ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 19/84пн

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Приватного науково-виробничого підприємства "Євразія"

на постанову
від  26.07.07 Луганського апеляційного господарського суду

у справі
№ 19/84 пн господарського суду Луганської області

за позовом
Лисичансько-Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора в інт. держави  в особі Сєверодонецької міської ради

до
Приватного науково-виробничого підприємства "Євразія"

про
звільнення земельної ділянки

У справі взяли участь представники сторін:

від позивача:     не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.06.07 за заявою Відділу державної виконавчої служби Северодонецького міського управління юстиції було роз'яснено  пункт другий резолютивної частини рішення господарського суду  Луганської області  від 17.01.07 по справі №19/84пн (суддя Шелехіна Р.М.).

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Луганської області від 07.06.07  Приватне науково-виробниче підприємство "Євразія"звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просив  зазначену ухвалу скасувати та припинити провадження у справі.

Ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 26.07.07 апеляційне провадження у справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України (колегія суддів у складі: Медуниця О.Є., Лазаренко Л.Л., Якушенко Р.Є.).

Ухвалу суду мотивовано тим, що судом помилково порушено апеляційне провадження оскільки ухвала про роз'яснення судового рішення оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Луганської області від 07.06.07 та ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 26.07.07 відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить  їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права. Скаржник вважає, що приписи п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України  не є підставною для припинення провадження у справі, оскільки стосуються припинення провадження у справі в цілому. Скаржник також посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, ст.27 та п.8 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Порушення полягає в тому, що  суд першої інстанції не звернув увагу на те, що  державний виконавець звернувся до суду за роз'ясненням рішення після закінчення виконавчого провадження у справі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту.

За правилами вказаної норми суд має право роз’яснити судове рішення, яке прийняте у даній справі.

При цьому згідно вимог вказаної норми закону роз'яснення  рішення або ухвали можливе лише у випадках, коли вони ще не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.07 Відділ ДВС Северодонецького міського управління юстиції звернувся до суду  з заявою про роз’яснення пункту 2 резолютивної частини рішення господарського суду Луганської області від 17.01.06 у справі №19/84пн, який було викладено наступним чином: "зобов'язати ПНВП "Євразія" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розміром 0,0192 га по вул.Леніна,3 біля магазину, на якій розташовано виставковий павільйон".

В заяві зазначалося, що 29.09.06 державним виконавцем був встановлений факт звільнення земельної ділянки, а саме, що вона була звільнена від інших предметів, тобто павільйон був пустий. Роботи  по демонтажу виставкового павільйону не проводились тому, що в наказі суду не було вказано звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу виставкового павільйону.

Ухвалою господарського суду Луганської області  від 07.06.07 було роз'яснено пункт 2 резолютивної частини рішення, зокрема зазначено, що  в рішенні суду не міститься вимога про звільнення  від предметів павільйону, а рішення суду зобов'язує відповідача  звільнити земельну ділянку від павільйону. Спосіб звільнення землі від забудови має обрати сам власник будівлі або державний виконавець.

Однак, при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи є постанова державного виконавця від 29.09.06 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №19/84, виданого господарським судом Луганської області 17.01.06 (а.с.82).

Таким чином, заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що оскільки рішення суду вже було виконано 29.09.06, то суд не мав права після виконання рішення виносити ухвалу про роз'яснення рішення.

На зазначене порушення процесуального права суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

Відповідно до п.8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, в разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Суди не звернули увагу на те, що  в разі неоскарження виконавчого документу до суду або нескасування  його начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби у встановлений строк , виконавчий документ набуває законної сили, припиняється виконавче провадження  та усі виконавчі дії , пов'язані  з виконанням рішення суду.

Відповідно до ст. 28 цього закону у разі якщо резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому документі, є незрозумілою, державний виконавець, а також сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення чи змісту документа. Однак, зазначена норма передбачає виконання рішення суду в процесі виконавчого провадження, але не після завершення виконавчого провадження і набрання законної сили виконавчим документом.

Відповідно до п. 8 частини третьої ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що ухвала господарського суду Луганської області від 07.06.07р., яка винесена після закінчення виконавчого провадження, може бути переглянута в апеляційному порядку.

Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги щодо  порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, неправомірного застосування п.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, п.1 –спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Тобто зазначена норма стосується саме позовного провадження.

Відповідно до ст.103 ГПК України  апеляційна інстанція  за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити рішення місцевого  господарського суду без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без  розгляду повністю або частково;

4) змінити рішення.

Тобто за таких умов у суду апеляційної інстанції не було правових підстав припиняти апеляційне провадження, оскільки повноваження апеляційної інстанції, зазначені у переліку ч.1 ст. 103 ГПК України,  є вичерпними.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 –11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства "Євразія"  задовольнити.

Ухвалу  господарського суду Луганської області від 07.06.07 та ухвалу Луганського апеляційного господарського суду від 26.07.07 у справі № 19/84 пн господарського суду Луганської області скасувати.

Справу повернути до господарського суду   Луганської області.

Головуючий, суддя                                                              В. Овечкін

Судді:                                                                                      Є. Чернов

В. Цвігун