ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.10.07                                                                                           Справа  № 19/200

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Городечної М.І.

Кордюк Г.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми “Трейд-Пак” (далі - ПП ВКФ “Трейд-Пак”) № 03/08 від 03.08.2007 р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.07.2007 р.

у справі № 19/200

за позовом  Дочірнього підприємства “Хадлер” (далі –ДП “Хадлер”), м. Рівне

до ПП ВКФ “Трейд-Пак”, м.Рівне

про стягнення 112 706, 75 грн. заборгованості за договором про поставку продукції

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача –Шендера О.М. (представник, довіреність без номера від 02.07.2007 р. в матеріалах справи)

Представнику відповідача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки відповідач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2007 р.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.07.2007 р. у справі № 19/200 (суддя Тимошенко О.М.) позов задоволено повністю за доведеністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 92 020, 4 грн. основного боргу, 11 307, 4 грн. пені, 9378,95 грн. інфляційних втрат.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати частково та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 11 307, 4 грн. пені, 9 378, 95 грн. інфляційних втрат відмовити, з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що між сторонами поставка товару здійснювалась не на підставі договору № 25/2006 від 15.05.2006 р.: у видаткових накладних відсутнє посилання на останній, отже, оскільки строк виконання зобов”язання сторонами не визначений, то нарахування пені й інфляційних втрат є необгрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 травня 2006 року між ДП "Хадлер" (постачальник за договором, відповідач у справі) і ПП ВКФ "Трейд-Пак" (покупець за договором, позивач у справі) було укладено договір № 28/2006 про поставку продукції, за яким постачальник зобов'язувався систематично передавати у власність покупця товар окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (а.с.7).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 100 980, 4 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-289 від 16.05.2006 р. (а.с.8), № РН-367 від 13.06.2006 р. (а.с.10), № РН-392 від 22.06.2006 р. (а.с.11), № РН-425 від 07.07.2006 р. (а.с.13) та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с.9, 12, 14).

Відповідно до п. 5.2 договору оплата за товар здійснюється протягом 20 банківських днів після поставки товару покупцю. Днем поставки товару є день виписки видаткових накладних.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 24.07.2007 р. у справі № 19/200 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП ВКФ “Трейд-Пак” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) та ст.526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено в судовому засіданні, в порушення умов договору відповідач не провів у визначені угодою терміни оплату за поставлений товар. Натомість здійснив часткову оплату в сумі 2 000, 00 грн. (платіжне доручення № 1559 від 20.02.2007 р., а.с.39) і повернув позивачу продукцію на суму 6 690, 00 грн. (видаткова накладна (повернення) від 19.10.2006 р., а.с.38). Таким чином залишок несплаченого боргу становить 92 020, 4 грн.

У матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості за договором поставки від 15.05.2006 р. в повному обсязі.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції підставно стягнув суму основного боргу в розмірі  92 020, 4 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За неналежне виконання грошового зобов”язання відповідно до вимог ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 9 378, 95 грн. інфляційних нарахувань, які обгрунтовано стягнуті господарським судом.

Згідно з п.8.2 договору за прострочення оплати отриманого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

За несвоєчасне виконання грошових зобов”язань (прострочення) позивачем нараховано відповідачу 11 307, 4  грн. пені, яка і правомірно стягнута Господарським судом Рівненської області.

Посилання апелянта на здійснення між сторонами поставки товару не на підставі договору № 25/2006 від 15.05.2006 р., так як у видаткових накладних відсутнє посилання на останній, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки будь-яких інших господарських відносин між сторонами в 2006 році не існувало. Як суду першої інстанції (ухвала від 03.07.2007 р., а.с.35), так і суду апеляційної інстанції (ухвала від 28.08.2007 р.) сторонами не подано специфікацій і заявок на поставку продукції, де б зазначалася ціна та товар. Відповідно до хронології здійснення господарських операцій останні відбулися після укладення договору поставки, тобто після 15.05.2006 р. Крім того, відповідачем здійснено повернення частини отриманого товару із зазначенням у накладній-повернення підстави “згідно з договором”. Враховуючи наведене, посилання відповідача на позадоговірну поставку товару є безпідставним, так як у 2006 році між сторонами був укладений лише один договір –договір № 28/2006 про поставку продукції від 15.05.2006 р.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не було зроблено.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 24.07.2007 р. у справі № 19/200 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП ВКФ “Трейд-Пак” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                     М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        М.І.Городечна

Суддя                                                                                                      Г.Т.Кордюк