СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.07                                                                                 Справа № 9/174пн

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства «Луганськвугілля», м. Луганськ

до Державного підприємства «Луганськвуглезв’язок», м. Луганськ

про звільнення приміщення

в присутності представників:

від позивача –Пушкарева О.О. - юрисконсульт, дов. № 03/5-628 від 25.12.06,

від відповідача –Григоренко А.М. - юрисконсульт, дов. № 27/136 від 17.04.07

Суть спору: позивачем  заявлена  вимога про звільнення займаного приміщення без законних підстав, яке знаходиться на балансі позивача.

Відповідач, ДП «Луганськвуглезв’язок», відзивом на позов від 26.04.07р. № 27/317 просить залишити позов без задоволення, обґрунтовуючи це наступним чином.

Посилаючись на наказ Мінпалива та енергетики України від 10.07.03р. № 372 та статут підприємства відповідач пояснює, що звертався до Департаменту вугільної промисловості листом від 02.08.04р. № 27/714 щодо передачі і закріплення за ним спірної частини будівлі, що орендується відповідачем. Департамент листом від 31.08.04р. № 1-1131/8Д погодився на таку передачу, однак це питання до цього часу знаходиться на розгляді в управлінні державної власності Мінпалива.

Крім того, відповідач звертався до РВ ФДМУ по Луганській області з приводу укладення відповідного договору оренди, натомість нарадою, проведеною Головним управлінням промисловості та розвитку інфраструктури Луганської облдержадміністрації  з питання укладення відповідного договору оренди 13.02.07р. було прийнято рішення про недоцільність укладення з РВ ФДМУ по Луганській області вказаного договору оренди.

В обгрунтування позовної заяви позивач виклав наступне.

Позивач, ДП «Луганськвугілля», є балансоутримувачем будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Лермонтова, 1-г, у частині якої розташоване підприємство відповідача, ДП «Луганськвуглезв’язок».

Договір оренди з ТОВ «Луганськвуглезв’язок»(ТОВ «ЛВЗ») та ДВАТ «Інформаційно-обсислювальний центр»ДХК «Луганськвугілля»(ІОЦ) був укладений 01.11.01р. і діяв до 01.09.03р.

З 01.09.03р. вказаний договір був розірваний у зв’язку з реорганізацією ТОВ «ЛВЗ»у ДП «Луганськвуглезв’язок», про що свідчить акт повернення приміщення орендодавцю ДП «Луганськвугілля». Підприємство відповідача ДП «Луганськвуглезв’язок», що було виділене з ТОВ «ЛВЗ»не є його правонаступником і з вересня 2003 року відповідач займає площу у частині будівлі позивача без укладення договору оренди.

08.10.03р. ІОЦ звернувся до відповідача з листом про звільнення займаного приміщення, оскільки договір оренди не був укладений з Регіональним відділенням Фонда державного майна, однак відповіді не отримав.

Позивач стверджує, що своїми діями відповідач позбавляє можливості отримувати плату за користування майном та порушує вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо необхідності укладення договору оренди, однак жодної відповіді не отримав.

У судовому засіданні позивач надав суду копію свідоцтва про право власності на спірне приміщення, згідно з яким об’єкт нерухомості, який розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Лермонтова, б. 1-г, належить державі в особі Міністерства вугільної промисловості України та копію довідки МКП БТІ м. Луганська, згідно з якою зазначене майно належить позивачу на праві господарського відання.

Оцінивши обставини справи у їх сукупності, вислухавши учасників судового процесу, суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, власником спірного об’єкта нерухомості є держава в особі Міністерства вугільної промисловості України, а позивач є лише балансоутримувачем цього об’єкту, оскільки він знаходиться у його господарському віданні.

Незважаючи на те, що відповідач займає у будівлі певну площу, між позивачем та відповідачем відсутні орендні відносини, оскільки власник, Міністерство вугільної промисловості України, не врегулював це питання, а як вбачається з матеріалів справи, всі витрати на утримання будівлі несе саме позивач, у т.ч. зі сплати комунальних послуг, відповідач не компенсує ці витрати позивачу.

Позивач звернувся з цим позовом до суду з тих причин, що він не має можливості отримувати від відповідача кошти за користування останнім майном, що знаходиться на балансі позивача. Проте у відповідача відсутні правові підстави для сплати орендної плати, оскільки договір оренди між сторонами не укладений.

Суд вважає, що позивач має право звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу у зв’язку з не компенсуванням витрат на утримання спірного майна, однак це ніяким чином не стосується орендних платежів відповідача.

Позивач вважає, що оскільки відповідач протягом трьох років займає приміщення у будівлі, яка знаходиться на балансі позивача, то він має право вимагати від відповідача звільнення займаного приміщення.

Проте з такою позицією погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317 ГК України лише власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 320 ГК України лише власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Оскільки спірне майно є державною власністю, згідно з ч. 2 ст. 326 ГК України від імені та в інтересах держави право власності на спірне майно здійснює відповідний орган державної влади - Міністерство вугільної промисловості України і саме цей державний орган, як власник, має право звертатися в разі порушення його прав та інтересів до суду із позовом про звільнення спірного приміщення відповідачем.

Відповідно до ст. 782 ЦК України лише наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як було з’ясовано у судовому засіданні, позивач не є наймодавцем, тому не має права вимагати від відповідача звільнення займаного приміщення, тому позов не підлягає задоволенню.

У відповідності зі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає чинності після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 18.07.07р.

Суддя                                                                                    А.Г.Ворожцов