КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2007                                                                                           № 9/147

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Тарарук Л.Р. - нач. юр. сектору, дов. № НЮ-1043 від 22.09.2006,

від відповідача - Князєва Ю.А. - представник, дов. № ЦУПП-8/4616 від 05.10.2007,

Рагуліна О.В. - представник, дов. № ЦУПП-8/4616 від 05.10.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" в особі Тернопільської дирекції залізничних перевезень

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.07.2007

у справі № 9/147

за позовом                               Державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" в особі Тернопільської дирекції залізничних перевезень

до                                                   Державне підприємство "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України"

про                                                  стягнення 28010,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України 09.10.2007 розгляд справи відкладено на 30.10.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2007 у справі №9/147 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що акт загальної форми № 100 від 25.12.2006 не прийнято судом в якості доказу у справі, оскільки складання такого акту передує складанню комерційного акту, тоді як до акту загальної форми № 100 вже внесені дані про переважування вагонів, що не передбачено п. 3 розд. 28 Правил складання актів; із матеріалів справи вбачається, що позивачем за власною ініціативою складено комерційний акт № 808594/9 від 25.12.2006 відповідно до вимог ст. 129 Статуту залізниць, згідно із якою залізниця зобов’язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила обставини, вказані у ст. 129 Статуту;  є наявними ознаки виникнення нестачі вантажу у процесі перевезення, а не помилок відповідача при заповненні залізничної накладної в частині зазначення маси вантажу.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2007 у справі № 9/147 скасувати повністю з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вважає помилковим твердження в оскаржуваному рішенні про те, що комерційним актом від 25.12.2006 № 808594/9 підтверджується не факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу в залізничній накладній, а факт нестачі вантажу у вагонах, що прибули на адресу одержувача; зважування є більш точним способом визначення маси вантажу.

Заявник посилається на неврахування судом норми ст. 24 Статуту, яка надає залізницям право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, в тому числі і після прибуття вантажу на станцію призначення та ту обставину, що комерційний акт не містить жодних застережень стосовно того, що вантаж прибув із ознаками нестачі чи у пошкоджених вагонах.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що станом на 23.12.2006 вантажовідправником був відокремлений структурний підрозділ Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця", а вже у подальшому внаслідок реорганізації переданий до складу відповідача; прийняття продукції здійснено із порушенням п.п. 16, 17 Інструкції № П – 6.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, матеріали, надані сторонами згідно з ухвалами апеляційного господарського суду від 19.09.2007, 09.10.2007, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами про стягнення з відповідача 28 010,00 грн. штрафу за неправильне зазначення у накладній № 35840334 маси вантажу та судових витрат на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Як вбачається із залізничної накладної № 35840334 відправником –Королівським щебзаводом, смт. Королево, відвантажено 5 вагонів щебеня навалом масою 347 000 кг. одержувачу – УВТК ВАТ "Тернопільбуд", м. Тернопіль.

Згідно з комерційним актом № 808594/9, складеним 25.12.2006 ст. Тернопіль, при переважуванні вагонів за відправкою № 35840334 виявлено, що загальна вага вантажу є меншою, ніж зазначено відправником у залізничній накладній на 70 350 кг.

Апеляційна інстанція не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність ознак виникнення нестачі вантажу у процесі перевезення, як із таким, що не відповідає матеріалам справи, адже зазначений комерційний акт складено у строк та у порядку, передбачених Правилами складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, зі змінами; у комерційному акті зазначено, що вантаж прибув у справних вагонах, поверхня вантажу у всіх вагонах рівномірна.

Дійсно, та обставина, що у комерційному акті не вказано про наявність акту загальної форми дає підставу для висновку про те, що акт загальної форми ст. Тернопіль № 100 від 25.12.2006 складено після складання комерційного акту, проте, керуючись нормою ст. 43 ГПК України, суд повинен робити висновки за результатами оцінки всіх доказів у справі, тобто як акту загальної форми, так і комерційного акту в сукупності.

Дані акту загальної форми № 100 від 25.12.2006 про вагу вантажу відповідають даним комерційного акту № 808594 та додатку до комерційного акту.

В ч. 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Така ж норма закріплена і в ст. 908 ЦК України.

Згідно зі ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Таким чином, оскільки норми законодавства не передбачили відповідальність перевізника за нестачу вантажу у разі складання акту загальної форми (п. 3 Правил складання актів), хоча складено комерційний акт, та у разі складання комерційного акту, за відсутності обов’язку залізниці перевірити масу, кількість місць і стан вантажу згідно зі ст. 52 Статуту залізниць України, то немає підстав одному лише факту складання акту загальної форми або комерційного акта надавати сили доказу виникнення нестачі вантажу у процесі транспортування, без оцінки їх змісту та відповідності форми вимогам транспортного законодавства.

Отже матеріали справи свідчать про неправильне зазначення відправником маси вантажу у залізничній накладній № 35840334, яке вчинене 23.12.2006.

Згідно зі ст.ст. 6, 24 Статуту залізниць України накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача; вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту.

Однак, станом на 23.12.2006 зазначений у залізничній накладній № 35840334 відправником Королівський щебеневий завод входив до складу Львівської залізниці з правом відокремленого структурного підрозділу, про що свідчить наказ Міністерства транспорту та зв’язку України від 13.11.2006 № 1085 "Про виділення структурних підрозділів залізниць України".

Державну реєстрацію змін до Статуту відповідача про те, що останній є правонаступником прав та обов’язків залізниць відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 13.11.2006 № 1085 та розподільчих балансів проведено 06.08.2007 за № 0011442, а згідно з ч. 5 ст. 89 ЦК України зміни до установчих документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації, а у випадках, встановлених законом – з моменту повідомлення органу, що здійснює державну реєстрацію, про такі зміни.

Відповідно до ст.ст. 80, 95 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку; юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді; відокремлені підрозділи юридичної особи (філії, представництва) не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Отже 23.12.2006 за накладною № 35840334 Королівський щебеневий завод здійснював обов’язки відправника за договором залізничного перевезення від імені юридичної особи – позивача, оскільки завод, будучи відокремленим структурним підрозділом позивача, самостійно цивільною правоздатністю та дієздатністю не наділений.

Таким чином порушення норми Статуту залізниць України щодо неправильного зазначення маси вантажу у залізничній накладній вчинене юридичною особою – позивачем, який був стороною у договорі залізничного перевезення – відправником.

Отже відповідачем не було порушено та не оспорюється право і охоронювані законом інтереси позивача, захист яких забезпечується згідно зі ст. 20 ГК України, ст. 16 ЦК України та відповідно до ст. 1 ГПК України є підставою на звернення до господарського суду.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни висновку суду першої інстанції про відмову у позові, у зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2007 у справі №9/147 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 9/147 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.