ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.
№ 6/107

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
позивача -
відповідача –

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Хворостяний О.В. дов. № 9 від 20.07.2007
пр. Нудьга І.Г. дов. № Н-01/4069 від 24.10.2007

державного підприємства "Донецька залізниця"

у справі
господарського суду Донецької області

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду  від 21.08.2007р.

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс"

до
державного підприємства "Донецька залізниця"

про
стягнення 273 281,20 грн.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення  273281,20 грн. податку на додану вартість, нарахованого та утриманого залізницею на залізничний тариф за перевезення вантажу у травні-серпні 2005 року.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на пункт 6.2 статті 6  Закону України "Про податок на додану вартість", згідно з яким при експорті товарів і супутніх такому експорту послуг ставка податку складає "0" відсотків до бази оподаткування, а оскільки позивач вважає  перевезення вантажу залізницею супутніми послугами, то і податок на додану вартість в розмірі 20 відсотків вважає,що залізниця нарахувала та утримала безпідставно.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.06.2007, залишеним без змін постановою від 21.08.2007 Донецького апеляційного господарського суду, позовні вимоги задоволені повністю : стягнуто з державного підприємства Донецька залізниця на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" 273281,20 грн. суми податку на додану вартість, нарахованого на залізничний тариф за перевезення вантажу   і утриманого залізницею із суми попередньої оплати позивача.

Рішення суду обґрунтоване посиланням на пункт 6.2 статті 6  Закону України "Про податок на додану вартість", згідно з яким при експорті товарів і супутніх такому експорту послуг ставка податку складає"0" відсотків до бази оподаткування; послуги, що надавались залізницею , є супутніми з огляду на те, що без таких послуг здійснити експорт глини неможливо, суд дійшов висновку про те, що залізниця безпідставно нарахувала та стягнула з особового рахунку позивача податок на додану вартість.

Не погоджуючись із  висновками  суду першої та апеляційної інстанцій, державне підприємство "Донецька залізниця" подало до Вищого господарського суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Донецької області, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог  відмовити.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначає про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, на те, що порядок оподаткування транспортних послуг з перевезення вантажів встановлений підпунктом 6.2.4 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість", із залізничних накладних на перевезення вантажу у порт в межах України залізниця не вбачає подальший шлях прямування на експорт конкретного вантажу. Згідно із Законом України "Про систему оподаткування"  сплата податків є обов'язковою, а відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість"  залізниця зобов'язана включати податок на додану вартість у ціну наданих послуг та утримувати його з покупців цих послуг і перераховувати до Державного бюджету України.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи та касаційної скарги на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення з державного підприємства "Донецька залізниця" податку на додану вартість, нарахованого на залізничний тариф за перевезення вантажів в межах України та утриманого залізницею  з позивача .

Судами встановлено, що у травні-серпні 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" здійснювало організацію перевезень глини Відкритого акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" за  дорученням Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) через Бердянський морський торгівельний порт для подальшого транспортування на експорт до Італії.

Між ТОВ "Інтерсервіс" та ДП "Донецька залізниця" укладено Договір № Е-020019 від 30.12.2004 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, за яким залізниця зобов'язується  здійснювати перевезення вантажів клієнтів позивача, а ТОВ "Інтерсервііс" зобов'язується оплачувати надані послуги, в тому числі залізничний тариф, плату за  користування вагонами, збори за подачу (забирання) вагонів та інші послуги, пов'язані з перевезенням.

Пунктом 3.2 Договору сторони встановили право залізниці на списання сум провізної плати, додаткових зборів з особистого рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами та інших.

Із квитанцій про приймання вантажів до перевезення суди встановили, що ВАТ "Часовярський вогнетривкий комбінат" на станцію Бердянськ Придніпровської залізниці" на адресу Бердянського морського порту за дорученням ТОВ "Інтерсервіс" для Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) відвантажив глину вогнетривку.

Платником провізної плати за залізничні перевезення вказане ТОВ "Інтерсервіс", яке сплачувало вартість перевезення на правах експедитора та на підставі укладеного контракту № Б.В.-196/04/011 від 01.04.2004, згідно з яким позивач зобов'язується за платню і за рахунок покупця організувати доставку глини.

Державним підприємством "Донецька залізниця" провізна плата за спірні перевезення у травні-серпні 2005 року нарахована із застосуванням податку на додану вартість за ставкою 20 %, що склало суму 273281,20 грн., яка була списана з особистого рахунку позивача із суми попередньої оплати.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що пунктом 1.14 Закону України "Про податок на додану вартість" в редакції Закону України від 25.03.2005 № 2505-1У "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" та деякі інші законодавчі акти України" супутніми послугами визнані послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються, а відповідно до пункту 6.2 статті 6 цього Закону при  експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить "0" відсотків до базі оподаткування.

Доводи залізниці про те, що перевезення здійснювалось в межах України, і тому повинен про розрахунках за транспортні послуги на їх вартість нараховуватись податок на додану вартість 20%, не прийняті судами попередніх інстанцій до уваги, оскільки суди вважали послуги по перевезенню глини залізницею у порт супутніми експорту; без здійснення залізничних перевезень глини до порту неможливо поставити глину на експорт.

Однак, такий висновок судами зроблено без врахування пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість", яким встановлено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Поряд з цим, порядок оподаткування операцій з поставки транспортних послуг встановлено підпунктом 6.2.4 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість", згідно з яким за нульовою ставкою податку на додану вартість оподатковуються операції з поставки транспортних послуг залізничним, автомобільним, морським та річковим транспортом по перевезенню пасажирів, багажу та вантажобагажу (товаробагажу) за межами державного кордону України, а саме: від пункту за межами державного кордону України  до пункту знаходження зовнішнього митного контролю України; від пункту знаходження зовнішнього митного кордону України до пункту за межами державного кордону України; між пунктами за межами державного кордону України.

Згідно із ст.20 Закону України "Про систему оподаткування" та ст. 8 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами, однак, справу розглянуто без залучення до участі в якості третьої особи Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, а рішення по справі можуть вплинути на надходження податків до бюджету.

Крім того, судами не встановлено,  чи були утримані залізницею суми податку на додану вартість перераховані до державного бюджету, чи отримав ТОВ "Інтерсервіс" податкові накладні із зазначенням утриманого податку та чи використав позивач своє право на податковий кредит, чим судами попередніх інстанцій допущено неповноту встановлення обставин справи.

Також судами попередніх інстанцій не зазначено, на підставі якої норми права податок на додану вартість підлягає стягненню з державного підприємства "Донецька залізниця".

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні господарського суду, судові рішення  у справі підлягають скасуванню , а справа передачі  на новий розгляд по суті.

При новому розгляді справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119,111-10, 11111 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.08.2007 по справі № 6/107 та рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007 скасувати.

Справу № 6/107 направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий                                                             Є. Першиков

Судді                                                                                  Т. Данилова

І. Ходаківська