ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

справа №

За позовом:          Приватного підприємства „Альянс груп”

(99011, м. Севастополь, пр. Гер. Сталінграда, 63/17)

(99011, м. Севастополь, пр. Ген. Острякова, 42/95)

до відповідача:          Інкерманської міської Ради

(99703, м. Севастополь, вул. Шовкопляса, 37)

про          визнання незаконною бездіяльності по виконанню постанови господарського суду м. Севастополя по адміністративній справі № 20-3/006-11/075 від 11.04.2007;

визнання права позивача на складання проекту відведення та права оренди земельної ділянки орієнтовною площею 4,8 га по вул. Раєнко в м. Інкерман для будівництва та обслуговування полігону будівельних відходів,

Суддя Г.П. Ілюхіна

Представники сторін:

Від позивача                    - не з’явився,

Від відповідача          - не з’явився;

Суть спору:

14.08.2007 (вх.№2054) Приватне підприємство „Альянс груп” звернулосьдо господарського суду м. Севастополя  з позовними вимогами до Інкерманської міської Ради про:

- визнання незаконною бездіяльності по виконанню постанови господарського суду м. Севастополя по адміністративній справі № 20-3/006-11/075 від 11.04.2007,

- визнання права позивача на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4,8 га по вул. Раєнко в м. Інкерман для будівництва та обслуговування полігону будівельних відходів,

- визнання права позивача на права оренди земельної ділянки орієнтовною площею 4,8 га по вул. Раєнко в м. Інкерман для будівництва та обслуговування полігону будівельних відходів,

з посиланням статті 116, 123, 124, 151, 152 Земельного кодексу України, статтю 19 Конституції України, статті 74, 77 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, статтю 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 15.08.2007 порушено провадження по справі (арк. с. 1-2).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив:

11.04.2007 постановою господарського суду м. Севастополя по справі № 20-3/006-11/075 позов приватного підприємства "Альянс Групп" задоволено. Суд визнав недійсним рішення № 07/146 від 22.12.2006 року Інкерманської міської ради, зобов`язав відповідача на наступній сесії розглянути клопотання приватного підприємства "Альянс-Груп" "Про дачу згоди на складання проекту відводу земельної ділянки орієнтовною площею 4,8 га по вул. Раєнко в м.Інкерман для будівництва та обслуговування полігону будівельних відходів", розглянути матеріали попереднього вибору місця розташування і цільового призначення земельної ділянки, висновок Севастопольського міського головного управляння земельних ресурсів № 272/мв від 05.12.2006 року, лист директора школи № 12 вих. № 68 від 11.12.2006 року, лист директора приватного підприємства "Альянс груп" від 14.12.2006 року і прийняти позитивне рішення. При прийнятті постанови, суд першої інстанції встановив, що спірне рішення № 07/146 від 22.12.2006 року прийнято Інкерманською міською радою за відсутності будь-якого обґрунтування нормами закону. Дослідивши представлені позивачем матеріали попереднього вибору місця розташування і цільового призначення земельної ділянки, господарський суд міста Севастополя прийшов до висновку про достатність наданих матеріалів для надання дозволу на складання проекту відводу земельної ділянки (арк.с.11-12).

11.06.2007 ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду по справі № 20-3/006-11/075 постанову господарського суду міста Севастополя від 11 квітня 2007 року у справі № 20-3/006-11/075 залишено без змін (арк.с.13-19).

31.07.2007 постановою Вищого господарського суду України в прийнятті касаційної скарги Інкерманської міської Ради на ухвалу Севастопольського господарського  апеляційного суду від 11.06.2007 у справі № 20-3/006-11/075 господарського суду м. Севастополя до провадження відмовлено (арк.с.72).

27.06.2007 та 18.07.2007 постановами Підрозділу Примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Севастополі відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 20-3/006-11/075 від 26.06.2007, боржнику в строк до 03.06.2007 запропоновано добровільно виконати рішення суду; усунено допущену помилку в п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.06.2007 в частині встановлення строку для добровільного виконання рішення: „до 03.07.2007” (арк.с.20-21).

Позовні вимоги в частині визнання незаконною бездіяльності по виконанню постанови господарського суду м. Севастополя по адміністративній справі № 20-3/006-11/075 від 11.04.2007 мотивовано тим, що зазначене рішення до сих пір не виконано.

Згідно з пунктом 7 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є обов’язковість судових рішень.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов’язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Аналогічні положення містяться в статтях 45, 33, 115 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, відповідач ухиляється виконання дій, покладених на нього судом, а також ухиляється від розгляду та прийняття рішень з питань, віднесених до його компетенції.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

-          визнання права;

-          визнання правочину недійсним;

-          припинення дії, яка порушує право;

-          відновлення становища, яке існувало до порушення;

-          примусове виконання обов'язку в натурі;

-          зміна правовідношення;

-          припинення правовідношення;

-          відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

-          відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

-          визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

-          визнання наявності або відсутності прав;

-          визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

-          відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

-          припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

-          присудження до виконання обов'язку в натурі;

-          відшкодування збитків;

-          застосування штрафних санкцій;

-          застосування оперативно-господарських санкцій;

-          застосування адміністративно-господарських санкцій;

-          установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

-          іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Обраний позивачем засіб захисту права не відповідає статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими засоби захисту права є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді. Разом з тим, законодавство не встановлює, що будь-який з цих засобів захисту права може бути використаний під час будь-якого судового розгляду. Позовні (матеріально-правові) вимоги повинні відповідати суті правопорушення, якщо воно наявне. Обраний спосіб захисту права має кореспондувати з характером допущеного невизнання, оспорювання або порушення права. У відносинах між позивачем та відповідачем суд не виявив будь-якого порушення права позивача, якому кореспондує обраний ним спосіб захисту права.

Позовні вимоги повинні бути направлені на реалізацію матеріально-правової сторони права на позов.

Виконання рішення здійснюється в порядку Закону України „Про виконавче провадження”.

Вимога позивача містить предмет позовних вимог, не передбачений діючим законодавством України, що є підставою для припинення провадження по справі в порядку пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що провадження по позовним вимогам в частині визнання незаконною бездіяльності по виконанню постанови господарського суду м. Севастополя по адміністративній справі № 20-3/006-11/075 від 11.04.2007 підлягає припиненню в порядку пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з тим, що спір в цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах, так як відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На підставі викладеного, керуючись статтею 20 Господарського кодексу України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтею 12, пунктом 1 частини першої статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

1.          Провадження у справі № 20-7/266 в частині позовних вимог ПП „Альянс-груп” до Інкерманської міської Ради про визнання незаконною бездіяльності по виконанню постанови господарського суду м. Севастополя по адміністративній справі № 20-3/006-11/075 від 11.04.2007 -  припинити.

Суддя                                                                                                Г.П. Ілюхіна