Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30»жовтня 2007 року                                                 Справа № 38/207-07

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Гончар Т.В.

при секретарі Калугіної Н.Є..

за участю представників сторін:

позивача –Баландіної Л.Г.

відповідача –не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу позивачки Баландіної Людміли Григор’євни (вх. № 2362Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 року по справі № 38/207-07

за позовом Баландіної Людміли Григор’євни, м. Харків

до Закритого акціонерного товариства “Ера”, м. Харків

про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів та стягнення дивідендів, -

встановила:

У березні 2000 року Баландіна Людміла Григор’єва звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення дивідендів з АТ «Ера»за 1994-2000 роки (згідно статуту АТ «Ера» є акціонерним товариством закритого типу), суму яких позивачка просить визначити в суді, також вона просила визнати недійсними рішення загальних зборів акціонерів АОЗТ «Ера»від 22.02.1996 року «Про виплату дивідендів за 1995рік продукцією підприємства».

Пізніше позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1350,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2002 року позовна заява Баландіной Л.Г. залишена без розгляду на підставі п.4 ст.172 ЦПК України, п. 4 ст. 229 ЦПК України (а.с. 76 том 2).

25.03.02р. Баландіна Л.Г. подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 15.01.2002р. з посилання на порушення норм процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.02.2005 року апеляційні скарги Баландіной Л.Г. задоволені. Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу повернуто до Московського районного суду міста Харкова для розгляду по суті.

Постановою Вищого господарського суду від 27.03.2007 року касаційну скаргу Баландіной Л.Г. на ухвали апеляційного суду Харківської області від 3.12.2004 та від 1.02.2005 року залишено без задоволення. Ухвали апеляційного суду Харківської області від 3.12.2004 року та від 01.02.2005 року залишено без змін. Справу направлено до Харківського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Баландіной Л.Г. на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002 року.

Ухвалою від 16.04.2007 року Харківського апеляційного господарського суду відмовлено у прийнятті апеляційної скарги Баландіной Л.Г. на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15.01.2002 року, оскільки вона вже розглянута апеляційним судом Харківської області. Справа направлена до господарського суду Харківської області для розгляду по суті.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.06.2007 року в частині стягнення моральної шкоди провадження припинено, в іншій частині позовних вимог відмовлено, з посиланням на недоведеність позовних вимог.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Баландіна Л.Г. звернулась до господарського суду з апеляційною скаргою, в якої ставиться питання про його скасування та прийняття нового рішення, яким позивачка просить задовольнити позовні вимоги  в повному обсязі. В скарзі апелянтом зазначено, що при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи, які мають значення для справи, судом першої інстанції невірно надана оцінка доказам, які є у матеріалах справи, та порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у судові засідання не з’являється, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, документи, неодноразово витребувані судом апеляційної інстанції не надав, тому, відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши позивачку, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами інших інстанції, Баландіна Людміла Григор’євна є акціонером АТ «Ера»та, відповідно сертифікату акцій АТ «Ера»від 16.11.1994 року є власником трьох іменних акцій вартістю один міліон п’ятдесят тисяч крб.(10,50 грн.)

Позивачка зазначає, що з 1994 року їй не виплачувались дивіденди АТ «Ера», суму дивідендів вона визначити не може, оскільки їй не відома сума прибутку. В судових засіданнях позивачка неодноразово просить суд визначити суму дивідендів та витребувати у відповідача бухгалтерську документацію, книги протоколів з 1994 року та підшивку рішень загальних зборів акціонерів АТ «Ера», оскільки їй було відмовлено у ознайомлені з цими документами на фабриці АТ «Ера».

Позивачка при розгляді справи в господарському суді Харківської області уточнила позовні вимоги та просить:

1)          стягнути з відповідача суму невиплачених їй дивідендів за всі роки невиплати, починая з 1994 року, суму яких просить визначити суд.

2)          стягнути з відповідача 38% річних від суми невиплачених дивідендів.

3)          стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1350,00 грн.

4)          стягнути з відповідача 15 грн.

5)          стягнути з відповідача 18,51 грн.

6)          визнати недійсним рішення загальних зборів акціонерів АТ «Ера»від 22.02.96 року про виплату дивідендів продукцією підприємства.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з АОЗТ «Ера»дивідендів за 1994-2000 роки, господарський суд зазначив, що позивачкою не надано доказів наявності у відповідача заборгованості по виплаті дивідендів.

Відповідно довідки АТ «Ера»від 31.08.2000 року №34-осо, яка була надана відповідачем до матеріалів справи (а.с.78 том 1), за 1994 рік Баландіній Л.Г. нарахована сума дивідендів у розмірі 6,27 грн., за 1995 рік дивіденди нараховувались у розмірі 480000 крб. за одну акцію. За 1995 рік Баландіної Л.Г. нараховано 1440000 крб., з урахуванням податку 216000 крб. сума до виплати - 1224000 крб. (12,24 крб.) Дивіденди виплачувались продукцією підприємства. Баландіна Л.Г. отримувати продукцією підприємства відмовилась. Дивіденди в сумі 12,24 грн. перераховані їй телеграфним переказом 14.10.2000 року. (а.с. 166 том 1).

Оскільки дані правовідносини відбувались у 1994 році, застосуванню підлягає  Цивільний кодекс УРСР (в редакції 1963 року), відповідно до статті 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за  позовом  особи,  право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення дивідендів за 1994 рік в сумі 6,27грн., колегія суддів вважає за необхідне відмовити в цій частині позову, у зв’язку з пропуском строку позовної давності, про що наполягав представник відповідача в суді першої інстанції. (т.1 а.с.68)

Статутом АТ «Ера»передбачена виплата дивідендів один раз на рік після підведення підсумків фінансової діяльності товариства за рахунок прибутку. Загальні збори акціонерів повинні бути скликані не пізніше двох місяців після закінчення звітного року для розгляді річного балансу та звіту ревізійної комісії (том 1а.с. 13). Відповідно, про порушення свого права у 1994 році позивачка повинна була дізнатися у березні 1995 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду у березні 2000 року.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Право на позов виникає, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову до суду є підставою для відмови в позові. Порушене право підлягає захистові тільки в разі, якщо суд визнає причину пропуску строку поважною.

Відповідно до чинного законодавства, поважними визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами по справі процесуальних дій.

Позивачка не надала суду жодних доказів у підтвердження повноважних причин та істотних перешкод для своєчасного звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до вищезазначеної довідки АТ «Ера», за 1996-1999 роки дивіденди не нараховувались та не виплачувались, у зв’язку з відсутністю прибутку, що також підтверджується протоколами загальних зборів акціонерів АТ «Ера»за 1996-1999 роки. (т.1 а.с.78)

Відповідно до пункту «г»частини 1 статті 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів. Але позивачка цим правом не скористувалась. Способом захисту прав учасника господарського товариства на отримання інформації про діяльність товариства є спонукання в судовому порядку до виконання товариством дій –надання відповідної інформації. Суд вправі прийняти рішення лише щодо виплати акціонеру (учаснику) дивідендів відповідно до рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства. Якщо загальні збори прийняли рішення не розподіляти прибуток товариства, господарський суд не може підміняти вищий орган управління товариства і втручатися у господарську діяльність товариства.

Таким чином, доводи Баландіної Л.Г. про те, що АТ «Ера»безпідставно не виплачувало їй дивіденди, спростовується матеріалами справи.

Безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню є вимоги позивачки щодо визнання рішення загальних зборів АТ «Ера»від 22.02.2006 року про виплату дивідендів продукцією підприємства (тапочками) недійсними, оскільки в статуті підприємства не передбачено виплату дивідендів виключно грошовими коштами.

Колегія суддів погоджується з господарським судом щодо відмовлення в стягненні 18,51 грн. та 15 грн., оскільки позивачем зазначені суми документально не підтверджені.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що стосується, вимоги позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, одностайно, -

постановила:

Апеляційну скаргу Баландіной Л.Г.  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 року по справі  №38/207-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                        Олійник В.Ф.

Судді                                                                        Гончар Т.В.

Кравець Т.В.