ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.12.2007                                                                                          Справа  № 2/192

За позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –ВАТ „Хустська реалізаційна база”, м. Хуст

ДО державного територіального-галузевого об’єднання „Львівська залізниця”, м. Львів в особі Хустської дистанції колії, м. Хуст

Про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державним майном, зокрема, залізничним тупиком №260 довжиною 80п.м., який не увійшов до статутного фонду ВАТ „Хустська реалізаційна база” шляхом зняття його з балансу,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Фраткіна Т.Ф. –представник за дорученням №4 від 03.01.07р.

від третьої особи – не з’явився

від відповідача – не з’явився

СУТЬ СПОРУ: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державним майном, зокрема, залізничним тупиком №260 довжиною 80п.м., який не увійшов до статутного фонду ВАТ „Хустська реалізаційна база” шляхом зняття його з балансу.

Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. В обгрунтування своїх доводів та з приводу заперечень відповідача надав суду додаткові матеріали, що стосуються наявності на балансі третьої особи відповідного нерухомого майна та його використання відповідачем.

Стверджує про те, що спірне майно є державною власністю, має статус державного майна, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства під час приватизації, але перебуває на його балансі, на підтвердження чого подав план приватизації Хустської реалізаційної бази, підписаний членами приватизаційної комісії, до складу якої ввійшли і представники підприємства, затверджений 03.07.1998 року Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу „Хустська реалізаційна база” підписаний членами комісії 23.03.1998р., а також витяг з Реєстру державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації від 29.03.2007р. Заперечує можливість обліку відповідачем спірного майна на балансі залізниці та вважає, що такими діями відповідач порушує права та охоронювані законом інтереси позивача у справі, оскільки позбавляє його можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, що має статус державного майна, в тому числі здійснювати повноваження власника щодо нього.

Також просить взяти до уваги те, що за результатами двостороннього обстеження спірного об’єкту  - залізничного тупику інвентарний №260 довжиною 80п.м. по станції Хуст на предмет його ідентифікації з тими відомостями, що подані

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 04.12.2007 року по справі №2/192

були відповідачем у підтвердження та спростування доводів та заперечень позивача, було складено відповідний акт з наведенням в ньому відповідної позиції з цього приводу кожною зі сторін та встановлено, що спірне майно являється одним і тим же об’єктом.

Третя особа свого уповноваженого представника на засідання суду не направила, вимог ухвал суду не виконала. Згідно поштового повідомлення поштова кореспонденція повертається на адресу суду з відміткою про відсутність за вказаною адресою третьої особи. Згідно повідомлення державного реєстратора Хустської міської ради (лист №104 від 14.11.2007р.) у виконавчому комітеті Хустської міської ради знаходиться реєстраційна справа  ВАТ „Хустська реалізаційна база” із зазначенням його юридичної адреси: м. Хуст, вул. І.Франка, 185, однак, дані відомості у Єдиному державному реєстрі за свідченням реєстратора не підтверджені.

Представник відповідача заперечує з приводу позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у письмовому поясненні на позов та просить взяти до уваги те, що частиною 1 статті 4 Закону України „Про управління об’єктами державної власності” визначено, що серед суб’єктів управління об’єктами державної власності є, крім Кабінету Міністрів України та уповноважених ним органів, міністерства та інші органи виконавчої влади. В свою чергу пунктом 1.1 статуту відповідача зазначено, що Державне територіально-галузеве об’єднання „Львівська залізниця” засноване на державній власності і входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України (орган управління майном), яке є представником власника, тобто держави і виконує його функції.  В свою чергу, позивачем не доведено які саме порушення завдано відповідачем позивачу як власнику майна та в яких саме діях ці порушення виявляються, оскільки вважає, що відображення спірного майна на балансі відокремленого підрозділу відповідача не містить жодних ознак будь-якого порушення.

Також просить звернути увагу на те, що відповідно додатку №1 до Закону України „Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації” від 07.07.1999р. №847-ХІУ, Хустська дистанція колії, яка є балансоутримувачем спірної під’їзної колії та є відокремленим підрозділом Львівської залізниці, а також майно, що перебуває на їх балансі, не підлягає приватизації.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Під час приватизації державного підприємства Хустська реалізаційна база було створено відкрите акціонерне товариство „Хустська реалізаційна база” (далі - Товариство), до статутного фонду якого не увійшов залізничний тупик інвентарний номер 260 довжиною 80п.м. з залишковою вартістю на момент приватизації в сумі 3,69тис.грн., який являється державною власністю та має статус державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації, але находиться на їх балансі.

Наявними у справі матеріалами, зокрема, планом приватизації Хустської реалізаційної бази, підписаним членами приватизаційної комісії, до складу якої ввійшли і представники підприємства, затвердженим 03.07.1998 року Актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу „Хустська реалізаційна база” підписаним членами комісії 23.03.1998р., а також витягом з Реєстру державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації від 29.03.2007р. позивачем підтверджено статус спірного майна - залізничного тупику інвентарний номер 260 довжиною 80п.м. як державного майна, що не увійшло до статутного фонду Товариства, але обліковується на його балансі.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 04.12.2007 року по справі №2/192

З огляду на це, позивач звернувся з вимогою до відповідача, як до особи, що обліковує дане майно на балансі відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” –Хустська дистанція колії, з вимогою про усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом зняття його з балансу, оскільки таке отримано нею за відсутності визначених законодавством підстав.

Аналізуючи доводи позивача з приводу перешкоджання відповідачем здійсненню прав власника на спірне майно, а також наявні у справі матеріали, суд констатує наступне.

Статтею 1 Закону України „Про управління об’єктами державної власності” визначено, що управління  об'єктами  державної  власності  полягає у  здійсненні Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами,  визначеними цим Законом,  повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів,  пов'язаних з володінням, користуванням  і  розпоряджанням   ними,   у   межах,   визначених законодавством   України,   з   метою   задоволення  державних  та суспільних потреб. У відповідності до статті 3 даного Закону визначено перелік об’єктів управління державної власності, до яких також віднесено державне майно,  що  перебуває   на   балансі   господарських організацій  і  не  увійшло  до їх статутних фондів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.

У відповідності до норм статті 4 даного Закону управління об’єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України, Фондом державного майна України, міністерствами та  іншими  органами  виконавчої   влади, органами, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами, державними господарськими   об'єднаннями,    державними    холдинговими компаніями,   іншими   державними   господарськими   організаціями, тощо.

В свою чергу, статтею 5 Закону передбачено, що Кабінет  Міністрів  України  є  суб'єктом  управління,  що визначає  об'єкти  управління  державної власності,  стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності,  повноваження  з  управління  якими  передаються  іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Статтею 7 Закону до повноважень Фонду державного майна України віднесено забезпечення  захисту  майнових  прав  держави  на  території України  відповідно до законодавства, в тому числі за  пропозицією  уповноважених  органів управління уповноважено приймати рішення про подальше використання державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських організацій, але перебуває на їх балансі.

Вищевикладене дає підстави стверджувати про те, що розпорядження об’єктами державної власності, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі їх приватизації, але перебуває на їх балансі (в даному випадку розпорядження спірним майном - залізничним тупиком інвентарний номер 260 довжиною 80п.м. ВАТ „Хустська реалізаційна база”), здійснюється саме Фондом державного майна України та його регіональними відділеннями в межах наданих їм повноважень.

Господарським судом встановлено,  що відповідач –Державне територіально-галузеве об’єднання „Львівська залізниця” в особі Хустської дистанції колії своїми  діями (відображенням даного майна на балансі відокремленого підрозділу)  не  перешкоджає  Регіональному відділенню ФДМУ по Закарпатській області здійснювати повноваження власника по відношенню до даного майна, тобто не порушує  право  власності позивача, як органу уповноваженого державою здійснювати дії по користуванню та розпорядженню об’єктами державної власності

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 04.12.2007 року по справі №2/192

щодо  користування спірним майном,  та  не  чинить  перешкоди  у здійснені його діяльності, визначеної чинним законодавством.

Перебування спірного майна на балансі відповідача не позбавляє статусу даного майна, як державної власності та не перешкоджає позивачу здійснювати дії розпорядженню даним майном, як власником в межах наданих йому повноважень.

Згідно ст.  316 Цивільного кодексу України правом власності  є  право  особи  на  річ  (майно),  яке  вона  здійснює відповідно до закону за своєю  волею,  незалежно  від  волі  інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,  які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України.

Згідно ст.  391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування  та розпорядження своїм майном.

Відтак, враховуючи те, що позивачем та наявними у справі матеріалами не  доведено  факту   здійснення відповідачем  перешкод  у  реалізації  його  права користування та розпорядження своїм майном,  а також не зазначено в чому полягають такі перешкоди, заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Натомість, наданими позивачем матеріалами підтверджено (листи РВ ФДМУ по Закарпатській області від 16.08.2002р. №09-10/2514 та від 21.06.2002р. №09-10/1942), що внаслідок перевірки утримання, зберігання та використання державного майна, що не увійшло до статутного фонду Товариства –залізничного тупика, голові правління Товариства було запропоновано звернути до керівництва 15-ї дистанції колії Львівської залізниці з клопотанням щодо передачі їм на баланс даного майна. На момент даного листування представниками РВ ФДМУ було встановлено відсутність згоди керівництва дистанції колії на здійснення таких дій. Разом з тим, перебування об’єкту державної власності на балансі державного територіального-галузевого об’єднання „Львівська залізниця”, м. Львів в особі Хустської дистанції колії, м. Хуст не змінює статусу даного майна, як державної власності, а відтак, не свідчить про наявність перешкод у розпорядженні таким.

Відповідно до  ч.  1  ст.  33 ГПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд   оцінює   докази   за  своїм  внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД   ВИРІШИВ:

1.    В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського  процесуального  кодексу  України.

Суддя                                     О.Ф. Ремецькі