СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2007 р.
Справа №  02/5431а

Господарський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Пащенко А.Д.,
із секретарем судового засідання Давиденко В.Г.,

за участю представників: позивача:
Слуцька Н.Ю.-за довіреністю,

відповідача:  ОСОБА_2 -за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом Черкаського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

до  підприємця
ОСОБА_1

про стягнення  2 296 грн. 25 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення з
відповідача 2 296 грн. 25 коп., в тому числі
2 163 грн. адміністративно-господарських
санкцій за незайняте інвалідом у відповідача в 2006 році 1 робоче  місце та 133 грн. 25 коп. пені за несвоєчасну
сплату зазначених санкцій, з мотивів порушення відповідачем вимог Закону
України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача  у судовому засіданні  підтримала позов у заявленій сумі, заперечила
проти доводів відповідача, стверджуючи, що відповідач не виконав вимоги Закону,
не виконав встановлений норматив по працевлаштуванню інвалідів, у Законі не вказані
види діяльності чи інші підстави для звільнення підприємств та підприємців від
виконання Закону, право відділення Фонду звертатися до суду із позовами з цих
питань встановлене законом та підтверджується судовою практикою,  дана справа вірно розглядається і повинна
розглядатися за правилами КАС України.

Представник відповідача  у
письмовому Запереченні на адміністративний позов та у судовому засіданні
повністю заперечив проти   вимоги позивача
з тих мотивів, що позов є необгрунтованим, суперечить вимогам матеріального та
процесуального законодавства, оскільки відповідач здійснює підприємницьку
діяльність  на умовах, передбачених
Указом Президента України про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва з правом прийому на роботу не більше
10 працівників; добросовісно виконує всі нормативні акти, не допускаючи
порушень правил здійснення господарської діяльності, в тому числі й вимог
Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні",  так як порядок реєстрації
у Фонді, строки та порядок подання звітності та сплати
адміністративно-господарських санкцій визначено постановою Кабінету Міністрів
України від 31 січня 2007 року № 70, яка не може поширюватися на правовідносини
2006 року, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закон не має
зворотної дії в часі; центром зайнятості інваліди не направлялися відповідачу
для працевлаштування. а прийняті на постійну роботу працівники не звільнялися;
даний спір випливає з господарсько-правових відносин, тому повинен розглядатися
по ГПК України; позивачу не надано право застосовувати штрафні санкції та
звертатися до суду з позовами з цих питань;
просить відмовити  у задоволені
позову.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення та доводи
представників сторін,  суд  встановив
наступне.

Згідно статті 19 Закону
України  "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (далі
-  Закон) для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі -
підприємства) у 2006 році встановлювався норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності  штатних працівників облікового
складу за рік,  а якщо працювало від 8 до
25 осіб -у кількості одного робочого місця.

В частині 2 статті 19 вказано, що
підприємства  самостійно
розраховують  кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів  відповідно до
нормативу,   встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням
Фонду  соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві  за кожне робоче
місце,  призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайняте інвалідом.  Для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце,
призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в
розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному
підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману
працю.

В частині 4 статті 20 Закону
вказано,  що адміністративно-господарські
санкції розраховуються та сплачуються підприємствами,  фізичними особами  самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого
частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, у разі
невиконання  відповідачем у 2006 році
встановленого законом нормативу,  вона
зобов'язана була сплатити адміністративно-господарські  санкції
не пізніше 15 квітня 2007 року.

Як вбачається із звіту відповідача
про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік та не заперечується
відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового
складу в 2006 році у відповідача складала 9 осіб, отже, для відповідача
норматив на 2006 рік складав 1 робоче місце для працевлаштування
інвалідів.  Також із Звіту  відповідача вбачається та підтверджується її
представником, що у 2006 році інваліди у відповідача не працювали.

Згідно статті 18 Закону   підприємства, установи, організації, фізичні
особи, які використовують найману працю, зобов'язані  виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів,  надавати
державній службі зайнятості інформацію, необхідну  для організації працевлаштування
інвалідів,  звітувати Фонду
соціального  захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності
учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

Частиною 2 наведеної статті  встановлено, зокрема,  що учасник
господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи  порушення
правил здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх залежних  від
нього заходів  для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідач не довів, що він вжив
всіх можливих заходів для виконання вимоги Закону. Доводи представника
відповідача у Запереченні на адміністративний позов суд вважає такими,  що не заслуговують на увагу, оскільки       відповідач  не
виділив і не створив у 2006 році
одне робоче місце для працевлаштування інвалідів, не надав державній
службі зайнятості інформацію, необхідну
для організації працевлаштування інвалідів, тобто у  звітах за формою № 3-ПН у графі 15 не дано
повідомлення  про наявність вакансії для
інвалідів;  Закон не ставить сплату
адміністративно-господарських  санкцій у
залежність від наявності  можливості
створення робочого місця для інвалідів та можливості виконання ними
роботи;  право Фонду та його відділень на
пред'явлення такого позову встановлене у статті 20 Закону. За Законом
забезпечення працевлаштування інвалідів чи сплата адміністративно-господарських
санкцій  не ставляться у залежність від
того, чи зареєстроване підприємство у
Фонді соціального захисту інвалідів і
невиконання вимоги Закону про реєстрацію у Фонді та його відділеннях
може бути підставою для притягнення керівників підприємств до відповідальності
у встановленому законом порядку, що не є предметом спору у даній справі.

Посилання відповідача на  Указ Президента № 727 від 03.07.1998 року
“Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” суд вважає безпідставним, оскільки у 2006 році  діяв Закон України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні", який  зобов'язує
підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують
найману працю,  виділяти та
створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів,  надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. У разі
невиконання цієї вимоги Закон зобов'язує підприємства сплатити  адміністративно-господарські санкції.

У преамбулі Закону України
"Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вказано,  що цей Закон визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні  і
гарантує їм рівні  з усіма іншими
громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній  сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і
інтересами.  В статті 4 зазначено,  що діяльність держави щодо інвалідів
виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових
і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні
здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській
діяльності.

Тобто, вказаний Закон є спеціальним
законом у регулюванні питань
забезпечення соціальної захищеності інвалідів.  Тому, у даних правовідносинах та у спорах
Фонду соціального захисту інвалідів із підприємствами щодо стягнення
адміністративно-господарських санкцій у разі невиконання підприємствами
встановленого даним Законом нормативу створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів необхідно керуватися Законом України "Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні",  незалежно від виду  оподаткування підприємства.  Обрати певний вид оподаткування -є правом підприємства
чи підприємця, а виконання спеціального Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні" є його обов'язком.

Виходячи із даних Звіту відповідача
про зайнятість інвалідів за 2006 рік, середня річна заробітна плата в 2006
році  у відповідача склала 4 325 грн. 89
коп. Таким чином,  виходячи із припису
статті 20 Закону, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські
санкції в сумі  2 162 грн. 94 коп.

Відповідно до частини 2 статті 20
Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за
собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Суд вважає, що вимога позивача про
стягнення з  відповідача пені  за порушення терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій,
підлягає до часткового задоволення в сумі 116 грн. 61 коп. за період з
16.04.2007 року по 06.11.2007 року, оскільки в розрахунку пені допущена
арифметична помилка.

З огляду на викладене,  позов підлягає до часткового задоволення в
сумі 2 162 грн. 94 коп.
адміністративно-господарських
санкцій та 116 грн. 61 коп. пені.

На підставі статті 94 КАС України з
відповідача підлягають стягненню 22 грн. 80 коп. судового збору до Державного
бюджету.

Виходячи з викладеного,  керуючись
ст.ст.  94, 160 -163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити частково.

2.  Стягнути із
підприємця  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1,  ідентифікаційний номер
НОМЕР_1):

а) на користь Черкаського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів (18000, м. Черкаси,  проспект Хіміків, 50)  адміністративно-господарські санкції в
сумі  2 162 грн. 94 коп., 116 грн. 61
коп. пені;

б)
в доход Державного бюджету України для зарахування на реєстраційний
рахунок відділення державного казначейства у м. Черкаси № 0002, банк
- Управління державного казначейства в Черкаській області, МФО 854018, код
22809222, код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095,
через державну податкову інспекцію -22 грн. 80 коп. судового збору.

3.
В решті позову відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до
Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд
Черкаської області протягом 10 днів з дня
складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі
24.12.2007 року.