ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 26-1/539-06-13837

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Борденюк Є.М.
Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу
ЗАТ АКБ "Приватбанк" в особі філії - Південного головного регіонального управління

на рішення

Господарського суду Одеської області від 12.06.2007 року

у справі за позовом
ЗАТ АКБ "Приватбанк"

до
ТОВ "Агрофірма Кулевча"

про
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2006 року, ЗАТ АКБ "Приватбанк" в особі філії - Південного головного регіонального управління звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "Агрофірма Кулевча" 43 789,02 грн. основного боргу, 10 712,33 грн. відсотків за користування кредитом, 26 575,65 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 4 606,15 грн. комісійної винагороди, а всього –85 683,15 грн.

Позивач зазначав, що між ЗАТ акціонерним комерційним банком "Приватбанк" та ТОВ "Агрофірма Кулевча" 27.02.2003 року укладено кредитний договір №49 для фінансування господарської діяльності відповідача, зі сплатою за користування кредитними коштами 40% річних, на строк до 26.12.2003 року. Відповідно до умов вказаного договору ЗАТ АКБ "Приватбанк"перерахував ТОВ "Агрофірма Кулевча" 500 000 грн., які останнім в подальшому були використані.

Виконання зобов’язань за кредитним договором забезпечувалося всіма основними й оборотними активами відповідача та договорами поруки № 49/Р/1, №49/Р/2, №49/Р/3, №49/Р/4, за умовами яких громадяни Попов М.М., Качанов М.Г., Пилев В.С. та Станчев М.Г. поручились перед ЗАТ АКБ "Приватбанк" за належне виконання ТОВ "Агрофірма Кулевча" зобов’язань по кредитному договору №49 від 27.02.2003 року.

Однак, відповідач, у визначений кредитним договором строк - до 26.12.2003 року, кредит в повному обсязі не повернув, відсотки за користування кредитними коштами не сплатив, і рішенням від 03.04.2004 року Саратського районного суду Одеської області у справі №2-350-2004 за позовом ЗАТ АКБ "Приватбанк" до Попова М.М., Качанова М.Г., Пилева В.С. та Станчева М.Г. постановлено про стягнення із зазначених осіб 144 647,24 грн. кредитного боргу ТОВ "Агрофірма Кулевча"  перед позивачем у даній справі. Проте, рішення суду не виконано, борг не повернуто і позивач просить постановити рішення про стягнення з ТОВ "Агрофірма Кулевча" 43 789,02 грн. боргу, 10 712,33 грн. відсотків за користування кредитом, 26 575,65 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, 4 606,15 грн. комісійної винагороди за період з дня постановлення рішення Саратського районного суду Одеської області у справі №2-350-2004 по 20.12.2006 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.06.2007 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду першої інстанції оскаржено у касаційному порядку і ухвалою Вищого господарського суду України від 23.10.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою позивача, у якій він посилається на неправильну правову оцінку судом дійсних обставин справи, порушення процесуальних норм, безпідставність відмови у задоволення позову і просить рішення господарського суду Одеської області від 12.06.2007 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, судова колегія вважає, що рішення господарського суду першої інстанції не може залишатися без змін і підлягає скасуванню, з направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд, виходячи з наступного.

Постановляючи про відмову у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо заборгованості за кредитним договором вирішено судом шляхом стягнення боргу з поручителів позичальника, а тому, стягнення заборгованості з відповідача виключається.

Проте, погодитися з наведеними мотивами відмови у позові не можна.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником.

У разі порушення боржником зобов’язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦК України).

Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Наведені норми та вимоги у даній справі, які виходять за межі заявленого до поручителів, надають право позивачу вимагати повернення боргу позичальником, як одним із солідарних боржників, а тому, висновки господарського суду про зворотне не можна визнати правильними, а постановлене з цих мотивів судове рішення –законним і обґрунтованим.

При новому розгляді справи, суду необхідно врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати дійсні обставини справи, дати належну правову оцінку правам та обов’язкам сторін і, в залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.06.2007 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                          М.І. Остапенко

Судді                                                                                     Є.М. Борденюк

В.М. Харченко