ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 4/18-27/1

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

відповідача
Сольський В.В. –(дор. № 90 від 12.11.2007)

розглянув касаційну скаргу
ТОВ "Спільного українсько-канадського підприємства "Росан"

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду
від 30 липня 2007 року

у справі
№ 4/18-27/1 господарського суду Львівської області

за позовом
ТОВ "Смарт Ай Ті"

до
ТОВ "Спільного українсько-канадського підприємства "Росан"

про
стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.04.2007 (суддя: Н.Судова-Хомюк) позовні вимоги про стягнення заборгованості за надана послуги задоволено частково.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що перевізник у відповідності з чинним законодавством несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору, зокрема, зникнення чи пошкодження вантажу в розмірі фактичної шкоди, але не більше задекларованої вартості вантажу, яка становить 20000 грн., вартість отриманого вантажу 380 грн., отже вартість нестачі 19620 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

В стягненні збитків відмовлено, оскільки для їх застосування необхідна наявність складу цивільного правопорушення як то протиправна поведінка, шкідливий результат поведінки, причинний зв'язок між поведінкою та її результатом, вина правопорушника. Доказів на підтвердження даних обставин позивачем не представлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007 (судді: М.Краєвська, Л.Давид, Х.Мурська) рішення залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Відповідач просить в касаційній скарзі рішення господарського суду та апеляційну постанову скасувати з тих підстав, що судом порушено вимоги процесуального закону щодо належності та допустимості доказів.

Для визначення вартості втраченого вантажу повинна враховуватися інформація, зазначена в товарно-транспортній накладній, тоді як прийнята судом вантажна декларація не містить опису вантажу, не надано документів, які визначають перелік вкладення, задекларована вартість товару не відповідає наданим підтверджуючим на товар документам.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу, що підтверджено товарно-транспортною накладною СН 207572 від 26.06.2006.

Згідно з ст.133 Статуту автомобільного транспорту автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі, згідно з Правилами, іншим підприємствам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Актом комісії про отримання вантажу з ушкодженням від 30.06.2006 встановлено отримання вантажу з ушкодженням та за відсутності переліку обладнання.

Касаційна інстанція вважає, що суд правильно дійшов висновку, що відповідач, отримавши вантаж на суму 20000 грн., про що вказано у накладній, як перевізник повинен нести відповідальність за втрату вантажу, яка мала місце в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення і його здачею, оскільки матеріалами справи підтверджено, що вантаж було втрачено саме у відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що місцевий суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов правильного висновку про те, що позивачем було доведено факт наявності договірних відносин з відповідачем та наявності підстав для стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду  чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги зводяться до намагань позивача надати перевагу його доказам над іншими, що суперечить вимогам статті 1117 ГПК України, тому до уваги не приймаються.

Виходячи з вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов правильного й  обґрунтованого висновку про задоволення заявленого позову, що відповідає закону і ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007 та рішення господарського суду Львівської області від 27.04.2007 у справі № 4/18-27/1 господарського суду Львівської області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                                                 В. Овечкін

судді                                 Є. Чернов

В. Цвігун