ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  30/103-36/210

24.10.07

За позовом      Київської міської клінічної лікарні № 1

до                 Акціонерного товариства закритого типу «Медичний інститут Української народної медицини»

про                    стягнення 1 178374, 45 грн. та розірвання  договору

Суддя  Т.Ю.Трофименко

Представники:

Від позивача            Гук О.М. по довіреності № 970 від 11.04.2006 р.

Від відповідача              Ковальова В.В. по довіреності вих. № 02/628 від

05.09.2007 р.

В засіданні приймали участь

В судових засіданнях з 05.09.2007 р. до 17.09.2007 р., 17.09.2007 р. до 03.10.2007 р., з 15.10.2007 р. до 24.10.2007 р. відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Київської міської клінічної лікарні № 1 до Акціонерного товариства закритого типу «Медичний інститут Української народної медицини»про розірвання договору оренди нерухомого майна від 31.01.02 № 795/8 та стягнення з відповідача заборгованість по орендним платежам та пеню в сумі 1 178374, 45 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2006 р. у справі № 30/103 в задоволенні позову Київської міської клінічної лікарні № 1 до Акціонерного товариства закритого типу «Медичний інститут Української народної медицини»про розірвання договору оренди нерухомого майна від 31.01.02 № 795/8 та стягнення з відповідача заборгованість по орендним платежам та пеню в сумі 1 178374, 45 грн. відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2006р. рішення господарського суду від 22.03.2006 р. по справі № 30/103 залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського суду України від 22.05.2007 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2006 р. та рішення господарського суду від 22.03.2006 р. у справі № 30/103 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2007р. суддею Трофименко Т.Ю. справу № 30/103 прийнято до свого провадження, присвоєно їй номер № 30/103-36/210, розгляд справи було призначено на 16.07.2007р. на 12-20 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. в зв’язку з неявкою представника відповідача розгляд справи було відкладено до 30.07.2007 р. до 12-15 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2007р. в зв’язку з неявкою представника позивача розгляд справи було відкладено до 05.09.2007 р. до 14-30 год.

Відповідач проти позову заперечує, вважає у позивача відсутні підстави стягнення з відповідача заборгованість по орендним платежам та пеню в сумі 1 178374, 45 грн., крім того вимоги про розірвання договору відповідач в вважає безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва встановив:

31 січня 2002 року між Київською міською клінічною лікарнею № 1 (далі-позивач) та Акціонерним товариством закритого типу «Медичний інститут Української народної медицини»(далі-відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна № 795/8.

Відповідно до п.1. договору на підставі додатку 5 до рішення Київської міської ради від 30.01.2001 р. № 175/1152 позивач передав відповідачу в орендне користування нежилий будинок для розміщення закладу освіти по вул. Харківське шосе, 121, площею 6685 кв.м., який знаходиться на балансі позивача.

Відповідно до п. 3.7 договору відповідач зобов’язався проводити оплату орендованого майна в розмірі 14539, 46 грн.

Пунктом 4 додаткової угоди  до договору сторони обумовили, що орендна плата за користування приміщенням становить 2 % вартості нерухомого майна, визначеної експертним шляхом. Відповідна ставка орендної плати встановлена у додатку 5 рішення Київської міської ради від 30.01.2001 р. № 175/1152

Судом встановлено та сторонами підтверджено, що умови договору від 31.01.2002 р. погоджено з Головним управлінням охорони здоров'я м. Києва та Головним управлінням з питань майна.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що 05.07.2001 року Київською міською радою було прийняте рішення № 366/1342, яким затверджена Методика розрахунку і порядок використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, п. 42 якого були встановлена 6% річна орендна ставка, у відсотках до вартості майна, визначеної експертним шляхом для інших закладів охорони здоров'я, культури, освіти, науки, фізкультури і спорту, інші організації та установи гуманітарної сфери. На підставі цього позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати орендну плату не за 2%, за 6% ставкою, і оскільки ним це не виконувалось, договір підлягає розірванню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість, що утворилась внаслідок незастосування відповідачем 6% ставки, та пеня. Крім того як на підставу для розірвання договору позивач посилається також на неналежне утримання відповідачем орендованого ним майна. Відповідач проти цього заперечує.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У п. 10 договору від 31.01.2002 р. сторони встановили термін його дії до 31.01.2006 р.

В силу ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 3 ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено травила, які погіршують становище орендаря.

Положеннями частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору у порядку, передбаченому ст. 188 Господарського кодексу України.

З   огляду   на   наведене   суд   вважає, що зобов'язання відповідача по сплаті орендної плати, що випливають з договору від 31.01.2002 р., підлягає виконанню на умовах, погоджених та закріплених сторонами у даному договорі.

Доказів неналежного виконання відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів позивач суду не надав.

При розгляді справи сторонами була надана та залучена до матеріалів справи  постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. у справі № 40/519, відповідно до якої  зараховано в рахунок майбутніх платежів по договору оренди нерухомого майна № 795/8 від 31 січня 2002 року, укладеного між  Київською міською клінічною лікарнею № 1 та Закритим акціонерним товариством «Медичний інститут Української народної медицини»переплачені Закритим акціонерним товариством «Медичний інститут Української народної медицини»Київській міській клінічній лікарні № 1 суми за період з 04.02.2002 р. по 01.05.2005 р. по орендній платі в розмірі 72 355, 56 грн., плати за комунальні послуги в розмірі 109 531, 14 грн., суми відшкодування податку на землю в розмірі 93 037, 35 грн.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З огляду на зазначене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 1178374,45 грн. заборгованості за договором від 31.01.2002 р.

Позивачем належними засобами доказування не доведено суду твердження про неналежне утримання відповідачем орендованого ним майна.

Крім того, відповідачем надано суду докази численного звернення до позивача з запитами щодо отримання згоди на ремонт орендованого приміщення, надання позивачем відповідної згоди, проведення відповідачем ремонтних робіт.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Інші докази, які б підтверджували порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України  підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов‘язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов до висновку про те, що вимоги Київської міської клінічної лікарні № 1 про розірвання договору оренди нерухомого майна від 31.01.2002 р. І№ 795/8 та стягнення з Акціонерного товариства закритого типу «Медичний Інститут Української асоціації народної медицини»1 178 374,45 грн. заборгованості за даним договором, є необгрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                        Трофименко Т.Ю.