ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2007 року                                                                                   Справа № 33/140-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Лисенко О.М., Голяшкіна О.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 16.11.2007р. № 900)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений в судовому засіданні 19.11.2007р.;

відповідача –Самокиш А.В., дов. № б/н від 12.09.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський електромеханічний завод” м.Дніпропетровськ  та закритого акціонерного товариства “ТД Ирбис” м.Харків

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2007 року

у справі № 33/140-07

за позовом   закритого акціонерного товариства “ТД Ирбис”, м.Харків

до  відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський електромеханічний завод”, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 328 101 грн. 42 коп.

В судовому засіданні 19.11.2007р. в зв’язку з ненаданням згоди представником відповідача на проголошення вступної та резолютивної частини постанови було оголошено перерву до 22.11.2007р. (ст..77 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2007р. (суддя Рудовська І.А.) по справі № 33/140-07 за позовом закритого акціонерного товариства “ТД Ирбис”, м.Харків (далі –ЗАТ “ТД Ирбис”) до відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський електромеханічний завод”, м.Дніпропетровськ (далі –ВАТ “Дніпропетровський електромеханічний завод”) про стягнення 328 101 грн. 42 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь позивача було стягнено 0,04 грн. основної заборгованості, 20318 грн. 63 коп. пені, 3582 грн. 74 коп. – 3% річних, 4200 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3281 грн. 01 коп. витрат по оплаті держмита, 118 грн. витрат на ін формаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти вимог – було відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленої по договору продукції; в якості норм матеріального права рішення господарського суду мотивовано ст.ст.14, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст.193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням господарського суду, з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду звернувся відповідач по справі –ВАТ “Дніпропетровський електромеханічний завод” м.Дніпропетровськ, оскаржує вищезазначене судове рішення на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, зокрема:

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.174, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 662, 628, 629 ЦК України, оскільки не надано оцінки умовам договору, укладеному між сторонами, зокрема, п.п.5.3, 4.1; оскільки пакет документів, передбачений п.5.3 договору, не було надано позивачем, то у відповідача не настав обов’язок щодо оплати вартості поставленої продукції;

- господарським судом також порушено вимоги ст.ст.610, 662, 612, 613 ЦК України, оскільки боржник не несе відповідальність за прострочення кредитора;

- також судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст.4-2, 32, 33, 84 ГПК України.

Також з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду звернувся позивач по справі –ЗАТ “ТД Ирбис” м.Харків, оскаржує вищезазначене судове рішення на предмет його невідповідності нормам процесуального права, зокрема, ст.ст.44, 49 ГПК України, посилається на безпідставну відмову господарського суду в задоволенні вимог про стягнення вартості послуг адвоката, сплачених позивачем; в решті, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач по справі –ВАТ “Дніпропетровський електромеханічний завод” м.Дніпропетровськ, проти задоволення апеляційної скарги позивача в частині стягнення вартості послуг адвоката заперечує, посилаючись на відповідність рішення в цій частині вимог чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

01.06.2005 р. між ЗАТ "ТД ИРБИС" (постачальник)  та ВАТ "Дніпропетровський електромеханічний завод" (покупець)  було укладено договір поставки № 185 (далі - Договір) (а.с.10-14).

Згідно до умов Договору постачальник  зобов’язався  поставити покупцю товар, а покупець зобов’язався  прийняти та оплатити цей товар на умовах зазначених у Договорі, найменування, ціна та кількість, якої вказано в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.3.1. Договору ціна та загальна вартість продукції вказується в специфікаціях.

До договору № 185 обидві сторони узгодили та оформили специфікації №№ 1, 2, відповідно до яких визначили найменування продукції, завод-виробник, ціни, кількість, загальну вартість продукції, вимоги щодо якості ((ДСТ) (а.с.13-14).

Згідно п.4.1. Договору оплата повинна відбутися за фактично поставлену продукцію на протязі 14 календарних днів з моменту поставки та приймання продукції на умовах пред’явлення таких документів, як накладна, сертифікат якості, рахунок, податкова накладна (п.5.3. Договору). Датою поставки сторони вважають дату підписання покупцем видаткової накладної о прийомі товару (п.4.1 договору). При відсутності зазначеного пакету документів, визначених п.5.3 договору, строк розрахунків переноситься до моменту вручення повного пакету документів (п.4.1). Як зазначено в п.4.2 договору для здійснення вищезазначених розрахунків “постачальник” направляє “покупцеві” рахунок та податкову накладну.

Згідно п.8.4. Договору за прострочення оплати за фактично поставлену продукцію, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення від невиплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент стягнення пені.

20.12.2005р. до договору № 185 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 (а.с.12), якою було продовжено строк дії договору до 31.12.2006р.; в решті договір № 185 було залишено в попередній редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач договірні зобов’язання  виконав, поставивши відповідачу товар на загальну  суму 612 219 грн. 80 коп., що підтверджується   видатковою накладною № И-9454 від 29.08.06 р. на суму 45155 грн. 57 коп., № В-0496 від 07.09.2006 року на суму 111 678 грн. 05 коп.,  № В-3545 від 13.10.2006 року на суму  220 531 грн. 97 коп., № В-5991 від 10.11.2006 року на суму 234 854 грн. 21 коп.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом повноважного представника відповідача на видаткових накладних та довіреністю  на отримання товару (а.с.20-23 –довіреності відповідача на отримання).

Матеріалами справи (а.с.25-34, 113), платіжними документами, розрахунком позивача, поясненнями представників сторін підтверджується те, що розрахунки за продукцію здійснювались частково, на підставі рахунків позивача, не в повному обсязі по оплаті вартості поставленого товару по кожній накладній та несвоєчасно, тобто з порушенням умов договору (а.с.113) та на день звернення позивача з позовом (02.07.2007р.) заборгованості відповідача перед позивачем становила 300 000 грн. 04 коп., що підтверджується двостороннім актом звірки станом на 01.09.2007р., а на день прийняття оскаржуваного судового рішення зазначена заборгованість становила 0,04 грн.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України  суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що суму основного боргу –300 000 грн. було сплачено лише після звернення позивача з позовом, провадження по справі в цій частині вимог слід було припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, витрати по справі в цій частині вимог слід було покласти на відповідача відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України (п.п.3.2.9 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 23.08.1994р. № 02-5/612 (з подальшими змінами та доповненнями)).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст..611 ЦК України).

Відповідач ніяким чином не спростовує розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, річних, пені.

Отже, враховуючи факт прострочення виконання грошового зобов’язання, факт відсутності доказів в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України оплати боргу 0,04 грн., позовні вимоги слід задовольнити в частині стягнення 0,04 грн. основного боргу, 20 318 грн. 63 коп. пені (за період з 03.11.2006р. по 22.03.2007р. по накладній № В-0496; за період з 27.12.2006р. по 22.03.2007р. –по накладній № В-5991; за період з 23.03.2007р. по 15.06.2007р. по загальній заборгованості 300 000 грн. 04 коп.) на підставі п.8.4 договору та з урахуванням вимог ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. № 543/96 ВР, а також в частині стягнення 3582 грн. 74 коп. - 3% річних (за період з 03.11.2006р. по 15.06.2007р.) та в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції з грудня 2006 року по травень 2007 року в сумі 4200 грн. 00 коп.

Посилання скаржника на п.п.4.1, 5.3 договору № 185 не приймаються, оскільки: по-перше, вартість продукції поставленої по договору № 185 майже сплачена відповідачем (борг 4 коп.), при отриманні товару жоден з представників відповідача, уповноважених згідно довіреності, не заявляв будь-яких претензій або зауважень з приводу якості продукції,  або в зв’язку з неотриманням пакету документів, передбачених п.5.3 договору, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником судам обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України; по-друге, також відсутні будь-які докази, підтверджуючи, що в подальшому відповідач заявляв претензії по якості товару, вимагав від позивача надати повний пакет документів, визначений в п.5.3 договору, також відсутні будь-які докази, що в зв’язку з відсутністю сертифікатів якості відповідач не може розпорядитись отриманим товаром та прийняв його на відповідальне зберігання; по-третє, в специфікаціях №№ 1, 2 сторони визначили, що продукція по якісним характеристикам повинна відповідати ДСТ № 520-2002. За цих обставин суд вважає не доведеним належними доказами посилання відповідача на невиконання позивачем п.5.3 договору відповідно до вимог ст..33 ГПК України.

Щодо доводів позивача про порушення господарським судом норм процесуального права, зокрема, ст. ст.44, 49 ГПК України, то суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а витрати на оплату послуг адвоката такими, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки ці витрати повністю підтверджені матеріалами справи: договором від 16.06.2007р., видатковим касовим ордером від 18.06.2007р., платіжним дорученням № 2686, заявою позивача від 19.11.2007р. (лист від 19.11.2007р. № 564) про сплату послуг адвоката саме по цій справі, посвідченням адвоката № 864 від 01.02.2006р. залучених до матеріалів справи (а.с.39-41).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2007р. по справі № 33/140-07 –скасувати.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський електромеханічний завод”, м.Дніпропетровськ –задовольнити частково.

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “ТД Ирбис” м.Харків –задовольнити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський електромеханічний завод”, м.Дніпропетровськ на користь  закритого акціонерного товариства “ТД Ирбис” м.Харків 0,04 грн. основного боргу, 20 318 грн. 63 коп. пені, 3585 грн. 74 коп. річних, 4200 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3281 грн. 01 коп. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 5000 грн. витрат на послуги адвоката, 51 грн. витрат по держмиту, сплачених при подачі апеляційної скарги.

Провадження по справі в частині стягнення 300 000 грн. основного боргу –припинити (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України).

Видачу відповідних наказів здійснити господарському суду Дніпропетровської області відповідно до вимог ст.ст.116-118 ГПК України.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.М.Лисенко

О.В.Голяшкін