ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

№  17/312

24.09.07

За позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю “Дваіс”

До                    Приватного підприємства “Аврора”

Про                 визнання недійсним договору

Суддя

Представники :

Від позивача:         Шевченко Т.М. (довіреність від 16.02.2007)

Від відповідача:    Яременко В.В. (довіреність від 21.05.2007)

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні 10.09.2007 оголошувалась перерва до 24.09.2007.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги ТОВ “Дваіс” про визнання недійсним договору купівлі-продажу №13/04/06 від 13.04.2006, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу РТС “Сосна-1” (далі –товар), за яким відповідач передав позивачеві право власності на товар в кількості 322 шт., а позивач прийняв та оплатив цей товар на загальну суму 22 600 000,00 грн. За твердженням позивача, відповідач виписав податкову накладну №1 від 28.04.2006, яку заповнено з анульованими реквізитами відповідача, а саме свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість та індивідуального податкового номеру. Вказані факти, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач замовчав той факт, що на момент фінансово-господарської операції з позивачем та виписування податкової накладної свідоцтво про реєстрацію відповідача вже було анульовано. Отже, позивач вважає, що відповідач ввів позивача в оману, а тому договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним на підставі ст.230 Цивільного кодексу України.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними виходячи з наступного. Недоліки в заповненні податкових накладних, виявлені ДПІ в результаті перевірки, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Описки, допущені відповідачем в накладній №1 від 28.04.2006, були своєчасно  виправлені. Посилання позивача на ст.230 Цивільного кодексу України відповідач вважає безпідставним, оскільки позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2006 року між Приватним підприємством “Аврора” (відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Дваіс” (позивачем) був укладений договір купівлі-продажу №13/04/06 (далі –Договір), за яким відповідач передав позивачу право власності на РТС “Сосна-1” (товар), а позивач прийняв та оплатив цей товар на умовах Договору.

Загальна вартість товару згідно зі Специфікацією №1 від 13.04.2006 становить 22600000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач повністю оплатив отриманий від відповідача товар. Передача товару підтверджується видатковою накладною №1/28 від 28.04.2006.  (копії платіжних доручень та видаткової накладної залучені до матеріалів справи).

У відповідності до приписів Закону України “Про податок на додану вартість” відповідач виписав позивачеві податкову накладну №1 від 28.04.2006 на загальну суму 22600000,00 грн. (в тому числі ПДВ 3766666,67 грн.).

18.10.2006 головним державним податковим ревізором-інспектором Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва було проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість  (у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів) за період травень 2006р.

Перевіркою встановлено, що податкова накладна №1 від 28.04.2006, видана на підставі договору купівлі-продажу №13/04/06 від 13.04.2006, заповнена з анульованими реквізитами ПП “Аврора”, а саме свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №38254663 та індивідуальним податковим номером 15. Встановлені факти свідчать про порушення відповідачем вимог п.7.2.1 Закону України “Про податок на додану вартість”, п.2 та п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України №165 від 30.05.1997.

За твердженням позивача, через невірне зазначення обов’язкових реквізитів в податковій накладній відповідач ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір купівлі-продажу, на підставі якого була видана податкова накладна, підлягає визнанню недійсним на підставі ст.230 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зокрема,  зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий  правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. До обставин, які мають істотне значення, згідно зі ст.229 ЦК України відносять обставини щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом встановлено, що в податковій накладній №1 допущено описки в графі “Індивідуальний податковий номер продавця” та в графі “Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (продавця)”.

Листом за №5 від 05.07.2006 відповідач повідомив позивача про допущені в податковій накладній описки та направив для заміни правильно заповнену податкову накладну (копія листа додана до відзиву).

Відповідно до абз.1 п.5 Порядку заповнення податкової накладної, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість в податковому органі та не має індивідуального податкового номеру платника ПДВ.

В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва №38303573 від 15.09.2005 про реєстрацію платника податку на додану вартість, згідно з яким відповідачу присвоєно індивідуальний податковий номер 66. Вказане свідоцтво було видано в зв’язку з перереєстрацією замість свідоцтва за №38254663.

За таких обставин, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що на момент укладення спірного договору та видання податкової накладної №1 від 28.04.2006 відповідач був зареєстрований в податкових органах, мав індивідуальний податковий номер та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. А невірне зазначення необхідних реквізитів в податковій накладній №1 від 28.04.2006 є звичайною опискою (технічною помилкою).

Як вже зазначалось вище, цивільне законодавство під обманом розуміє навмисно введення однією зі сторін правочину другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог в заперечень.

Позивачем на доведено, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо номеру свідоцтва про реєстрацію платника податку ПДВ та індивідуального податкового номеру ПП “Аврора”.

Будь-яких інших доказів того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу №13/04/06 від 13.04.2006 є таким, що підлягає визнанню, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених або оспорюваних прав   і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів через укладення з відповідачем спірного договору купівлі-продажу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                          О.А.Кролевець