачення п. 4.2 договору на транспортне обслуговування № 10 від
15.07.2005р. та встановлення, що за несвоєчасну оплату робіт виконавець
нараховує пеню в розмірі 0,1 % від суми несплати за кожен день прострочення;
стягнення з відповідача пені у розмірі 10 723,3грн., 6 020 грн. збитків у
вигляді витрат на юридичну допомогу.
Рішенням господарського суду
Черкаської області від 30.01.2007р. у справі № 11/233 у позові відмолено
повністю.

Рішення місцевого господарського
суду мотивовано тим що, договором не передбачено відповідальності замовника
(відповідача) за несвоєчасну оплату виконаних робіт, з огляду на п. 4.2 договору
від 15.07.2005р. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що спірний
договір містить виправлення від руки, які повністю змінюють зміст п. 4.2, а
сторонами ніяким чином не оговорено внесення змін чи доповнень до договору № 10
від 15.07.2005р. Тому, місцевим господарським судом виправлення здійснені від
руки не прийняті до уваги. Відтак, на підставі ст. ст. 547, 549 ЦК України, суд
першої інстанції дійшов висновку, що сторонами не вчинено письмово правочину
щодо забезпечення виконання зобов'язань відповідачем, а тому позивач не має
права на стягнення з нього пені.

Крім того, суд першої інстанції
зваживши на ст. 546 ЦК України відмовив позивачу у стягненні нарахованої
останнім пені.

Водночас, місцевий господарський
суд враховуючи ст. 213 ЦК України, ст. 35 ГПК України, ст. ст. 173, 174, 179 ГК
України, дійшов висновку, що розглядаючи справу № 01/1796 за позовом позивача
до відповідача про стягнення боргу за надані транспортні послуги на умовах
договору від 15.07.2005р. № 10 та пені, господарський суд Черкаської області
надав оцінку тексту п. 4.2 договору та дійшов
висновку про те, що при укладенні договору, сторони не встановили
відповідальності замовника-відповідача по справі у вигляді пені. Таким чином,
судом першої інстанції було встановлено обставини визначення сторонами умов
договору щодо пені, про тлумачення яких просить позивач суд у даній справі, а
відтак, позовні вимоги з цих підстав не підлягають задоволенню.

Відмовлено і у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення збитків у вигляді понесених витрат на юридичну
допомогу, так як дані витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх
наявності та розмір не знаходяться у необхідному причинному зв'язку з діями
відповідача.

Не погодившись з прийнятим
рішенням, позивач, СПД ФО ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі: протлумачити п. 4.2 договору на транспортне обслуговування №
10 від 15.07.2005р. та встановити, що за несвоєчасну оплату робіт виконавець
нараховує пеню в розмірі 0,1% від суми несплати за кожен день прострочення.
Стягнути з ТОВ «Будівельно-ремонтне комунальне підприємство»пеню у розмірі 10
723,3 грн. Стягнути з відповідача 6 020грн збитків у вигляді витрат на юридичну
допомогу. Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що позивач не
погоджується з позицією місцевого господарського суду стосовно того, що при
розгляді господарським судом Черкаської області справи № 01/1796 за позовом
позивача до відповідача про стягнення боргу за надані транспортні послуги на
умовах договору від 15.07.2005 р. № 10 та пені? суд дав оцінку тексту п. 4.2.
договору та дійшов висновку про те, що при укладені договору сторони не
встановили відповідальності замовника (відповідача) по справі у вигляді пені.
Отже, було встановлено обставини укладення сторонами умов договору щодо пені,
про тлумачення яких просить позивач суд у даній справі, а відтак? позовні
вимоги з цих підстав не підлягають задоволенню. Так, скаржник зазначає, що
вищенаведене твердження суду першої інстанції не містить жодної вказівки на те,
що судом першої інстанції, при розгляді справи № 01/1796 було здійснено саме
тлумачення змісту правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання замовника
(відповідача), у рішенні по зазначеній справі та рішенні по справі № 11/233
також нічого не сказано про тлумачення правочину. При цьому, позивач вказує, що
тлумачення правочину не здійснювалося, оскільки не було заявлено такої позовної
вимоги, що підтверджується копією протоколу судового засідання в Київському
міжобласному апеляційному господарському суді від 13.10.2006 у справі 01/1796,
де вказано, що тлумачення умов договору є окремою вимогою, яка судом першої
інстанції не розглядалась.

Крім того, з огляду на ч. 3 ст. 213
ЦК України, скаржник вважає, що місцевий господарський суд ухилився від
тлумачення умов договору, фактично, на думку позивача, судом першої інстанції
не було здійснено тлумачення п. 4.2. договору, а лише зроблено посилання на
рішення господарського суду Черкаської області від 21.06.2006р. у справі №
01/1796 на підставі чого і винесено рішення. Тому, скаржник вважає, що суд
першої інстанції не приділив належної уваги позовній вимозі про тлумачення умов
договору і взагалі не розглянув її.

Також, скаржник не погоджується з
позицією місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовної
вимоги про стягнення збитків у вигляді понесених витрат на юридичну допомогу,
оскільки, на думку позивача,  враховуючи
практику Верховного Суду України (Постанова від 04.03.2002р. у справі № 2/217
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергосервіс»до
Промінвестбанку та Першого Українського Міжнародного Банку про стягнення 184
253грн. збитків, з яких 12 4253грн. сума номінальної вартості втрачених
векселів і 60 000 грн. витрат, пов'язаних із наданням юридичної допомоги щодо
захисту своїх прав), ст. 22 ЦК України, розмір витрат на правову допомогу
відповідає ринковим цінам на вказані послуги, що підтверджується копією
листа-пропозиції ТОВ «Гаптер і Франц», до якого звертався позивач з метою
доручення ведення від його імені позивача господарської справи про стягнення з
відповідача боргу за виконанні роботи згідно договору. Розмір винагороди ТОВ
ЄЮК «Гаптер і Франц», за ведення вказаної справи, складає 7 000 грн.

При цьому, позивач зазначає, що
причинний зв'язок понесених ним витрат на юридичну допомогу полягає у тому, що
скаржник не має юридичної освіти та не володіє достатніми знаннями в галузі
юриспруденції. Тому, позивач звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 і
уклав з ним договір про надання юридичних послуг. Отже, позивач переконаний, що
понесені ним витрати на юридичну допомогу підпадають під категорію збитків у
відповідності до ст. 22 ЦК України.

16.03.2007р. від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу СПД ФО ОСОБА_1, в якому ТОВ «БРКП»не
погоджуючись з позицією позивача зазначає, що рішенням суду першої інстанції
від 30.01.2007р. у справі № 11/233 правильно встановлено, що при розгляді
господарським судом Черкаської області справи № 01/1796, була дана оцінка
тексту п. 4.2 договору та зроблений висновок про те, що при укладені договору
сторони не встановили відповідальності замовника-відповідача по справі у
вигляді пені. Таким чином, судом було встановлено обставини укладення сторонами
умов договору щодо пені, про тлумачення яких просить позивач суд у справі №
11/233, а відтак позовні вимоги з цих підстав не підлягають задоволенню.
Оскільки, умовами укладеного сторонами договору не встановлено забезпечення
зобов'язання відповідача у вигляді пені, то задоволенню позов в цій частині не
підлягає.

Крім цього, відповідач зазначає, що
15.02.2007р. Вищий господарський суд України виніс постанову у справі №
01/1796, згідно з якою рішення господарського суду Черкаської області від
21.06.2006р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського
суду від 13.10.2006р. залишено без змін та зазначено, що обґрунтованими є також
висновки господарських судів попередніх інстанцій в частині відмови позивачу в
позові про стягнення пені, оскільки сторонами не вчинено письмового правочину
щодо забезпечення виконання зобов'язань відповідачем.

Водночас, ТОВ «БРКП»звертає увагу,
що посилання позивача на ст. 22 ЦК України щодо відшкодування йому витрат на
юридичну допомогу не можуть бути взяті до уваги з погляду на ст. ст. 44, 49 ГПК
України, так як представник позивача ОСОБА_3 не є адвокатом.

Таким чином, відповідач повністю
погоджується з рішенням місцевого господарського суду від 30.01.2007р.

Ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 02.03.2007р. апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Черкаської області від 30.01.2007р. прийнято до провадження та призначено
розгляд справи у складі колегії суддів: головуюча суддя - Агрикова О.В., судді:
Поліщук В.Ю., Жук Г.А.

Відповідно до розпорядження
заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
19.03.2007р. розгляд справи здійснено у складі колегії судів: головуюча суддя -
Агрикова О.В., судді: Писана Т.О., Жук Г.А.

Представник позивача підтримав
доводи апеляційної скарги. Представник відповідача заперечував проти  задоволення апеляційної скарги з підстав
викладених у матеріалах справи та у відзиві.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, судовою колегією апеляційного суду
встановлено наступне.

15.07.2005р.
між ТОВ «БРКП» (замовник) та СПД ФО ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір
№ 10 на транспортне обслуговування (далі -договір) (а. с. 19), відповідно до п.
1.1 якого, виконавець (позивач) забезпечує транспортне обслуговування замовника
(відповідач) шляхом надання останньому автомобілів в порядку та на умовах,
визначених даним договором.

Пункти 1.1.3 та 1.1.4 зазначають,
що відповідач проводить оплату за транспортне обслуговування протягом 15 днів,
з моменту надання позивачем рахунку-фактури з розрахунку 0,43грн. ПДВ за 1 т.
км при відстані більше 120км. Оплата проводиться повністю за фактично виконані
обсяги робіт згідно акту виконаних робіт 2 рази в місяць за кожні 15 днів
роботи.

При цьому в п. 1.1.3 договору від
руки дописано, що: «відповідач проводить оплату за транспортне обслуговування
протягом 15 днів з моменту надання позивачем рахунку-фактури з розрахунку
0,43грн. без ПДВ за 1 т. км при відстані більше 120км».

Згідно з п. 4.2 договору, за
несвоєчасну оплату виконаних робіт замовник нараховує пеню в розмірі 0,1% від
суми неоплати за кожен день прострочки.

При цьому в п. 4.2 договору від
руки здійснено виправлення слова «замовник»на слово «виконавець».

Як свідчать матеріали справи, ТОВ
«БРКП»в частині своєчасної оплати наданих послуг договір № 10 не виконував, у
зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з
позовом до відповідача про стягнення боргу за надані на умовах договору від 15.07.2005р.
транспортні послуги та пені за прострочку оплати цих послуг.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 21.06.2006р. (а. с. 16-17), яке було залишене без змін
постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.10.2006р.
(а. с. 38-41) у справі № 01/1796 позов було задоволено частково, стягнуто на
користь позивача суму основного боргу 41 659,45 грн. та відмовлено в позові в
частині стягнення пені. Мотивуючи відмову в позові в частині стягнення пені суд
встановив, що СПД ФО ОСОБА_1 нарахував ТОВ «БРКП»пеню в розмірі 6 796,73 грн.,
посилаючись на п. 4.2 договору.

Суд вважає вимогу СПД ФО ОСОБА_1 в
частині неустойки безпідставною, оскільки відповідно до п. 4.2 договору за
несвоєчасну оплату виконаних робіт ТОВ «БРКП»нараховує пеню в розмірі 0,1 % від
суми неоплати за кожен день прострочки. Тобто, договором не передбачено
відповідальності ТОВ «БРКП»за несвоєчасну оплату виконаних робіт.

Сторонами ніяким чином не оговорено
внесення змін чи доповнень до договору № 10 від 15.07.2005р., а тому,
господарський суд по справі № 01/1796 вважає дійсним первісний текст п. 4.2
договору, згідно з яким, замовник нараховує пеню за несвоєчасну оплату
виконаних робіт. Таким чином, господарський суд вважає, що сторонами не вчинено
письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань відповідачем, а
тому позивач не має права на стягнення з нього пені.

Таким чином, СПД ФО ОСОБА_1
вважаючи, що п. 4.2 договору № 10 на транспортне обслуговування від
15.07.2005р. визначає відповідальність ТОВ «БРКП»у випадку несвоєчасної оплати
наданих СПД ФО ОСОБА_1 послуг та що понесені ним витрати на юридичне
обслуговування підлягають компенсації, звернувся з позовом до суду.

17.03.2006р. позивач уклав договір
про надання юридичних послуг з СПД ФО ОСОБА_3 (а. с. 28) (далі - договір про
надання юридичних послуг), відповідно до п. 1 якого замовник (позивач) доручає,
а виконавець (СПД ФО ОСОБА_3) бере на себе зобов'язання по наданню юридичних
послуг пов'язаних з представництвом інтересів позивача у суді, а позивач
зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх. Представництво інтересів
позивача здійснюється по господарській справі за позовом СПД ФО ОСОБА_1 до ТОВ
«БРКП»про транспортне обслуговування від 15.07.2005р.

Пункт 5. визначає обов'язки
виконавця, до яких входять: - проведення аналітичного дослідження спірної
ситуації та документів для заняття правильної правової позиції,         - підготування позовної заяви
(уточнення до позовної заяви), за необхідності апеляційну або касаційну скарги,
- готування необхідних заяв та клопотань, - прийняття участі у переговорах  з іншою стороною у спорі з метою узгодження
процесуальних дій та/або досягнення мирової угоди; - взяття участі у судових
засіданнях у місцевому суді, суді апеляційної та касаційної інстанції, - після
виконання всіх вищезазначених обов'язків виконавець зобов'язується передати
позивачу всі документи отримані ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків.

Згідно з п. 6.1 загальна вартість
послуг складає 6 020 грн.

Пункт 6.2 договору про надання
юридичних послуг зазначає, що до початку виконання послуг позивач сплачує СПД
ФО ОСОБА_3 попередній платіж у розмірі 1 820грн. Попередній платіж підлягає
сплаті протягом 3 днів з дня підписання цього договору.

Згідно з п. 8.1 договору, після
завершення робіт виконавець надає позивачу акт здачі-приймання робіт з додатком
документів, що передбачені договором.

Відповідно до платіжного доручення
№ 6 від 20.03.2006р. (а. с. 14), позивачем було сплачено на користь СПД ФО
ОСОБА_3 1 820 грн. У графі призначення платежу вказано: аванс за договором про
надання юридичних послуг згідно рах. № 5 від 17.03.2006.р. без ПДВ.

Колегія суддів, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної
скарги та пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального
права,  при ухваленні оскаржуваного
судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Погоджуючись із висновком місцевого
господарського суду, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 637 ЦК України
тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст. 213 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України
на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину
визначені в ч. ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і
понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів
не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його
частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч.
3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила
правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів,
усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне
значення.

Отже, тлумаченням правочину є
встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні,
усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Крім цього, відповідно до ст. 213
ЦК України, тлумаченню підлягає  саме
зміст правочину, а не його конкретні терміни в окремих пунктах договору, як
того просить позивач.

Позивач вказує на помилку при
складанні тексту договору, а саме, що при його підписанні в п. 4.2 сторони
передбачили відповідальність замовника, але був помилково вжитий термін
«Замовник». При цьому, позивач посилається на те, що умовами договору
передбачений обов'язок саме відповідача (замовника) сплачувати кошти позивачеві
(виконавцю).

Тобто, у тексті п. 4.2, як вважає
позивач, слід читати не «замовник», як записано у договорі, а «виконавець»,
тоді, на думку позивача, зміст даного пункту буде виглядати наступним чином:
«За несвоєчасну оплату виконаних робіт виконавець нараховує пеню в
розмірі 0,1% від суми неоплати за кожен прострочки».

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин
щодо забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Тому, заміна назв сторін в умовах
п. 4.2  договору на транспортне
обслуговування № 10 від 15.07.2005р., шляхом тлумачення цих термінів судом,
буде втручанням у вільне волевиявлення сторін при вчиненні правочину в частині
забезпечення виконання зобов'язання.

При цьому,  колегія суддів звертає увагу на п. 5.2.
договору, яким передбачено, що всі спори пов'язані з укладанням та виконанням
договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Пунктом 5.5
договору передбачена можливість внесення змін до договору за взаємною згодою
сторін.

Таким чином, колегія суддів дійшла
до висновку про те, що заміна назв сторін в пункті 4.2 договору на транспортне
обслуговування № 10 від 15.07.2005р., що передбачають відповідальність сторін
за невиконання зобов'язання, шляхом тлумачення, суперечить вимогам діючого
законодавства, а тому позовні вимоги, за обставин, викладених в позовній заяві,
задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів
погоджуючись з висновком місцевого господарського суду, дійшла висновку про те,
що суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення вимогу про стягнення
збитків у вигляді витрат на юридичну допомогу, надану позивачу, так як ці
витрати хоч і були пов'язані із судовим розглядом справи, однак, не можуть
розглядатися як завдані позивачу збитки, так як вони не мали
причинно-наслідкового зв'язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором  № 10 на
транспортне обслуговування.

При цьому, колегія суддів зазначає,
що віднесення судом до збитків витрат СПД ФО ОСОБА_1 суперечить закону,
зокрема, положенням ст. 623 ЦК України, оскільки такі витрати не мають
обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному
зв'язку з оспорюванню шкодою.

Водночас, понесені позивачем
витрати на оплату послуг юриста не входять до складу судових витрат,
передбачених ст. 44 ГПК України і не можуть вважатися збитками, оскільки оплата
послуг іншого спеціаліста ніж адвокат не є тим обов'язком, виконання якого може
бути покладено на іншу сторону по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог, правомірно застосувавши норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть
бути підставою для перегляду ухваленого у даній справі рішення суду від
30.01.2007р., а відтак відсутні і підстави для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103,
105, ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

1.          Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Черкаської області від 30.01.2007р. -залишити без  задоволення.

2.          Рішення господарського суду
Черкаської області від 30.01.2007р. у справі № 11/233 за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Будівельно-ремонтне комунальне підприємство»про тлумачення умов договору,
стягнення пені та витрат на юридичну допомогу
-залишити без змін.

3.  Справу № 11/233 повернути до господарського
суду Черкаської області.

Головуючий

Судді

Писана  Т.О