Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2007
р.
Справа № 5/275-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О.,
судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при
секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського  апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи  ОСОБА_1, м. Суми (вх. № 2939
С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 06.08.07р. по
справі № 5/275-07

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нове покоління", м. Суми

до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1, м.
Суми

про стягнення 2835,23 грн., -

встановила:

У квітні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю
"Нове покоління" (м. Суми) звернулось до господарського суду Сумської
області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1 (м. Суми) про стягнення суми
основного боргу в розмірі 1976,46 грн., інфляційних в розмірі 695,71 грн., 3%
річних в сумі 163,06 грн. та суми судових витрат, мотивуючи тим, що згідно договору
про поступку права вимоги від 10.07.03р., укладеної між АТЗТ "Том" та
позивачем, право вимоги заборгованості, що виникла між відповідачем та АТЗТ
"Том" переуступлене позивачу.

16.06.07р. позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України звернувся до господарського суду із заявою про уточнення
позовних вимог, в якій просив  стягнути з
відповідача на свою користь тільки 1976,46 грн. боргу за поставлену відповідачу
продукцію.

Рішенням господарського суду Сумської області від 06.08.07р. по
справі № 5/275-07 (суддя Гудим В.Д.) позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нове покоління" до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто з
відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 1976,46 грн.,
102,00 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. В іншій частині провадження у справі припинено.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне
застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить дане
рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну
скаргу - без задоволення, як безпідставну.

Представники сторін в дане судове засідання не з'явились, про
причини неявки своїх представників позивач та відповідач суд апеляційної
інстанції не повідомили.

Враховуючи ст. 43 Господарського процесуального кодексу
України, якою встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства, а також беручи до уваги те, що сторони належним чином були  повідомлені про час, день і місце розгляду
справи, тому мали можливість скористатись своїми правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин,  колегія суддів вважає, що у матеріалах справи
достатньо документів, щоб розглянути апеляційну скаргу по суті без участі
представників сторін, оскільки вони також не були позбавлені права надати суду
апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень
та мали на це достатньо часу.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржене рішення про часткове задоволення позовних
вимог,  господарський суд Сумської
області виходив з того, що відповідно до усного договору між  ЗАТ "ТОМ" та відповідачем у справі,
останній одержав від ЗАТ "ТОМ" продукцію по видаткових накладних, за
яку розрахувався частково, залишивши заборгованість в сумі 1220,67 грн.

В обґрунтування вимог по стягненню заборгованості позивач послався
на те, що згідно Угоди про поступку права вимоги від 10.07.03р., укладеної між
ним та ЗАТ "ТОМ" право вимоги заборгованості за поставлену продукцію,
яка виникла між відповідачем та ЗАТ "ТОМ", прийняв на себе позивач  даній справі і став кредитором по
вищевказаній заборгованості. Крім того, між позивачем та відповідачем був
укладений договір б/н від 01.01.03р. згідно з яким, відповідач повинен
здійснювати оплату за поставлений товар протягом 7 днів з дня поставки. При
цьому, позивач зазначив, що відповідач частково розрахувався за поставлену
продукцію і станом на 20.04.07р. має заборгованість в розмірі  1976,46 грн.

Господарським судом також встановлено, що матеріалами справи,
зокрема видатковими накладними та оборотами за період з 18.09.02р. по
20.04.07р., підтверджується сума основного боргу відповідача у розмірі 1976,46
грн.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі господарський
суд  вказав, що оскільки відповідач не
надав доказів належного виконання зобов'язань щодо своєчасної і в повному
оплати одержаної продукції, а також не представив  обґрунтованого контррозрахунку та матеріалів,
що його підтверджують або обґрунтованих заперечень та матеріалів, що їх
підтверджують, тому дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення основного боргу в сумі 1976,46 грн.

Але з такими висновками господарського суду не може погодитись
колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно ст.  43  Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на всебічному,  повному
і  об'єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду  є
законним тоді,  коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами  матеріального права,  що підлягають застосуванню до даних правовідносин,  а за їх
відсутності  -  на
підставі  закону,  що регулює
подібні  відносини,  або
виходячи  із  загальних засад і змісту законодавства
України.

Оскаржене рішення зазначеним вище вимогам не відповідає, з огляду
на те, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував дійсні обставини
справи,  не дав належної оцінки всім
зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін та належним чином
законодавчо не обґрунтував свої висновки.

Так, стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає можливість
заміни кредитора у зобов'язання
іншою  особою  внаслідок
передання  ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ст. 514  Цивільного
кодексу України вчинене за договором відступлення права вимоги тягне за собою
передачу прав первісного кредитора у зобов'язанні новому кредитору в обсязі і
на умовах, що існували на момент переходу цих прав,  якщо інше не
встановленого законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.03р. між позивачем та
АТЗТ "Том" укладено Угоду про поступку права на вимогу.

Відповідно до п. 1 зазначеної Угоди Первісний кредитор - АТЗТ
"Том" поступився, а позивач у справі прийняв на себе право вимоги і
став новим  кредитором боржника -
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1 по усному Договору про довгострокові
поставки продуктів харчування між АТЗТ "Том" та відповідачем у
справі.

За даною Угодою позивач одержує право вимагати від боржника
(відповідача) належного виконання зобов'язань, а саме погашення заборгованості
у розмірі 1220,67 грн. А первісний кредитор зобов'язаний повідомити боржника про
здійснену поступку права вимоги (пункт 2 Угоди).

В підтвердження існування зазначеної заборгованості позивач надав
до матеріалів справи копії видаткових накладних, перелік яких викладено у
оборотах за період з 18.09.02р. по 11.06.04р.

Проте позивачем не доведено, а господарським судом не враховано
при винесенні оскарженого рішення, по яким саме накладним та на яку суму
позивач  прийняв на себе право вимоги
сплати суми заборгованості відповідача по усному договору про довгострокові
поставки продуктів харчування. Разом з цим, аналізуючи умови Угоди про поступку
права на вимогу від 10.07.03р., колегія суддів вважає необхідним зауважити, що
його положеннями не конкретизовано по яким саме зобов"язанням (накладним,
Договору, тощо) здійснюється відступлення права вимоги.

Окрім того, з наявних у справі накладних, які покладені в
обґрунтування уточнених позовних вимог, взагалі не вбачається наявність
заборгованості відповідача та її чітко визначений розмір, а відповідні акти
звірок взаєморозрахунків з урахуванням цих документів у встановленому порядку
між відповідачем та первісним кредитором або з позивачем не складались. Такі
докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що право вимоги заборгованості
за  наявними у справі накладними або за
інших підстав, у позивача відсутнє.

З урахуванням вищевикладеного,
а також того, що позивач не представив
доказів не проведення відповідачем розрахунків за продукти харчування, а
із матеріалів справи наявності заборгованості у відповідача не вбачається,
колегія суддів визначає, що висновки господарського суду про часткове
задоволення позовних вимог є необґрунтованими та такими, що не можуть бути
залишені в силі, в зв'язку з чим оскаржене рішення підлягає скасуванню, а в
позові повинно бути відмовлено.

Посилання позивача на те, що матеріалами справи, зокрема оборотами
за період з 18.09.02р. по 20.04.07р., підтверджується сума основного боргу
відповідача у розмірі 1976,46 грн., не приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки вказані докази є внутрішніми документами позивача та складені ним  одноособово, а тому юридичної та доказової
сили не мають.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд
у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують
його вимоги та заперечення.

На думку колегії суддів, позивач матеріально не обґрунтував та не
довів правомірність своїх позовних вимог до відповідача належними та
допустимими доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що
господарським судом Сумської області при прийнятті оскарженого рішення від
06.08.07 р. по справі № 5/275-07 було порушено норми матеріального та
процесуального права, а висновки суду у повній мірі не відповідають обставинам
справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а
вказане рішення  - скасуванню.

Задовольняючи вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати з державного мита
по апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101,
п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи  ОСОБА_1, м. Суми задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 06.08.07 р. по
справі № 5/275-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове покоління"
(40030, м. Суми. вул. Петропавлівська, 86, офіс 102, ) на
користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1 (НОМЕР_1, АДРЕСА_1, код  НОМЕР_2) - 51,00 грн. держмита по апеляційній
скарзі.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний
наказ.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.