ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 38/193-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- не з'явився,

відповідача
- не з'явився,

розглянувши у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

Ізюмського КПТМ

на  постанову
від 27.08.2007 Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№38/193-07

за   позовом
ТОВ "Теплопостачальник"

до
Ізюмського КПТМ

про
та за зустрічним позовом про
стягнення 111004,11 грн.
визнання недійсними переказних векселів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського  суду Харківської області від 20.06.2007 (суддя Жельне С.Ч.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського  суду від 27.08.2007 (судді: Шутенко І.А., Бабакова Л.М., Олійник В.Ф.), первісний позов задоволено частково - стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь ТОВ "Теплопостачальник" номінальну вартість переказних векселів №0619 та №0620 в загальній сумі 100000 грн. В решті первісного позову та в зустрічному позові відмовлено у зв’язку з необґрунтованістю зазначених позовних   вимог.

Ізюмське КПТМ в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме незастосування ч.2 ст.571 Цивільного кодексу України, ст.25 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі (далі –Уніфікований закон), ч.3 ст.5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", неправильне застосування ст.1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" та порушення вимог ч.2 ст.82 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апелянта щодо застосування положень частини 2 статті 517 ЦК України відповідно до якої, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Натомість суди як першої інстанції так і апеляційної інстанції не перевірили, чи було надано Ізюмському КПТМ докази переходу до ТОВ "Теплопостачальник" прав у зобов'язанні Адже за обставинами справи ХОВО ТМ "Харківтеплоенерго" лише направило лист-повідомлення про заміну кредитора, не надаючи при цьому будь-яких підтверджуючих документів або копій. Новий кредитор (ТОВ "Теплопостачальник") при поданні претензії також не надав будь-яких  доказів. Отже, Ізюмське КПТМ мало право не виконувати зобов'язання щодо сплати векселів до надання доказів переходу прав вимоги за ними до ТОВ "Теплопостачальник". Адже Ізюмське КПТМ мало всі підстави вважати незаконним передачу векселів від ХОВО  ТМ  "Харківтеплоенерго".

Порядок вчинення акцепту, визначається статтею 25 Уніфікованого закону, відповідно до якої, акцепт виражається словом "акцептований" або іншим рівнозначним  словом. Акцепт повинен бути підписаний трасатом.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", який визначає особливості обігу векселів в Україні, вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою. Таким чином, вказана норма Закону України "Про обіг векселів в Україні", встановлює загальне правило, яке стосується підписання векселя при здійсненні з ним будь-яких господарських операцій: емісії, здійснення акцепту, авалю тощо.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" від 08.09.2007р. № 5, за відсутності зазначених реквізитів підпису юридичної або фізичної особи останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель —таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст.2 Уніфікованого закону). На думку відповідача, вказане правило слід застосовувати і до вчинення акцепту. Суд апеляційної інстанції повинен був з’ясувати, чи є дійсним акцепт на спірних векселях, адже, позов пред'явлено до акцептанта переказного векселя

Окрім того, ухвалою від 02.08.2007 по справі №38/193-07 Харківський    апеляційний господарський суд у складі головуючого судді Карбань І.С., судді-доповідача Бабакової Л.М., судді Погребняк В.Я., було прийнято апеляційну скаргу Ізюмського КПТМ до провадження та призначено розгляд справи на 27.08.2007р.

27  серпня 2007р. Харківським  апеляційним  господарським  судом  було  винесено постанову, проте, у зовсім іншому складі судової колегії, що не відповідає  вимогам частини 2  статті  82  ГПК  України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення про часткове задоволення первісного позову та про відмову в зустрічному позові апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Як вбачається з матеріалів справи, 1 листопада 2006 року ТОВ "Теплопостачальник" уклало з ХОВО ТМ "Харківтеплоенерго" договір переуступки   права вимоги (цесії) за №11/11-06.

На підставі вищевказаного договору та акту прийому-передачі векселів від 01.11.2006 позивач отримав від векселедержателя - Харківського обласного виробничого об'єднання теплових мереж "Харківтеплоенерго" неопротестовані переказні векселя:

№ 0619  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0620  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0621  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0622  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0623  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0624  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0625  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0628  номінальної вартістю   50000,00 грн.;

№ 0630  номінальної вартістю   69824,88 грн.

Відповідно до п.1.1 укладеного договору позивач став новим кредитором Ізюмського комунального підприємства теплових мереж за зобов'язаннями, які виникли в результаті  неоплати відповідачем  переказних  акцептованих  векселів:    № 0619          номінальної вартістю 50000 грн. та №0620 номінальної вартістю 50000 грн.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно зі ст.28 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі шляхом акцепту трасат зобов'язується здійснити платіж за переказним векселем при настанні строку платежу.

29.11.2006р. Харківське обласне виробниче об'єднання теплових мереж "Харківтеплоенерго" направило відповідачу повідомлення про заміну кредитора від 28.11.2006 року, у якому вказало, що заборгованість за переказними векселями в сумі 469824,88 грн. повинна бути сплачена новому кредитору, тобто позивачу у  10-ти денний термін на вказаний рахунок.

17.01.2007р. позивач надіслав відповідачу копії переказних векселів з претензією №05 від 15.01.2007, в якій просив перерахувати суму боргу на його розрахунковий рахунок.

Процедура пред'явлення векселів до платежу вексельним законодавством не визначена, тому позивач таким чином пред'явив переказні векселі відповідачу до платежу. Проте, відповідачем заборгованість не погашена.

Відповідно до статті 3 Уніфікованого закону переказний вексель може бути виданий наказу трасанта. Він може бути виданий на самого трасанта. Він може бути виданий за рахунок третьої особи.

Переказні векселі №0619 номінальної вартістю 50000 грн. та №0620 номінальної вартістю 50000 грн., були видані 16.08.2005р. Харківському обласному виробничому об'єднанню теплових мереж "Харківтеплоенерго" наказу самого векселедавця - Харківського обласного виробничого об'єднання теплових мереж "Харківтеплоенерго" зі строком платежу "за пред'явленням".

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що спірні векселя були вже пред'явлені до платежу Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" відповідно до листа №418 від 23 лютого 2006 року. Однак, листом № 418 від 23 лютого 2006 року вказані векселя  до платежу не пред'являлися, оплата боргу відповідачем по ним не здійснювалась

Непред'явлення до платежу оспорюваних векселів та їх несплата також підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи доповненнями до відзиву на апеляційну скаргу, а саме листом №68 від 20.08.2007р., яким ТОВ "Теплопостачальник" просило ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" повідомити чи пред'являлися векселя №0619 та №0620 до платежу та чи була проведена по ним оплата.

Листом №821 від 22.08.2007 ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" повідомило, що зазначені векселі до оплати не пред'являлися, а пред'являлися тільки векселі №0617 та №0618, які не є предметом розгляду по даній справі.

Відповідач помилково вважає, що на момент укладення договору цесії та передачі векселів ХОВОТМ "Харківтеплоенерго" (первісний кредитор) не є законним векселедержателем.

Відповідно до ст.ст.16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим.

Так, ХОВОТМ "Харківтеплоенерго" є законним держателем векселів, воно передало позивачу (новому кредитору) зазначені векселя, які були пред'явлені до сплати відповідачу. Таким чином, ніяких доказів того, що на момент укладення угоди про переуступку права вимоги зазначених векселів ХОВОТМ -"Харківтеплоенерго" не було законним векселедержателем відповідачем не надано.

Як свідчать договір №11/11-06 про уступку права вимоги та акт прийому-передачі векселів від 01.11.2006, бланковий індосамент, за яким переказні векселі були передані векселедержателем позивачу, був вчинений після настання строку платежу.

Відповідно до ст.20 Уніфікованого закону індосамент, вчинений після настання строку платежу, має ті самі наслідки, що й індосамент, вчинений до настання строку платежу. Однак, індосамент, вчинений після протесту в неплатежі або після закінчення строку, встановленого для вчинення протесту, має лише наслідки звичайної цесії.

Це означає, що індосант не несе відповідальності за оплату векселя по вексельному законодавству, але ж позов пред'явлений не до індосанта, а до акцептанта, який згідно зі ст.53 Уніфікованого закону відповідає за платіж у будь-якому разі, навіть після закінчення строків, встановлених для пред'явлення переказного векселя зі строком платежу за пред'явленням та для здійснення протесту у неакцепті або у неплатежі.

Статтею 43 Уніфікованого закону встановлено, що держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Відповідно до ст.70 цього Закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

На підставі викладеного, позов подано в межах строку позовної давності.

Посилання апелянта на недійсність оспорюваних векселів з мотивів здійснення акцепту векселя при відсутності підпису головного бухгалтера підприємства, а також наявності у них дефектів форми у зв'язку з використанням вексельних бланків старого зразку, визнано апеляційним судом безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" векселі (переказні і прості) складаються у документальній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з НБУ з урахуванням норм Уніфікованого закону.

На момент видачі векселя діяло Положення №338 від 22.11.2001, згідно з яким бланк векселя повинен мати ступені захисту, у зв'язку з чим на ньому повинно бути нанесено:

а)  фарбою рожевого кольору надруковано антисканерну сітку;

б) у місцях, призначених для заповнення, надруковані растрові точки фарбою рожевого кольору;

в)          фарбою   чорного   кольору   надруковано   лінію мікротексту   "переказний  вексель";

г)  фарбою, невидимою при денному світлі, що набуває жовтого свічення при дії ультрафіолетового випромінювання, надруковано слова "переказний вексель".

Пред'явлені суду переказні векселі мають усі необхідні ступені захисту від підробок та виготовлені відповідно до положення №338 від 22.11.2001 "Про вимоги до стандартної (типової) форми виготовлення вексельних бланків".

Також, безпідставними є посилання апелянта на відсутність у позивача документу, який підтверджує припинення грошових зобов'язань за договором та виникнення грошових зобов'язань щодо платежу за векселями, оскільки вимоги статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" щодо видачі векселів тільки для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги стосуються не індосування векселів, а тільки їх емісії, яка не є предметом позову по даній справі.

Відповідач не надав докази сплати за пред'явленими до суду переказними векселями або внесення суми номінальної вартості переказних векселів на депозит компетентного органу влади відповідно до ст.42 Уніфікованого закону "Про переказний та простий векселі".

Суд першої інстанції правомірно зробив висновок, що вимоги зустрічного позову ґрунтуються на нормах Цивільному кодексі України, який згідно ст.1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" до спірних правовідносин не застосовується, таким чином, зустрічний позов є безпідставним, необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Касаційна інстанція погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій на підставі ретельної правової оцінки умов договору про уступку права вимоги №11/11-06 від 01.11.2006, укладеного між ТОВ "Теплопостачальник" та ХОВОТМ "Харківтеплоенерго", акта прийому-передачі векселів від 01.11.2006, змісту переказних векселів №0619 номінальною вартістю 50000 грн. та №0620 номінальною вартістю 50000 грн. кожен, претензії "Теплопостачальник" №05 від 15.01.2007 та інших доказів по справі в їх сукупності з достовірністю встановлено, а відповідачем не спростовано невиконання останнім, як акцептантом, обов'язку здійснити платіж за вказаними переказними векселями на користь позивача –нового кредитора та законного векселедержателя.

Адже, згідно зі ст.28 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі шляхом акцепту трасат зобов'язується здійснити платіж за переказним векселем при настанні строку платежу.

У разі неплатежу держатель, навіть якщо він є трасантом, має право учинити проти акцептанта прямий позов, який грунтується на переказному векселі, щодо всього того, до чого може бути пред'явлена вимога відповідно до статей 48 і 49.

Твердження скаржника про недоведеність виконання новим кредитором вимог частини 2 статті 517 ЦК України щодо надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні спростовуються дослідженою судами претензією ТОВ "Теплопостачальник" (нового кредитора) №05 від 15.01.2007 (а.с.14,15), якою позивач надіслав відповідачу копії індосованих переказних векселів, та просив відповідача перерахувати суму боргу на його розрахунковий рахунок, в звязку з чим з моменту отримання вказаної претензії (22.01.2007р.) Ізюмське КПТМ не мало права не виконувати зобов'язання щодо сплати векселів.

Колегія відхиляє безпредметні посилання скаржника на ч.3 ст.5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" в обгрунтування необхідності додаткового підписання оспорюваних векселів головним бухгалтером відповідача-акцептанта при їх акцепті, оскільки, як правильно встановив суд, вимоги ст.5 цього Закону стосуються лише випадків емісії (видачі) векселів та розширеному тлумаченню не підлягають.

Водночас касаційна інстанція погоджується з доводами відповідача щодо помилковості висновку суду першої інстанції про непоширення на спірні вексельні правовідносини положень Цивільного кодексу України, що також підтверджується абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", проте, вказані допущені судами процесуальні недоліки в цілому не призвели до прийняття неправильного по суті рішення, а тому не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними (постанова ВСУ від 06.03.2007 у справі №2-20/4663.1-2006).

Не відповідають дійсності також доводи скаржника щодо порушення Харківським  апеляційним  господарським  судом вимогам ч.2  ст.82  ГПК  України шляхом прийняття постанови від 27.08.2007 у іншому складі судової колегії, ніж зазначеному в ухвалі від 02.08.2007 про прийняття апеляційної скарги Ізюмського КПТМ до провадження, оскільки ухвалою першого заступника голови Харківського апеляційного господарського  суду від 23.08.2007 (а.с.85) на підставі ст.ст.28,29 Закону України "Про судоустрій в Україні" склад судової колегії змінено, а саме у зв'язку з відпусткою судді Карбань І.С. та значним навантаженням судді Погребняка В.Я. призначено для розгляду справи №38/193-07 колегію у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., судді Бабакова Л.М. та Олійник В.Ф., якими і прийнято оскаржувану постанову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову  Харківського апеляційного господарського  суду від 27.08.2007 у справі №38/193-07 залишити без змін, а  касаційну скаргу Ізюмського КПТМ –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                                              В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                             Є.Чернов

В.Цвігун