ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30.11.07
Справа № 9/587пн

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за
позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.
Луганськ

до Управління комунальним майном Луганської міської ради

про
визнання права власності

в присутності представників:

від
позивача -ОСОБА_2, дов. № 2464 від 13.10.07,

від
відповідача -Шумський С.О., дов. № 8 від 24.10.07.

Суть спору: позивачем  заявлена
вимога про визнання за ним права власності на самочинно збудовану
будівлю (склад-магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, Управління
комунальним майном Луганської міської ради, відзивом на позовну заяву, наданим
у судовому засіданні 30.11.07р. вважає позов таким, що не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Позивач самовільно, без належного дозволу, побудував будівлю
-склад-магазин. Крім того, розмір земельної ділянки був самовільно позивачем
збільшений, оскільки згідно з технічним паспортом розмір ділянки складає 0,0670
га, тоді як згідно з державним актом площа земельної ділянки складає 0,0626 га.

Відповідач посилається на ст. 331 ЦК України, відповідно до якої
право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення
будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна
до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до
експлуатації та повинно бути зареєстроване відповідно до чинного законодавства.

Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 376 ЦК України нерухоме
майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудоване на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває
права власності на нього.

В обгрунтування позовної вимоги позивач виклав
наступне.

Позивач на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки,
укладеного в нотаріальній формі та зареєстрованого в реєстрі за № 1535 придбав
у гр. ОСОБА_3 1 червня 2005 року земельну ділянку площею 0,0626 га, розташовану
за адресою: м. Луганськ, вул. Нечуй-Левицького, яка передана для будівництва і
обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна
ділянка).

28 липня 2005 року позивач отримав державний акт на право
власності на цю ділянку від Луганського міського управління земельних ресурсів.

13 жовтня 2006 року рішенням Артемівської районної ради у м.
Луганську земельній ділянці було присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

Позивач на час розгляду справи не збудував житловий будинок
внаслідок фінансових труднощів, проте збудував склад-магазин, який необхідний
позивачу для здійснення підприємницької діяльності.

29 серпня 2007 року позивач звернувся до МКП БТІ та отримав
технічний паспорт на вказану споруду, однак для подальшої реєстрації права
власності на неї відсутній правовстановлюючий документ.

Оцінивши всі обставини, вислухавши доводи сторін, суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню з  огляду  на
наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного в нотаріальній формі та
зареєстрованого в реєстрі за № 1535, придбав у гр. ОСОБА_3 1 червня 2005 року
земельну ділянку площею 0,0626 га, розташовану за адресою: м. Луганськ, вул.
Нечуй-Левицького, яка передана для будівництва і обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

28 липня 2005 року позивач отримав державний акт на право
власності на цю ділянку від Луганського міського управління земельних ресурсів.

Оскільки Луганське МКП БТІ відмовило позивачу у державній
реєстрації збудованого нерухомого майна, останній звернувся з цим позовом до
суду.

Відповідно до ст. 1 ГПК України … громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону
або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 2 ст. 331 ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна
до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Позивач не заперечує, що будівля складу-магазину збудована
самочинно, однак суд не приймає доводів відповідача щодо побудування спірного
нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети,
оскільки відповідно до п. 1.2  договору
купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного в нотаріальній формі та
зареєстрованого в реєстрі за № 1535, зазначено, що вона передана позивачу для будівництва
і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,
а спірний склад-магазин відноситься саме до господарських будівель і
споруд.

Не приймає суд і доводи відповідача про те, що розмір земельної
ділянки був самовільно позивачем збільшений, оскільки цей факт не стосується
предмету спору.

Зазначена будівля відповідно до рішення Артемівської районної ради
м. Луганська  від 13.10.06р. № 56/2
розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на
ділянці, яка належить позивачу на праві власності відповідно до державного акту
ЯА № 550516 від 28.07.05р.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності
на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права
інших осіб.

Оскільки відповідач не надав доказів порушення прав інших осіб в
результаті самовільного будівництва спірного нерухомого майна та враховуючи
конкретні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки вини відповідача у виникненні цього спору суд не вбачає,
судові витрати слід покласти на позивача.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена вступна та
резолютивна частини рішення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82 -85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

1.          Позов
задовольнити.

2.  Визнати право власності
за позивачем, СПД ОСОБА_1, АДРЕСА_2, на самочинно збудовану будівлю
(склад-магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

3.          Судові витрати
покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня
його підписання.

Рішення підписане 03.12.07 р.

Суддя
А.Г.Ворожцов