ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" вересня 2007 р.
Справа №  4/240

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/ 240

за позовом: закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ

до відповідача: приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",  с. Первомайське  Маловисківського району   Кіровоградської області

про стягнення 6549 грн. 94 коп.

Представники сторін:

від позивача - Слюзар Т.І. , довіреність № 40/2007  від 02.07.07 ;

від відповідача:  участі не  брали. Про час та місце  розгляду справи  відповідач належним чином повідомлений у відповідності до вимог  Інструкції з діловодства в господарських судах України. Поштове  відправлення   № 2043037  вручене  відповідачу   06.09.2007 року, однак  відповідач не виявив  бажання скористатись своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про  стягнення  з приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",с. Первомайське  Маловисківського району    Кіровоградської  заборгованість в  розмірі 6549 грн. 94 коп.  за надані послуги  по  збиранню врожаю ранніх зернових,   суму  сплаченого  державного  мита в розмірі  102 грн.  та  118  грн.  витрат  на  інформаційно- технічне  забезпечення  судового  процесу     на користь закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги  підтримав повністю та надав витребувані  судом матеріали.

Відповідач  позовні вимоги  не   заперечив.  Підстави для відкладення розгляду справи згідно до ст. 77 ГПК України відсутні.  Справа розглядається  у  відповідності до ст. 75 ГПК України на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд -,

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору  виникли на підставі  договору поставки  продукції № 17/10  від 15.08.2005 року  ( в  подальшому  договір)   предметом  якого визначено проведення робіт по  збиранню  врожаю ранніх зернових на площі  33 га., а остаточна сума виконаних робіт  повинна визначатись в акті  приймання - передачі  робіт, які підписують повноважні представники сторін, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно до акту  здачі - приймання виконаних робіт від  29.11.2005 року   позивач   виконав  передбачені  умовами договору роботи повністю на суму  4950 грн. враховуючи ПДВ в сумі  825 грн., які відповідач прийняв без заперечень  та зауважень. Згідно до п.3.2.3 договору  оплата за виконані роботи повинна  проводитись  на протязі  3-х банківських днів після підписання акту на  їх  виконання.

Відповідач  прийняв  виконані роботи  повністю без зауважень,  факт  приняття  робіт  завірив своїм підписом на  акті  та   скріпив  печаткою. Прийняття та виконання робіт  відповідачем не оспорюється.

Заслухавши  представників   сторін,  дослідивши матеріали  справи  та  проаналізувавши  правовідносини, що  виникли між  учасниками  спору, господарський  суд  приходить  до  переконання, що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення, оскільки, господарський суд вважає  обґрунтованими  вимоги  про стягнення  суми основного боргу в розмірі 4950 грн.

Такий   висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Господарський суд прийшов до переконання, що   викладені   умови  договору, права та обов'язки  сторін, порядок виконання  договору,   дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено  договір  про надання послуг.

Визнаючи  факт укладення  між сторонами спору   договору  про надання послуг №17/10  в  результаті    вільного волевиявлення    обох сторін та  добровільного  погодження  його умов, сторони   прийшли до згоди щодо  його  умов на підставі  чинного законодавства, зокрема   вимог ст.ст. 179, 180, 181, 265-269 ГК України, ст.626, 627, 628, 631 ЦК України, тобто сторони дійшли згоди з усіх істотних питань.

Оскільки сторони підписали договір після двосторонніх переговорів в результаті  обопільних домовленостей та вільного волевиявлення, що підтверджується печатками підприємств і підписами їх керівників, то він є чинним.

Суд вважає, що  між сторонами виникли правовідносини по наданню послуг, оскільки у відповідності до ст.901 Цивільного кодексу України по договору про надання послуг одна сторона(виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а  замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст..903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в порядку та в строки, що встановлені договором.

Відповідач не надав суду документів, які б засвідчували про наявність мотивованої відмови, а тому він повинен оплатити  вартість виконаних  позивачем робіт.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату  наданих йому  позивачем послуг  на суму 4950 грн.

Укладений   між сторонами  договір та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  виконати  зобов'язання  по  оплаті  отриманих послуг.

Позивач правомірно просить стягнути наявний  борг  в  розмірі 4950 грн.    з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Частиною 2, 3 статті 180 Господарського  кодексу України визначено, що  господарський договір вважається укладеним, якщо між  сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При  укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Проаналізувавши   обґрунтованість  вимог  про стягнення з відповідача    пені в  розмірі 468 грн. 96 коп., 3 процентів  річних  в розмірі  235 грн.13 коп. та  885 грн. 58 коп. втрат від інфляції,   господарський  суд  враховує наступне:

Відповідно до ч.1 ст.173, ч.1 ст.193 Господарського кодексу  України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов’язань. Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки  №17/10 від 15.08.2005 року, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов’язання   виконати роботи, а відповідач - прийняти  їх  та оплатити.

Даний договір про надання послуг  відноситься до двохсторонніх угод, за якими прав та обов’язків набувають кожна з сторін договору.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку  про невиконання відповідачем  свого обов’язку щодо оплати отриманого ним товару,  тому   стосовно відповідача  настають  правові  наслідки у вигляді  стягнення   пені,  3-х процентів річних та  втрат від інфляції.

В силу названих статей   дії позивача не  можуть виключити кваліфікацію поведінки відповідача як порушення зобов’язання, оскільки за умовами договору відповідач несе обов’язок з оплати,  та  враховуючи  умови розділу 3 договору цей обов’язок, вже набув  характеру боргу, а кореспондуюче цьому обов’язку право позивача  набуло характеру вимоги.

Таким чином з відповідача підлягає до стягнення  на підставі п.4.1 договору  пеня в розмірі 0,1%  від несплаченої суми за кожну  добу  прострочки починаючи  з  03.12.2005 року   за  182  дні  в розмірі 468 грн. 96 коп. Нарахування пені проведено позивачем правильно, період нарахування до стягнення  перебуває в межах  6 місячного терміну  з дня коли зобов'язання  мало бути виконано, що повністю узгоджується з вимогами   ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна  якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,  що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку   України,   що  діяла  у  період,  за  який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”               від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.

Господарським судом не  вбачається підстав для зменшення   розміру  штрафних санкцій, оскільки   належні до сплати  штрафні санкції у вигляді  пені не є   надмірно великими порівняно із збитками кредитора та   відповідачем не подано до суду доказів  про майновий стан сторін, які  беруть участь у зобов'язанні та  про наявність не лише майнових але й  інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання  про зменшення  штрафних санкцій.  При цьому господарським судом враховується, що   відповідачем зовсім не виконувалось  зобов'язання по проведенні оплати  вартості  отриманого і  використаного на свій розсуд товару, тобто ступінь виконання зобов'язання,  який  суд  може взяти  за  підставу  для зменшення розміру штрафних санкцій  фактично  є  нульовим.

Крім того,  у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає:  проценти річних за період з  03.12.2005 року  по  03.07.2007 року включно  в розмірі  235 грн. 13 коп. та втрати від інфляції за період з  січня  2006 року  по  01.07.2007 року в розмірі 885 грн. 58 коп. Суми, що підлягають до стягнення   перебувають в межах позовних вимог.

Однак, господарський суд не погоджується  з проведеним  позивачем  розрахунком втрат від інфляції за частину   грудня 2005 року (починаючи х  03.12.2005 року), оскільки   показник  інфляції  визначається  повністю за місяць, а  не за окремі дні місяця і тому неможливо  встановити яким він був  за  частину періоду коли  його розраховано.  Крім того,  розбіжності  в  заявлених до стягнення позивачем сумах  процентів річних та  втрат від інфляції господарський суд відносить на  допущену позивачем арифметичну  помилку при підрахуванні  цих сум.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами станом на 01.12.2006 року проводилась звірка  взаєморозрахунків та  визнано  заборгованість на загальну суму  28727 грн. відповідача на користь позивача, з яких  сума  основного боргу  в розмірі  4950 грн. за виконані роботи по збиранню ранніх зернових культур (а.с.14).

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача  пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 34,49, 82,  84, 85, 116, 117  ГПК  України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства "Первомайське",  с. Первомайське  Маловисківського району   Кіровоградської області (р/р 260084627 в ОД АППБ "Аваль" м. Кіровоград, МФО 323538)   на користь  закритого акціонерного товариства "Украгротехніка", м. Київ  пров. Тбіліський  4/10 (р/р 5 ФАКБ "Золоті вороти" в м. Києві МФО 300238, код 30782457) заборгованість за надані  послуги  в розмірі  4950 грн., пеню в сумі 468 грн. 96  коп.,  проценти річних в розмірі 235 грн. 13 коп., втрати від інфляції в розмірі  885 грн. 58 коп.  на загальну суму 6539 грн. 67 коп.,   суму сплаченого державного мита 102 грн.   та  118 грн.  витрат на інформаційно-технічне  забезпечення  судового процесу.

Наказ  видати.

В решті позовних вимог  відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його  підписання, оформленого   відповідно до ст. 84 цього  кодексу.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                                                                      Ю.І. Хилько