ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 4/1365-6/216

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін :
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

Становова Ю.В. дов. № ЦХП-18/461 від 21.02.2007
Кречетова Л.І. дов. № НЮ-1083 від 22.03.2006

державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"

у справі
господарського суду Львівської області

на рішення
господарського суду Львівської області від 27.02.2007р.

за позовом
державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до

державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"

про
зобов'язання відповідача акцептувати сповіщення, виписані 30.05.2005р. на суму 131485,89грн.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 року державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської державної залізниці  з вимогою зобов'язати відповідача акцептувати сповіщення, виписані ДП "Укрзалізничпостач" 30.05.2005 на суму 131485,89 грн.

27.11.2006 позивач подав до господарського суду заяву про зміну позовних вимог в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 131485,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю між сторонами договору постачання, яким передбачено обов'язок відповідача здійснити оплату отриманої продукції –просочених шпал шляхом акцепту виписаних постачальником "авізо". Відповідач відмовився від часткового акцепту виставлених сповіщень з посиланням на отримання неякісних шпал, про що кінцевими одержувачами залізниці складено приймальні акти у відповідності з Інструкціями П-6, П-7.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.02.2007р. (суддя Гоменюк З.П.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з державного підприємства "Львівська залізниця" на користь ДП "Укрзалізничпостач"  суму боргу 131485,89 грн. та судові витрати.

Рішення суду ґрунтується на укладеному  між ДП "Укрзалізничпостач" та Львівською залізницею договору поставки, згідно з яким залізниця повинна прийняти від постачальника продукцію в кількості, яка зазначена в залізничних накладних, однак, приймальні акти на підтвердження права залізниці відмовитись від акцепту "авізо" за неякісну продукцію складені залізницею з порушенням  Інструкції П-7 і судом визнані неналежними доказами, а відтак у відповідача не було підстав відмовлятись від оплати отриманої продукції.

В апеляційному порядку справа по суті не розглядалась.  Подана 14.09.2007 державним підприємством "Львівська залізниця" апеляційна скарга була повернута Львівським апеляційним господарським судом Ухвалою від 02.10.2007 без розгляду через пропуск заявником 3-місячного строку, протягом якого пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлений. Ухвала про повернення апеляційної скарги державним підприємством "Львівська залізниця" не оскаржувалась.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, державне підприємство "Львівська залізниця" 22.10.2007 подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області, в якій просить рішення суду  скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У касаційній скарзі державне підприємство "Львівська залізниця" посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме : вважає приймальні акти належними доказами, оскільки умовами договору не передбачено виклик іногороднього постачальника, згідно з умовами договору покупець має право оплатити лише фактично отриману якісну продукцію; крім того, рішення про стягнення грошових  коштів суперечить умовам договору в частині розрахунків шляхом акцепту сповіщень "авізо".

Заслухавши   пояснення   представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи і обговоривши доводи скарги на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні суду, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" та Львівською державною залізницею 10.02.2003 укладено договір № ЦХП-60103Л/НХ –0376/НЮ ( далі –Договір) про постачання шпал дерев'яних просочених тип 1 з металевим кріпленням.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що оплата за продукцію здійснюється відповідно до Наказу Укрзалізниці № 251-Ц від 03.07.2000 "Про порядок економічних відносин на залізничному транспорті України" шляхом виписки та направлення платнику повідомлення "авізо" –сповіщення по господарським операціям.

На виконання умов Договору в 2003 році за поставлену продукцію позивач виставив Львівській залізниці рахунки-фактури та сповіщення "авізо", які відповідач відмовився акцептувати. Разом з тим, відповідач надіслав позивачу претензії від 27.07.2003, від 07.08.2003 щодо отримання продукції частково шпал 2 та 3 типу, що не відповідає умовам Договору.

Оскільки дана продукція була придбана позивачем у іноземного контрагента - фірми "Старфлейм" Естонія, продукція поставлялась відповідачу транзитом без перевантаження вагонів, то ДП "Укрзалізничпостач" звернувся  до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України з позовом до фірми "Старфлейм" Естонія з вимогою повернути різницю вартості шпал між 1 та 2, 3 типом. Рішенням МКАС при ТПП України від 01.04.2005 АС № 256з/2004 в задоволенні позовних вимог ДП "Укрзалізничпостач" відмовлено.

30.05.2005 позивач  з урахуванням Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України виставив відповідачу нові рахунки та сповіщення на загальну суму 131485,89 грн., від акцепту яких Львівська державна залізниця відмовилась.

Судом першої інстанції визнано поважною причину пропуску строку позовної давності та поновлено позивачу строк давності на звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на пункт 5.2 Договору, яким передбачено, що приймання продукції повинно здійснюватись згідно з Інструкцією " П-6" від 15.06.1965 " Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю" та згідно з Інструкцією № П-7 від 15.06.1965 " Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю", відповідно до якої при виявлені невідповідності якості, комплектності продукції представленим документам, одержувач повинен призупинити приймання та скласти акт, в якому повинен вказати кількість оглянутої продукції і характер виявлених невідповідностей, а також направити виклик представнику виробника (відправника) для участі в прийманні продукції та складання двостороннього акту. Виклики представника, складені відповідачем згідно п.17 Інструкції П-7, позивачу не надходили.

Окрім того, одержувач мав забезпечити зберігання продукції неналежної  якості в умовах, які запобігають її змішуванню з однорідною продукцією.

Листом від 24.07.2003 № НХ-1714 Львівська залізниця повідомила позивача, що продукція вивантажена і проведено сортування шпал.

Судом першої інстанції досліджені надані відповідачем як підставу для відмови в оплаті приймальні акти, і встановлено, що Акти прийому товару по кількості та якості не можуть слугувати доказом отримання товару, який не відповідає по кількості та якості супровідним документам, оскільки вказані акти складені  не у відповідності до вимог Інструкцій П-6 та П-7, що є порушенням вимог пункту 5.2 Договору.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України  зобов'язання має виконуватись  належним чином    відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено  договором або законом.

Оскільки Акти прийому товару по якості визнані судом неналежними доказами отримання шпал нижчої категорії, суд дійшов висновку про безпідставну відмову залізниці акцептувати "авізо", визнав позов обґрунтованим та задовольнив його повністю.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо посилання Львівської залізниці в касаційній скарзі  на те, що рішення про стягнення грошових  коштів суперечить умовам договору в частині розрахунків шляхом акцепту сповіщень "авізо", то слід зазначити, що розрахунки шляхом "авізо" згідно із Наказом Укрзалізниці" № 251-Ц від 03.07.2000 також є грошовими розрахунками, які провадяться, минаючи установи банку і відображають зміни стану взаєморозрахунків.

У відповідності із статтею 22 Господарського процесуального кодексу України позивач мав право змінити (уточнити) позовні вимоги; вимога стягнути грошові кошти відповідає способам захисту порушених прав, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали,  їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Львівської області від 27.02.2007р. по справі №4/1365-6/216 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                  Є. Першиков

Судді                                                                                          Т. Данилова

І. Ходаківська