Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 44/250-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Івакіна В.О. , суддя Фоміна В.О.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю:

прокурора -Малінки В.Є., посв. №  9 від  02.02.2007 р.

представників сторін:

позивача - Маринушкіної Л.В., довіреність  № 08-11/3084/2-06 від  28.12.2006 р.

відповідача -  Стаднічук Н.Л., довіреність  № 163 від 19.10.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2844 Х/1-14) на рішення господарського суду Харківської області від 20.08.07 у справі № 44/250-07

за позовом Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі  Харківської міської ради

до  товариства з обмеженою відповідальністю "Преса-Харків", м. Харків

про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

встановила:

Прокурор м. Харкова звернувся  до господарського суду Харківської області  з позовом  в  інтересах держави в  особі  Харківської міської ради про зобов"язання  товариства з обмеженою відповідальністю "Преса-Харків" звільнити самовільно зайняту кіоском  земельну ділянку, розташовану на  пл. Фейєрбаха  у м. Харкові, привести її у  придатний  для  подальшого використання  стан  та  повернути   позивачу.

Рішенням господарського суду Харківської області  від 20.08.2007 р. у  справі №  44/250-07 (суддя Дюкарєва С.В.) позов задоволено частково. Зобов"язано відповідача  звільнити самовільно зайняту  земельну ділянку, фактично зайняту  малою архітектурною формою ТОВ "Преса-Харків" - кіоском, розташовану на пл. Фейєрбаха  у м. Харкові, привести її у  придатний  для  подальшого використання  стан  та  повернути   позивачу. В задоволенні решти позовних вимог про звільнення земельної ділянки, на якій фактично не розташований  кіоск, приведення її у  придатний для використання стан та передання Харківській міській раді відмовлено.

Відповідач  із зазначеним рішенням господарського суду  першої інстанції не  погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду  апеляційн скаргу, в  якій, посилаючись на порушення  місцевим господарським судом  норм  процесуального права та недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими, просить рішення  скасувати та  прийняти нове рішення, яким  в  задоволенні  позову  відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обгрунтовує, зокрема, тим, що:  рішення прийнято з порушенням правил предметної підсудності, оскільки цей спір є адміністративним; прокурор подав позов з перевищенням повноважень.

У судовому засіданні апеляційного господарського суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача і прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечують з посиланням на те, що: договір оренди спірної земельної ділянки відповідачем укладений не був, тому земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно і підлягає звільненню на підставі статті 212 Земельного кодексу України; даний спір не є адміністративним і згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства не відноситься до компетенції адміністративних судів і прокурор  м. Харкова подав  цей позов у межах своїх повноважень.

Оскільки відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв"язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, оскаржуване рішення переглядається в апеляційному порядку в повному обсязі.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, проаналізувала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечень проти неї позивача і прокурора, перевірила правильність застосування господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції -  змінити.

Колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документів, що посвідчують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації

Згідно  зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Крім того, частиною 1 статті 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач приступив до використання спірної земельної ділянки до виникнення  у нього права на її оренду.

Підтвердженням цього є складені посадовцями відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради   за результатами обстеження земельної ділянки по пл. Фейєрбаха  у м. Харкові акти: від 06.08.06 р.  складений  заступником начальника відділу Волошан А.І. ( арк. справи 8) та від 13.02.2007 р. складений  головним спеціалістом  Сорокою  М.Я. (арк. справи6), з яких вбачається, що на земельній ділянці за вказаною адресою відповідачем розміщено кіоск, який використовується для попередньої діяльності без правовстановлювальних документів, чим порушуються  вимоги статті 125 Земельного кодексу України.

Ці акти обстеження земельної ділянки є належними доказами у справі, оскільки складений посадовою особою відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради - органу, створеного міською радою відповідно до статей 12, 189 Земельного кодексу України та статті 12 Закону України "Про охорону земель" для здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності і посадові особи цього управління при обстеженні земельної ділянки та складанні акту обстеження діяли у відповідності  з Положенням про відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель, затвердженим рішенням ХХІІ сесії Харківської міської ради ІV скликання від 23.06.2004 року.

Як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, а відповідно до частини 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Однак договір оренди спірної земельної ділянки, який згідно з пунктом 4.1  рішення Харківської міської ради від 20.12.2004р. № 224/04 відповідач був зобов‘язаний оформити в трьохмісячний строк, він не оформив і в установленому законом порядку не зареєстрував. Тому право на оренду спірної земельної ділянки у відповідача не виникло. Окрім того, як установлено  апеляційним господарським судом, рішення Харківської міської ради від 20.12.2004р. № 224/04 в частині надання спірної земельної ділянки відповідачеві скасовано рішенням ХІV сесії Харківської міської ради від 04.07.2007р.   № 126/07.

Як вказується в  оскаржуваному  рішенні та  підтверджується матеріалами справи, відповідач визнав факт розташування на спірній земельній ділянці кіоску ТОВ "Преса-Харків" наданням  до господарського суду першої інстанції ордеру № 10-440к-4086, виданого рішенням споживчого ринку виконавчого комітету Харківської міської ради на здійснення підприємницької діяльності (арк. справи 70) -продажу друкованої продукції з кіоску на пл. Фейєрбаха. Господарський  суд Харківської області  надав належну оцінку цьому ордеру як документу на право торгівлі, який  не надає права на земельну ділянку.

Викладена відповідачем в апеляційній скарзі думка, що даний спір є адміністративним, не узгоджується зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено чіткий перелік адміністративних справ, що відносяться до компетенції адміністративних судів, оскільки предметом спору у даній справі є право користування спірною земельною ділянкою, тобто між сторонами є спір про право, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Що ж до відсутності у прокурора м. Харкова повноважень на пред"явлення даного позову в інтересах держави в особі Харківської міської ради, то це ствердження не грунтується  на приписах Закону.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

В останньому абзаці пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99 (v003р710-99) у справі №1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) наведене таке: із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник  в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення  матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини названого рішення під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним в частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (1798-12) (нині це частина 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), потрібно розуміти, зокрема, орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, в абзаці 3 його резолютивної частини місцевий господарський суд прийняв рішення стосовно земельної ділянки по пл. Феєрбаха у м. Харкові, на якій фактично не розташований кіоск "Преса -Харків" та зазначив в першому абзаці резолютивної частини про часткове задоволення позовних вимог.

Однак у відповідності з позовною заявою (арк. спр. 4) та описовою частиною рішення господарського суду Харківської області від 20.08.2007 р. (арк. спр. 85) прокурор просив зобов"язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, зайняту кіоском ТОВ "Преса-Харків" на пл. Фейєрбаха  у м. Харкові за рахунок відповідача, привести її у придатний для використання стан та повернути за належністю Харківській міській раді.

У подальшому прокурор позовні вимоги не змінював.

Абзацем 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення всі заявлені по даній справі позовні вимоги були задоволені, а позовні вимоги стосовно зазначеної в абзаці 3 резолютивної частини рішення земельної ділянки ані прокурором, ані позивачем не заявлялись, а отже місцевий господарський суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши норми процесуального права, а саме п. 2 статті  83 Господарського процесуального кодексу України

Тому рішення господарського суду першої інстанції слід змінити, виключивши  із резолютивної частини рішення абзац 3, а  із абзацу 1 слово "частково".

Прокурор та позивач проти зміни оскаржуваного рішення  в зазначеній  частині  не заперечують.

В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін як прийняте при повному з‘ясуванні обставин, які мають значення для справи та правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 29, 33, 43, 49, 83, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.08.2007 р. у справі № 44/250-07  змінити, виключивши  із резолютивної частини рішення абзац 3, а  із абзацу 1 резолютивної частини - слово "частково".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанову у повному обсязі складено 29.10.2007 р.

Головуючий суддя                               (підпис)                       Слюсарева Л.В.

Суддя                               (підпис)                       Івакіна В.О.

Суддя                               (підпис)                       Фоміна В.О.