СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

12 грудня 2007 року
Справа № 20-3/194

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Чистякової Вікторії Вікторіївни, дов. № 3/10-011/2007 від 12.02.2007;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Налим" на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Гоголь Ю.М.) від 14 серпня 2006 року по справі № 20-3/194

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Налим" (вул. Кулакова, 58-65,Севастополь,99011); (представнику: Сергеєву Віктору Олександровичу, 99045, м. Севастополь, вул. Дмитра Ульянова, 2, кв. 36)

до Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя (вул. Пролетарська, 24,Севастополь,99014)

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000009232/0 від 08.06.06

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Налим” звернулось до господарського суду м. Севастополя з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення №000009232/0 від 08.06.2006 року про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 22841,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11420,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, Державною податковою інспекцією у Гагарінському районі міста Севастополя було проведено виїзну планову перевірку дотримання товариством з обмеженою відповідальністю “Налим” вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 31.03.06 року. В процесі проведення перевірки було встановлено факт існування господарських відносин між ТОВ “Налим” та ТОВ “Краст Лайн”, в рамках яких було укладено договір про надання юридичних послуг від 15.05.2003 року, по якому ТОВ “Налим” виступало замовником, а ТОВ “Краст Лайн” виконавцем по наданню юридичної допомоги. Також виявлено акт виконаних робіт від 30.06.2003 року та податкову накладну № 62406 від 30.06.2003 року на загальну суму 137046,00 грн. Податковим органом було встановлено, що в подальшому –рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2003 року, були визнані недійсними з моменту реєстрації Статут та Установчий договір ТОВ “Краст Лайн”, свідоцтво про державну реєстрацію від 30.09.2002 року, реєстрація ТОВ “Краст Лайн” як платника податку на додану вартість, а також свідоцтво № 36068096 про реєстрацію ТОВ “Краст Лайн” як платника податку на додану вартість з 24.10.2002 року. Наведені вище обставини з`явились підставою для нарахування позивачеві суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій. Позивач вважає, що дії державної податкової інспекції не відповідають положенням Закону України „Про податок на додану вартість”, а також вказує на те, що його вина у скасуванні реєстрації його контрагента не встановлена, а тому застосування штрафних санкцій є безпідставним.

Постановою господарського суду міста Севастополя від 14.08.2006 року у справі № 20-3/194 у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю “Налим” відмовлено.

При прийнятті постанови, суд першої інстанції встановив, що позивач, в порушення вимог підпунктів 7.2.1.,.7.2.3. пункту 7.2 статті 7, а також підпунктів 7.4.1, 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” необґрунтовано включив до складу податкового кредиту в 2002 році суми, не підтверджені необхідними, оформленими відповідно до чинного законодавства, розрахунковими документами, чим необґрунтовано завищив суми податкового кредиту, включивши до них суми податку на додану вартість у складі вартості послуг, оформленими документами з реквізитами ТОВ “Краст Лайн”, яке офіційно не існувало в Україні. Господарський суд м.Севастополя прийшов до висновку, що в господарських операціях з позивачем від імені ТОВ “Краст Лайн” діяли особи, які не могли мати законних повноважень на здійснення цих операцій і підписання документів податкової звітності. У зв`язку з цим, дії Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя стосовно нарахування позивачеві суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій були визнані правомірними.

Не  погодившись  з  цим  судовим  актом, товариство з обмеженою відповідальністю “Налим” звернулось до Севастопольського  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на той факт, що на момент існування договірних правовідносин між ним та ТОВ „Краст Лайн”, останнє перебувало на податковому обліку як платник податку на додану вартість. Позивач вважає висновки суду першої інстанції таким, що зроблені при неповному вивчені обставин справи та невірному застосуванні норм Закону України „Про податок на додану вартість”.

Ухвалами Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.09. та 25.09.2006 року було відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до слухання.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 року провадження у справі № 20-3/194 було зупинено до розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2005 року у справі про визнання недійсними установчих документів ТОВ „Краст Лайн”. У зв`язку з надходженням на адресу Севастопольського апеляційного господарського суду копії ухвали Апеляційного суду м. Києва про залишення без змін ухвали Деснянського районного суду у зазначеній вище справі, провадження у даній справі –20-3/194 було поновлено.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи,  а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає  судовому  розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності позивача.

У зв`язку з відпусткою суддів Градової О.Г. та Фенько Т.П., а також хворобою судді Голика В.С., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду у складі судової колегія були здійснені заміни на суддів Плута В.М., Борисову Ю.В. та Гонтаря В.І. Головуючим у справі призначено суддю Плута В.М.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України судовою колегією встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією у Гагарінському районі міста Севастополя було проведено виїзну планову перевірку дотримання товариством з обмеженою відповідальністю “Налим” вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 31.03.2006 року, про що складено акт перевірки № 3851/10/23-223/24871047/4 від 06.06.2006 року.

На підставі вказаного Акту перевірки, 08.06.2006 року Державною податковою інспекцією у Гагарінському районі міста Севастополя було прийнято податкове повідомлення-рішення №000009232/0 про визначення товариству з обмеженою відповідальністю “Налим” суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 22841 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11420,50 грн.

В процесі проведення перевірки було встановлено факт існування господарських відносин між ТОВ “Налим” та ТОВ “Краст Лайн”, в рамках яких було укладено договір про надання юридичних послуг від 15.05.2003 року, по якому ТОВ “Налим” виступало замовником, а ТОВ “Краст Лайн” виконавцем по наданню юридичної допомоги, виявлено акт виконаних робіт від 30.06.2003 року та податкову накладну № 62406 від 30.06.2003 року на загальну суму 137046,00 грн.

Податковим органом також було встановлено, що в подальшому –рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2003 року були визнані недійсними з моменту реєстрації Статут та Установчий договір ТОВ “Краст Лайн”, свідоцтво про державну реєстрацію від 30.09.2002 року, реєстрація ТОВ “Краст Лайн” як платника податку на додану вартість, а також свідоцтво № 36068096 про реєстрацію ТОВ “Краст Лайн” як платника податку на додану вартість з 24.10.2002 року.

Вказаним рішенням Деснянського районного суду м. Києва були визнані недійсними фінансово-господарські документи, документи бухгалтерського і податкового обліку, які підписані від імені ТОВ “Краст Лайн”, з моменту державної реєстрації ТОВ “Краст Лайн” - з 30.09.2002 року, а саме: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, касові документи, векселі, акти прийому-передачі векселів, виконаних робіт (послуг) і інші документи, що відображають здійснення господарських операцій вказаним підприємством.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що Державною податкової інспекцією Солом’янського району м. Києва надано копію акту № 813 від 26.04.2004 року про анулювання Свідоцтва ТОВ “Краст Лайн” про реєстрацію його як платника податку на додану вартість.

На підставі наведених вище обставин, Державна податкова інспекція у Гагарінському районі м. Севастополя вважає, що анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість контрагента позивача тягне за собою не підтвердження сум податкового кредиту податковими накладним та посилається на підпункт 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” стосовно того, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 7.4. пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 № 168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обіг) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації”.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкції, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Статтею 7 зазначеного Закону передбачено лише обов’язок платника податку надати покупцю податкову накладну, а у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту вважається вантажна митна декларація, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165 (із змінами і доповненнями), податкову накладну складає особа, зареєстроване як платник податку в податковому органі і якому привласнений індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 25.2 Положення про Реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України 01.03.2000 року № 79, однією з підстав виключення платника податку з Реєстру платників податку на додану вартість і анулювання свідоцтва платника податку є винесення судом рішення про скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності.

Пунктом 9.6 статті 9 Закону України “Про податок на додану вартість” та пункту 25 Положення про Реєстр платників податку на додану вартість встановлено, що реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

У зв`язку з цим, судова колегія приходить до висновку про те, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не може тягнути за собою недійсності угод, укладених з моменту держаної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих в наслідками таких господарських операцій податкових накладних.

Крім того, положення Закону України “Про податок на додану вартість” не передбачають таких наслідків, як недійсність свідоцтва платника податку на додану вартість при скасуванні державної реєстрації або незаконності включення контрагентом сум ПДВ по податковим накладним, виданим підприємством, реєстрація якого в майбутньому була скасована у судовому порядку.

Наведена вище правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.05.2007 року у справі № 20-5/289-12/106-8/377.

Частинами 1та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку матеріалами справи підтверджується той факт, що на момент здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ „Краст Лайн”, останнє знаходилось в Реєстрі платників податку на додану вартість, мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Крім того, судова колегія зазначає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 22-6969 за позовом Державної податкової інспекції у Солом`янському районі м. Києва до Сушка Ю.М., ТОВ „Краст-Лайн”, третя особа –ТОВ „Налим” про визнання недійсними установчих документів було скасовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2007 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Київа від 24.10.2007 року, провадження у вказаній справі закрито.

На підставі викладеного, доводи ДПІ в Гагарінському районі м. Севастополя, покладені в основу рішення суду першої інстанції про застосування до позивача штрафних санкцій, не знайшли свого фактичного підтвердження.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 238 Господарського кодексу України, за  порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною 1 статті 241 Господарського кодексу України також встановлено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума,  що сплачується  суб'єктом  господарювання  до  відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Однак, у даному випадку, податковим органом, в порядку статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено факту порушення позивачем правил господарської діяльності у сфері податкових правовідносин. Тому, підстави для застосування до товариства з обмеженою відповідальністю „Налим” адміністративно-господарського штрафу, яким  являються штрафні санкції в сумі 11420,50 грн., відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання являється підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

За таких обставин, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Налим” про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя №000009232/0 від 08.06.2006 року про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 22841,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11420,50 грн. являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єктів владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобов`язання відповідача –суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 105, 162, 198 п.2, 202 п.п.1, 4,  205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Налим” задовольнити.

2.    Постанову господарського суду міста Севастополя від 14 серпня 2006 року у справі № 20-3/194 скасувати.

3.     Прийняти нову постанову.

4. Позов товариства з обмеженою відповідальністю “Налим” задовольнити.

5.   Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя №000009232/0 від 08.06.2006 року про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 22841,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11420,50 грн.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова