ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 2-1196/2006

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1, м. Запоріжжя, та ОСОБА_2, м. Запоріжжя,

на рішення Ленінського
районного суду міста Запоріжжя від 12.10.2006

та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 09.01.2007

зі справи №
2-1196/2006 (22-107/07)

за позовом ОСОБА_1
(далі -ОСОБА_1.),

ОСОБА_2 (далі -ОСОБА_2.)

до товариства
з обмеженою відповідальністю “Автоінформпроект” (далі -ТОВ “Автоінформпроект”),
м. Запоріжжя,

ОСОБА_3(далі -ОСОБА_3.), м. Запоріжжя,

про визнання
недійсними скликання загальних зборів учасників товариства,  рішення загальних зборів та протоколу зборів,
а також про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. у вересні 2003
року звернулися до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовами до ТОВ
“Автоінформпроект” і ОСОБА_3(директора зазначеного товариства) та просили (з
урахуванням подальших змін і доповнень позовних вимог): визнати недійсним
скликання загальних зборів учасників ТОВ “Автоінформпроект”; визнати недійсними
рішення згаданих зборів; визнати недійсним протокол № 17 загальних зборів
учасників ТОВ “Автоінформпроект” від 19.01.2000; стягнути з відповідачів у
солідарному порядку по 500 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів.

Рішенням названого суду від
12.10.2006, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 09.01.2007, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Прийняті судові рішення мотивовано
безпідставністю заявлених позовних вимог та пропуском ОСОБА_1. таОСОБА_2.
строку позовної давності без поважних причин.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України ОСОБА_1. та ОСОБА_2. просять рішення місцевого та
ухвалу апеляційного судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з
порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення
про повне задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих
положень Закону України від 15.12.2006 № 483-V “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” (далі - Закон № 483) касаційна скарга
підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України
(далі -ГПК України).

Відзиви на касаційну скаргу не
надходили.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове
засідання не з'явилися.

Перевіривши повноту встановлення
попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування
ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України
дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з
урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено,
що:

- ОСОБА_1. і ОСОБА_2. є учасниками
ТОВ “Автоінформпроект”; їх частки в статутному фонді товариства становлять
4,35% і 4,58% відповідно;

- 19.01.2000 відбулися загальні
збори учасників ТОВ “Автоінформпроект”, на яких були присутніми 19 учасників з
24, що становило 81,41%;

- учасників ТОВ “Автоінформпроект”
було повідомлено про час і місце проведення зборів шляхом розміщення
відповідного оголошення на дошці оголошень;

- порядок денний зборів ухвалено
одностайно, питання щодо продажу будівлі “літ. Б” по пр. Металургів, 30 (місто
Запоріжжя) було включено до порядку денного в питанні “Різне”;

- у зв'язку з обговоренням питання
продажу зазначеної будівлі учасники зборів розділилися: частина учасників, які
голосували за зупинення роботи (23,35% від кількості присутніх), залишили збори
та не брали участі в їх подальшій роботі; інші учасники (76,65% від кількості
присутніх та 62,4% від загальної кількості учасників товариства) залишилися;

- наведені обставини також було встановлено
під час досудового слідства з кримінальної справи про незаконне заволодіння
будівлею “літ. Б” по пр. Металургів, 30 (місто Запоріжжя), яку 26.08.2006
закрито за відсутністю складу злочину;

- позивачами без поважних причин
пропущено строк позовної давності.

Апеляційним судом додатково
встановлено, що з протоколу від 19.01.2000 № 17 вбачається, що питання стосовно
продажу будівлі “літ. Б” по пр. Металургів, 30 (місто Запоріжжя) було включено
до порядку денного в питання “Про господарсько-фінансову діяльність і фонди ТОВ
“Автоінформпроект” у 1999 році”.

Причиною даного спору є питання
щодо наявності підстав для визнання недійсними рішень, прийнятих на зборах
учасників ТОВ “Автоінформпроект” 19.01.2000.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України;
обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті
60 Закону України “Про господарські товариства” (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин) збори учасників вважаються повноважними,
якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у
сукупності більш як 60 відсотками голосів, а з питань, які потребують
одностайності, - всі учасники.

Згідно з частиною другою цієї
статті учасники зборів, які беруть участь у
зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний
учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів.

Частиною п'ятою статті 61 Закону
України “Про господарські товариства” встановлено, що про проведення загальних
зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом
з зазначенням часу і

місця проведення зборів та порядку
денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до
скликання загальних зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних
зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з
документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до
порядку денного, рішення можуть прийматися тільки  за згодою всіх учасників, присутніх на
зборах.

Позивачі ОСОБА_1. та ОСОБА_2.,
стверджуючи про порушення їх корпоративних прав у частині одержання необхідної
інформації та управління підприємством, в обґрунтування своїх вимог посилалися
на те, що:

- обраний керівництвом ТОВ
“Автоінформпроект” спосіб повідомлення про проведення 19.01.2000 зборів (шляхом
розміщення оголошення на дошці оголошень підприємства) не відповідав
призначенню -частина учасників товариства не мала можливості з ним ознайомитися
і внаслідок цього не брала участі в зборах;

- питання щодо продажу будівлі не
було належним чином включено до порядку денного зборів;

- у роботі зборів брали участь лише
11 учасників; реєстрація учасників зборів не проводилася і довіреності на
представництво інтересів відсутніх осіб не перевірялися;

- особи, присутні на зборах, не
мали кількості голосів, необхідної для прийняття будь-яких рішень;

- факт прийняття 19.01.2000 рішення
про продаж будівлі підприємства приховувався від осіб, які не брали участі в
прийнятті цього рішення.

Водночас попередні судові
інстанції:

- не встановили повного переліку
рішень, які було прийнято на зборах 19.01.2000 (що свідчить про невизначеність
предмету даного спору з огляду на зміст позовних вимог у частині визнання
недійсними рішень зборів);

- не з'ясували час розміщення
оголошення про проведення зборів та не перевірили дотримання 30-денного строку,
передбаченого згаданою статтею 61 Закону України “Про господарські товариства”;

- не дослідили обставини, пов'язані
з ознайомленням зі змістом оголошення учасників товариства, які не працюють на
цьому підприємстві, та/або не мали можливості з ним ознайомитися з інших
причин;

- не дослідили складення переліку
учасників зборів на виконання вимог частини другої статті 60 Закону України
“Про господарські товариства”;

- не перевірили підстави
представництва відсутніх осіб іншими учасниками товариства під час проведення
зборів 19.01.2000 (не з'ясували наявність довіреностей та їх відповідність
вимогам законодавства);

- не усунули наявну суперечність
щодо включення питання продажу будівлі підприємства в 2000 році до: питання
“Різне” (як це зазначив місцевий суд) та до питання “Про господарсько-фінансову
діяльність і фонди ТОВ “Автоінформпроект” у 1999 році” (на що вказано
судом апеляційної інстанції);

- не навели будь-яких доказів на
підтвердження обставин, які визнали встановленими (зокрема, щодо повідомлення
учасників товариства про проведення зборів та наявність необхідного кворуму);

- не встановили, коли позивачі
дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішень, які ними
оспорюються;

- не навели доказів на спростування
фактичних даних, які містять пояснення позивачів ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_4.
(провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4. закрито 14.08.2006, т.
2, а.с. 127), а також свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.

Крім того, апеляційним судом
залишено без будь-якої оцінки нотаріально посвідчені заяви п'ятнадцяти
учасників товариства на підтвердження наведеного позивачами (т. 2, а.с. 259,
260).

У свою чергу, посилання місцевого
суду на встановлення обставин даної справи під час досудового слідства з
кримінальної справи, яку закрито постановою від 26.08.2006 (т. 2, а.с.
158-181), не може бути визнано належним обґрунтуванням прийнятого ним рішення,
оскільки стаття 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК
України) не містить відповідних підстав звільнення від доказування.

З огляду на наведене рішення
місцевого та ухвала апеляційного судів зі справи не відповідають приписам
статей 215, 315 ЦПК України щодо змісту судових рішень у частині викладення
встановлених обставин справи,
дослідження доказів, викладення мотивів відхилення доводів позивачів та
поданих ними доказів, що на стадії касаційного провадження унеможливлює
перевірку правильності застосування норм матеріального права.

Отже, порушення попередніми
судовими інстанціями наведених норм процесуального права, які відповідають
приписам частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття
судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та
частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
є підставою для скасування прийнятих ними судових рішень зі справи відповідно
до частини першої статті 11110 ГПК України (частина друга статті 238
ЦПК України).

Касаційна ж інстанція відповідно до
частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має
бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого
необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам
сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись пунктами 2, 5 Прикінцевих
положень Закону № 483, статтями 1117, 1119-11112
ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Ленінського районного
суду міста Запоріжжя від 12.10.2006 та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 09.01.2007 зі справи № 2-1196/2006 (22-107/07) скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Запорізької області.

Суддя                    В.Селіваненко

Суддя                       І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов