ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2007
Справа  № 12/268

Суддя господарського суду Тисянчин
В. М. розглянувши матеріали

за позовом
відкритого акціонерного товариства „Закарпатавтотранс”,                 м. Ужгород

до відповідача приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Поляна Свалявського району

про
стягнення заборгованості в сумі 1 315,49 грн.

Суддя    Тисянчин
В. М.

Представники:

Від позивача -Січка
І. І., (представник за довіреністю № 20 від 01.06.2007 року),     Готра В. Ю., (представник за
довіреністю № 07/02-619  від 14.08.2007
року)

Від відповідача -не
з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов відкритим акціонерним товариством „Закарпатавтотранс”, м.
Ужгород до приватного підприємця ОСОБА_1, с. Поляна Свалявського району про стягнення
заборгованості в сумі 1 315,49 грн.

Представникам позивача роз'яснені
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Представники позивача підтримують
позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

На вимогу суду відповідач письмового
відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та копію свідоцтва на право
зайняття підприємницькою діяльністю не подав, свого уповноваженого представника
для участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку
ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Відповідач не скористався своїм
правом щодо направлення свого представника для участі в судовому засіданні.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх,
заслухавши пояснення представників
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 1 315,49 грн.  -основного
боргу щодо оплати за надання, згідно договору № 209 від 25.08.2004 року
обов'язкових автостанційних послуг по перевезенню пасажирів, підтверджується
матеріалами справи, зокрема:

-
довідкою про розмір фіксованої плати за надання послуг по перевезенню;

- розрахунком позову, а за таких
обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
07/02-715 від 28.09.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не
виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з
01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
надання обов'язкових автостанційних послуг по перевезенню пасажирів (ст. 11 ЦК
України).

За договором перевезення вантажу
одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право
на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату. (п.1 ст. 909 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість наданих обов'язкових автостанційних послуг по перевезенню
пасажирів є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує
право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши
відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з
огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2.          Стягнути з
приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь
відкритого акціонерного товариства „Закарпатавтотранс” (м. Ужгород, вул.
Капушанська, 102; код 031113934) суму 1 315,49 (одну тисячу триста
п'ятнадцять грн. 49 коп.) - основного боргу та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.