ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.07                                                                                        Справа №  20/338/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Головного управління державного казначейства України у Запорізькій

області в особі управління Державного казначейства у Розівському районі

Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій

області, Запорізька область, Розівський район,  смт.Розівка

до:               Товариства з обмеженою відповідальністю  “Агрофірма “Авангард”,

Запорізька область, Розівський район, с.Кузнецівка

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.          Відкрите акціонерне товариство “Комиш-Зорянський елеватор”, Запорізька область, Куйбишевський район, с.Комиш-Зоря

2.          Відкрите акціонерне товариство “Розівський елеватор”, Запорізька область, Розівський район, смт.Розівка

3.          Куйбишевська міжрайонна державна податкова інспекція Запорізької області, Запорізька область, смт.Куйбишеве

про стягнення суми 8200 грн. основного боргу, 4167,24 грн. пені

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   – Сергач К.О. (довіреність №12-18/5060 від 19.09.2007р.);

Нестерець О.Г. (довіреність   №12-18/1993 від 16.04.2007р.);

Земляна Н.Ю. (довіреність №12-18/6098  від 07.11.2007р.);

Від відповідача  –Губіцький  І.Й.(генеральний директор)

Від ВАТ Комиш-Зорянський елеватор” –Плющакова Ж.В.(дов. від 08.11.2007р.);

ВАТ “Розівський елеватор”-     Чумакова Н.Е. (довіреність б/н від 01.11.2006р.

Журавльов О.С. (довіреність б/н від 23.10.2007р.)

Від Куйбишевської МДПІ-         Ходько В.М. (довіреність  №36 від 20.02.2007р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з ТОВ “Агрофірма “Авангард” суми 8200 грн. основного боргу, суми 4167,24 грн. пені як безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою господарського суду від 13.08.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/338/07,  судове засідання  призначено на 13.09.2007р. Ухвалою в.о. голови господарського суду від 13.09.2007р. строк вирішення спору у справі продовжений на один місяць –до 08.11.2007р. Ухвалою суду від 13.09.2007р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 30.10.2007р., потім на 08.11.2007р. Цією ж ухвалою на підставі ст.27 ГПК України суд залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ВАТ “Комиш - Зорянський елеватор”, ВАТ “Розівський елеватор”, Куйбишевську міжрайонну державну податкову інспекцію Запорізької області.

08.11.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, яка в порядку ст.22 ГПК України прийнята судом до розгляду,  просить на підставі ст.469 ЦК УРСР, ст.ст.16, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст.ст.1,4,5,12,21,54,57,83,84,85 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача в державний бюджет на рахунок Державного бюджету Розівського району, код ЄДРПОУ 0374900, р/р 0293, символ звітності банку 453, код платежу 02801384 “Повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю с/г продукції за державним замовленням (контрактом) 1997р” кошти у сумі 12367,24 грн., як безпідставно придбане майно, по основному боргу –8200грн. та по пені 4167,24 грн.  Позовні вимоги мотивовані, зокрема, наступними обставинами. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України  від 19.09.1997 №515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” ТОВ АФ “Авангард” було надано насіннєву позичку сортовим зерном пшениці “Альбатрос” в кількості 30050 кг на суму 8200грн. Доказом отримання ТОВ “Авангард” насіннєвої позички є: накладна витрат від 27.09.1997р. №387, товарно-транспортні накладні від 19.09.1997р. №119981, від 19.09.1997 №119982, від 20.09.1997 №119984, та довіреність від 19.08.1997р. ААЛ №509109, що була видана на ім’я Бондаренко Володимира Васильовича. Заборгованість у сумі 15118,43 грн. (в т.ч. 8200 грн.) за відвантажену пшеницю “Альбатрос” урожаю 1997 р. у кількості 69510 кг (в т.ч. 30050 кг) актом передачі-прийому заборгованості від 20.01.1998р. №57 по бюджетній позичці при міжобласному (усерединіобласному) переміщенні зерна була передана з ВАТ “Камиш-Зорянський елеватор” на ВАТ “Розівський елеватор”. Ця заборгованість не була врегульована відповідно до Закону України від 18.01.2001р. №2237-Ш “Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів переробних підприємств агропромислового комплексу”. Враховуючи відсутність договірних відносин за таких обставин правовідносини осіб, пов’язані  із одержанням зерна із державного резерву на суму 8200 грн. регулюються ст.469  ЦК УРСР, ст.1212 ЦК України, тобто позивач вважає, що відповідач отримав насіннєву позичку без достатньої правової підстави. Потерпілим у даному випадку є Державний бюджет, оскільки зерно надавалось із державного резерву. У органах Державного казначейства на підставі Закону України “Про Державний бюджет України на 2007р.” відкриті відповідні рахунки для зарахування коштів в рахунок повернення бюджетних позичок. Відповідно до ст.10.1 Порядку надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року, затвердженим наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України та Державної акціонерної компанії “Хліб України” від 04.03.1997р. №70/54/18 за несвоєчасне повернення бюджетної позички нараховується пеня. На підставі п.4 ст.17 Бюджетного кодексу України, Закону України “Про порядок погашення зобов’язань  платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, наказу Державної податкової адміністрації України від 11.06.2003р. №290 “Про затвердження Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби”, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України27.06.2003р. за №522/7843, позивач нарахував пеню за період з 04.04.2002р. по 13.07.2007р. у сумі 4167,24 грн. Таким чином, розмір безпідставно набутого ТОВ “Авангард” майна складає, як вважає позивач, 12367,24 грн.

Відповідач вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спір з даного предмету вже вирішений під час розгляду господарським судом Запорізької області справи №18/129/06-АП. Відсутні належні докази отримання вказаної позивачем позички саме відповідачем.

Третя особа –ВАТ “Комиш-Зорянський елеватор” усно пояснила, що  дійсно видавалося насіння на посів, передача відбувалася між елеваторами. Якщо і був представник відповідача, то приїжджав від імені елеватора. Щоб приїжджав представник відповідача за насінням не може стверджувати, оскільки пройшло багато часу, оригінали документів не збереглися.

Третя особа –ВАТ “Розівський елеватор” усно пояснила, що спір з даного питання вже вирішено під час розгляду господарським судом справи №18/129/06-АП, тому провадження у справі підлягає припиненню.

Третя особа - Куйбишевська міжрайонна державна податкова інспекція пояснила, що не брала участі у безпідставному набутті майна відповідачем, жодних документів, які стосуються предмету спору в інспекції немає.

Представником позивача у судовому засіданні заявлено клопотання про  залучення до участі у справі в якості третіх осіб керівника ВАТ “Комиш-Зорянський елеватор” Леус Геннадія Володимировича та головного бухгалтера Плющакову Жанну Вікторівну, а також керівника ВАТ “Розівський елеватор” Миргородського Леоніда Макаровича та головного бухгалтера Удовиченко Людмилу Іванівну. Суд, розглянувши зазначене клопотання, відхилив його як необґрунтоване, оскільки  посадові особи не можуть бути третіми особами при розгляді господарського спору. Разом з цим,  суд  на підставі ст.27 ГПК України залучив  ВАТ “Комиш - Зорянський елеватор” та ВАТ “Розівський елеватор” до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки рішення з даного спору може вплинути на їх права та обов’язки.

Розглянувши матеріали  справи  і заслухавши представників сторін, третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать статутні  документи  відповідача  та  пояснення  сторін,  ТОВ “Агрофірма “Авангард” є  правонаступником КСП “Авангард” (п.1.1 статуту).

У серпні 2007р. Головне управління державного казначейства України у Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Розівському районі                      Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій                       області звернулося до господарського суду з позовом  до ТОВ “Агрофірма “Авангард” про стягнення  на підставі ст.469 ЦК УРСР,ст.ст.16,1212,1213 ЦК України суми 8200 грн. основного боргу, суми 4167,24 грн. пені як безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст..20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 469 ЦК УРСР передбачалось, що особа,  яка  одержала  майно  за  рахунок  іншої  особи   без достатньої  підстави,  встановленої   законом    або    договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.  Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на  якій  придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане  майно  в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання. Особа, яка безпідставно  одержала  майно,  зобов'язана  також повернути або відшкодувати всі доходи, які вона мала  або  повинна була мати з цього майна з  того  часу,  коли  вона  дізналася  або повинна була дізнатися  про  безпідставність  одержання  майна.  З свого боку ця особа має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно з того часу, з якого  вона  зобов'язана повернути доходи. Ці правила поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої  особи  без  достатніх  підстав,  встановлених  законом  або договором.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, чинного на момент розгляду справи, особа,  яка набула майно  або  зберегла  його  у  себе  за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),  зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне   набуття   або  збереження  майна  було  результатом поведінки набувача майна,  потерпілого,  інших осіб  чи  наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином;  2) витребування   майна   власником   із  чужого  незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;   4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст. 1213 цього Кодексу набувач  зобов'язаний  повернути  потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У  разі  неможливості  повернути  в   натурі   потерпілому безпідставно  набуте  майно  відшкодовується  його  вартість,  яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, по-перше, повинен мати місце факт набуття або збереження майна відповідачем.

Згідно з ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обгрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою для стягнення з відповідача суми 8200 грн. основного боргу та  суми 4167,24 грн. пені, як безпідставно отриманих коштів, позивач зазначає те, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України  від 19.09.1997 №515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” ТОВ АФ “Авангард” було надано насіннєву позичку сортовим зерном пшениці “Альбатрос” в кількості 30050 кг на суму 8200грн.

Доказом отримання ТОВ “Авангард” насіннєвої позички позивач вважає: накладну витрат від 27.09.1997р. №387, товарно-транспортні накладні від 19.09.1997р. №119981, від 19.09.1997 №119982, від 20.09.1997 №119984, та довіреність від 19.08.1997р. ААЛ №509109 на ім’я Бондаренко В. В..

Постановою  господарського суду Запорізької області від 14.06.2006р. у справі №18/129/06-АП, залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.10.2006р., відмовлено у позові  Куйбишевської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області до  ТОВ “Агрофірма “Авангард” (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ВАТ “Розівський елеватор”, Відділення державного казначейства  у Розівському районі) про стягнення   суми 8200грн. заборгованості за бюджетною позичкою, наданою згідно з Розпорядження КМУ від 19.09.1997р. № 515р. “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих культур на осінню сівбу поточного року” та суми 2299,28 грн. пені, нарахованої у зв’язку із  несплатою названої  позички у встановлений строк.

Під час розгляду справи №18/129/06-АП факт наявності  угоди  про надання позички  обґрунтовувався  другим екземпляром  накладної витрат № 387 від 27.09.1997р., виписаної  Розівським  елеватором КСП “Авангард”, на  отримання  пшениці у  кількості 30050 на  суму “8200”  та  копіями товарно-транспортних  накладних  на  перевезення  хлібопродуктів  автомобільним транспортом  №№ 119981, 119982, 119984, виписаними Камиш-Зорянським елеватором (вантажовідправником) Розівському  елеватору  (вантажоотримувачу). Тобто, тими ж доказами, на які посилається управління Державного казначейства у Розівському районі  у справі №20/338/07.

Під час розгляду справи №18/129/06-АП судом встановлено, що другий екземпляр  накладної витрат № 387 від 27.09.1997р., виписаної  Розівським  елеватором КСП “Авангард”, на  отримання  пшениці у  кількості 30050 на  суму 8200  та  копії товарно-транспортних  накладних  на  перевезення  хлібопродуктів  автомобільним транспортом  №№ 119981, 119982, 119984, виписаними Камиш-Зорянським елеватором (вантажовідправником) Розівському  елеватору  (вантажоотримувачу) свідчать про відвантаження  пшениці  Розівському елеватору.  Будь-яких  документів, які б  підтверджували подальшу передачу  пшениці відповідачу, суду не надано. Зокрема, у  накладній витрат №387 від 27.09.1997р.  підписи осіб,  що видали або  одержали  товар відсутні.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших  спорів, в яких беруть участь ті самі  сторони.

За таких  обставин, враховуючи,  що і під час розгляду справи №20/338/07 суду не надано  жодного документу,  підписаного відповідачем, відносно  отримання пшениці у  кількості 30050 кг на  суму 8200,  копію накладної витрат №387 від 27.09.1997р. копію товарно-транспортних накладних №№ 119981, 119982, 119984 у сукупності  не можна  вважати доказами, що свідчать про факт отримання відповідачем майна в натурі -  пшениці, оскільки відсутні підписи отримувача, суд вважає не доказаним факт отримання, набуття або збереження майна відповідачем.

На цих же підставах не може бути належним доказом  набуття або збереження майна відповідачем довіреність від 19.08.1997р. серії ААЛ №509109 на ім’я Бондаренко В. В., оригінал якої не надано, та акт звірки заборгованості, підписаний лише керівником ВАТ “Розівський елеватор” та ВДК у Розівському районі. Суд також звертає увагу, що  довіреність на ім’я Бондаренко В. В., на яку посилається позивач, серії ААЛ №509109 видана  19.08.1997р., дійсна до 25.08.1997р., тоді як  розпорядження Кабінету Міністрів України  №515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” датоване  19.09.1997р..

У зв’язку з викладеним, відсутні підстави для стягнення заявленої суми пені 4167,24 грн. як безпідставно отриманих коштів. При цьому суд також вважає за необхідне зазначити, що із змісту ч.3 ст.549 ЦК України слідує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення  виконання. Таким чином, пеня є  видом відповідальності, і заявлена до стягнення сума 4167,24 грн. пені у будь-якому разі не може бути визначена як безпідставно отримані, збережені кошти.

Таким чином, позовні вимоги з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача та третьої особи щодо вирішення спору і наявності підстав до припинення провадження у справі суд не бере до уваги, оскільки  у справі №18/129/06-АП були інші підстави позову, які не тотожні у справі №20/338/07.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати  не стягуються.

Керуючись  ст. ст.  49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                         Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі  12.12.2007р.