СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2007 року
Справа № 20-11/131

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Антонової І.В.,

за участю представників сторін:

прокурора: Шаблін Є.І., посв. 490 від 21.03.2007 р. (Прокуратура міста Севастополя);

позивача: Влачига С.Р., дов. № б/н від 13.03.2007 р. (Компанія "KIRGAN Holding S.A.");

відповідача: Агабабян С.С., дов. № 03-8/1327 від 29.03.2007 р. (Севастопольська митниця);

відповідача: Рузаєва О.С., дов. № 10-32/372 від 14.11.2006 р. (Головне управління Державного казначейства України у місті Севастополі);

розглянувши апеляційну скаргу Севастопольської митниці на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Дмитрієв В.Є.) від 17 липня 2007 року у справі №20-11/131

за позовом           Компанії "KIRGAN Holding S.A." (Salduba Building, Top Floor, East 53rd Street, Urb,b)

до           Севастопольської митниці (пр. Нахімова, 5а,Севастополь,99011)

та Головного управління Державного казначейства України у місті Севастополі (вул. Балаклавська, 9,Севастополь,99059)

за участю Прокурора міста Севастополя (вул. Павліченко, 1, місто Севастополь, 99011)

про стягнення шкоди, спричиненної в результаті протправних дій в розмірі 11659,35 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 17 липня 2007 року у справі № 20-11/131 задоволено позов Компанії „KIRGAN Holding S.A.” до Севастопольської митниці про стягнення шкоди, спричиненої в результаті протиправних дій в розмірі 11659,35 дол. США.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Севастопольська митниця звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Севастополя від 17 липня 2007 року у справі № 20-11/131 та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду та закрити провадження по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку відповідача судом при розгляді справи були порушені норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою від 28 серпня 2007 року за клопотанням відповідача до участі у справі в якості відповідача залучено Головне управління державного казначейства України в місті Севастополі.

30 жовтня 2007 року за вхідним № 17486 до Севастопольського апеляційного господарського суду надійшло повідомлення прокурора міста Севастополя про вступ у процес відповідно до вимог статті 29 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 30 жовтня 2007 року, у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддя Лисенко В.А. замінена на суддю Антонову І.В.

Повторно розглянувши в порядку, передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини справи.

Компанія “Kirgan Holding S.A.” звернулася до суду з позовом до Севастопольської митниці про стягнення шкоди, спричиненої в результаті протиправних дій в розмірі 11659,35 доларів США.

Позовна заява надійшла на адресу господарського суду міста Севастополя 22 березня 2007 року.

Ухвалою від 26 березня 2007 року порушено провадження у справі та призначено судове засідання на  16 січня 2008 року у зв`язку з тим, що  справу необхідно було розглядати з урахуванням вимог, передбачених Конвенцією “Про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах”, підписаної в Гаазі 15 листопада 1965 року.

28 квітня 2007 року на адресу суду надійшло клопотання від уповноваженого представника позивача (оригінал довіреності том.1, арк. с.77), про призначення судового засідання на більш  раніший строк у зв`язку з тим, що президент  Компанії “Kirgan Holding S.A.” заходиться на території України.

У зв`язку з викладеним, розгляд справи здійснювався без застосування порядку, передбаченого Конвенцією “Про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах”, підписаної в Гаазі 15 листопада 1965 року.

Постановою господарського суду міста Севастополь від 13 липня 2006 року по справі № 20-3/187 дії Севастопольської митниці (відповідача), які виразились у відмові компанії “Kirgan Holding S.A.” здійснити митне оформлення буксиру „Плутон” в режим тимчасового ввезення, визнані протиправними.

Ухвалою Севастопольського апеляційного суду від 7 вересня 2006 року постанова господарського суду по справі № 20-3/187 залишена без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали  справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін,  судова колегія  встановила:

Буксир „Плутон” належить ДП „Морський торговий порт „Усть-Дунайськ” відповідно до свідоцтва на право власності на судно від 10 серпня 2006 року № 00121.

30 серпня 2000 року між ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” та компанією “Kirgan Holding S.A.” укладено бербоут-чартер, відповідно до якого буксир „Плутон” передавався у володіння та користування позивача, обов’язок по здійсненню та оплаті ремонту було покладено на позивача. Строк дії бербоут-чартеру згідно з Додатком № 7 від 29 травня 2006 року було продовжено до 28 травня 2007 року.

За заявою ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” Ізмаїльська митниця провела митне оформлення буксиру „Плутон” по вантажній митній декларації в режимі тимчасового вивезення з території України під зобов’язання про зворотне ввезення в строк до 10 червня 2005 року, в подальшому строк тимчасового вивезення судна продовжено до 6 червня 2006 року.

На виконання обов’язків по ремонту судна 16 березня 2006 року між позивачем та ВАТ „Персей” було укладено контракт на ремонт № 46/03-2006. Для виконання ремонту, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 206 Митного кодексу України судно повинно бути тимчасово ввезено на територію України, та по його закінченню вивезено з території України замовником –компанією „Kirgan Holding S.A.”, чи виконавцем –резидентом ВАТ „Персей” на користь замовника.

Відповідно до пункту 6.2.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР, роботи по ремонту суден, що тимчасово ввозяться на територію України та в наступному вивозяться, оподатковуються за ставкою ПДВ 0%. На виконання вказаних умов оподаткування, початкова вартість ремонту була встановлена без додаткового нарахування ПДВ (ставка 0%), що підтверджується пунктом 4 контракту № 46/03-2006 від 16 березня 2006 року та попередньо узгодженою основною ремонтною відомістю до нього.

16 березня 2006 року для виконання ремонту буксир прибув на територію України в порт Севастополь та 17 березня 2006 року представник ВАТ „Персей” на користь позивача звернувся до Севастопольської митниці із заявою та необхідним пакетом документів для здійснення митного оформлення буксира „Плутон” в режимі тимчасового ввезення. Подача заявки на оформлення судна 17 березня 2006 року підтверджується також листом Севастопольської митниці № 12/32-1288 від 22 березня 2006 року в адресу ВАТ „Персей”, яким відмовляється в оформлені буксиру в режим тимчасового ввезення. Лист надано ВАТ „Персей” на запит суду № 9018 від 20 червня 2007 року.

22 березня 2007 року Севастопольською митницею в оформленні судна було відмовлено (лист за вихідним № 12/32-1297) на тій підставі, що ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” повинно спочатку виконати зобов’язання по зворотному ввезенню буксиру.

За позовною заявою компанії „Kirgan Holding S.A.” та ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” постановою господарського суду міста Севастополь від 13 липня 2006 року по справі № 20-3/187 дії Севастопольської митниці, щодо  відмові компанії „Kirgan Holding S.A.” здійснити митне оформлення буксиру „Плутон” в режим тимчасового ввезення визнані протиправними. Ухвалою Севастопольського апеляційного суду від 7 вересня 2006 року постанова господарського суду по справі № 20-3/187 залишена без змін.

Наведені вище факти ввозу буксиру „Плутон” встановлені вказаною постановою господарського суду по справі № 20-3/187 та в цьому судовому процесі не мають доводитися знову згідно із статті 35 Господарського процесуального кодексу.

Твердження відповідача, що судове рішення по справі № 20-3/187 винесені з порушенням норм матеріального, процесуального права та не відповідають обставинам справи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі судові рішення не є предметом розгляду цього судового процесу та в ньому не розглядаються, у відповідача відсутні права на визнання відповідності чи невідповідності рішень суду нормам права.

Згідно із пунктом 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справа № 20-3/187 розглядалась згідно цього кодексу, постанова суду, при поданні апеляційної скарги, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

При цьому згідно із пунктів. 2, 3 статті 14 та пункту 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, які набрали законної сили є обов’язковими для виконання на всій території України та для всіх органів, підприємств, установ та організацій.

Також відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, подання касаційної скарги та розгляд справи в касаційної інстанції не призупиняє дію оскаржуваних рішень суду.

Таким чином вказані рішення суду по справі № 20-3/187 набрали законної сили, є обов’язковими для виконання на території України, їх дія не призупинена та такі рішення повністю встановлюють протиправність дій відповідача, що виражені в відмові оформлення буксиру в режим тимчасового ввезення.

Отримавши протиправну відмову в оформленні буксиру, компанія „Kirgan Holding S.A” не мала можливості вивести судно з порту Севастополь та перейти в будь –яку іншу країну для проведення ремонту у зв’язку з наступним:

Судно „Плутон” мало класифікаційне свідоцтво, видане Російським морським регістром судноплавства, дійсне до 26 січня 2006 року. На підставі акта переосвідоцтва судна регістром судноплавства, № 05.39343.180 строк дії класифікаційного свідоцтва продовжено в виключному порядку до 19 березня 2006 року.

В результаті на момент отримання відмови Севастопольської митниці в оформленні судна –22 березня 2006 строк дії класифікаційних документів закінчився.

По закінченню строку дій суднових документів судно не може бути допущено до плавання та згідно із статті 91 Кодексу торговельного мореплавства України, оскільки капітан порту забороняє вихід судна із порту при порушенні вимог до суднових документів, закінченню строку їх дії. Вихід судна в даному випадку дозволяється тільки на найближчу судноремонтну верф для усунення недоліків, згідно із частиною 5 статті 91 Кодексу торговельного мореплавства України. Однак перехід судна на найближчу верф також був неможливий, у зв’язку з відмовою Севастопольської митниці в оформленні судна. Судоремонтна верф є територією України, а згідно із статтею 96 Митного кодексу України забороняється пропуск на територію України при не проходженні митного оформлення.

За таких обставин, вказівки відповідача у відзиві на те, що затримка в передачі судна в ремонт та його простій обумовлені тільки забороною капітану порту не приймаються судом. Як було наведено, при наявності недоліків до судових документів, капітан порту дає можливість перейти на найближчу судоремонтну верф для їх усунення згідно із статтею 91 Кодексу торговельного мореплавства України. Але позивач не міг скористатися такою можливістю, оскільки в митному оформлені судна було відмовлено відповідачем та використання судна на території України в тому числі і для ремонту було заборонено відповідно до норм статті 96 Митного кодексу України. Таким чином затримка передачі судна в ремонт та його простій викликані тільки протиправною відмовою відповідача в оформленні судна.

Для уникнення ще більш значних збитків, пов’язаних з багатомісячним простоєм судна, компанія „Kirgan Holding S.A” вимушено звернулася до судновласника –ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” с проханням виконати протиправні вимоги Севастопольської митниці та достроково припинити режим тимчасового вивозу судна з території України.

В результаті ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” було почато та 1 квітня 2006 року завершено митне оформлення судна в режим зворотного ввозу після тимчасового вивозу. Вказане підтверджується листом відповідача від 4 квітня 2006 року № 12/32-1297. Після допуску судна до вільного використання на території України, на підставі контракту позивача та ВАТ „Персей” № 46/03-2006 на судні було виконано ремонтні роботи.

Оскільки для проведення ремонту судно не було оформлене в режим тимчасового ввозу та знаходилось в режимі „вільного використання на території України”, ВАТ „Персей” , як виконавець ремонтних робіт, визначив їх вартість як об’єкт оподаткування ПДВ за ставкою 20%.

Вказане викликано тим, що згідно із вимогами пунктами 6.2.1. Закону України „Про податок на додану вартість” від 3. квітня 1997 року № 168/97-ВР, використання ставки ПДВ 0% можливе тільки в разі попереднього тимчасового ввозу судна на територію України та наступного вивозу після ремонту викона          вцем робіт чи замовником нерезидентом.

Таким чином, протиправними діями відповідача створені умови в яких неможливе застосування норм пункту 6.2.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР.

В результаті на вартість ремонтних робіт виходячи із пунктів 3.1.1 та 6.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР донараховано ПДВ за ставкою 20%. На виконання змінених умов оподаткування позивачем та ВАТ „Персей” підписана Додаткова угода № 1 до Контракту на ремонт № 46/03–2006 та початкова вартість ремонту 74 485,66 доларів США збільшена на суму ПДВ за ставкою 20% - 14 897,13 доларів США.

Остаточна вартість ремонту визначена відповідно до виконавчої ремонтної відомості та Додаткової угоди № 2 від 19 квітня 2006 року склала 64 724,12 доларів США і також включала в себе ПДВ в розмірі 10 787,35 доларів США.

Сума ремонту, включаючи ПДВ 10 787,35 долара США, в повному обсязі сплачена позивачем. Платіжні доручення, наданні позивачем на підтвердження сплати ремонту № 1895 від 3 квітня 2006 року, № 1905 від 5 квітня 2006 року, № 1939 від 21 квітня 2006 року, № 1905 від 5 квітня 2006 року, № 1984 від 5 травня 2006 року не приймаються судом в якості належних доказів сплати, оскільки вони не перекладені на українську мову.

В якості належних доказів сплати загальної суми ремонту в розмірі 64 724,12 доларів США, в тому числі ПДВ 10 787, 35 доларів США, судом приймаються меморіальні ордери про зарахування валютних коштів від позивача на рахунок ВАТ „Персей” за контрактом № 46/03-2006: № від 4 квітня 2006 року на 22 345,70 доларів США, № 1 від 6 квітня 2006 року на 4 469,14 доларів США, № від 21 квітня 2006 року на 18 492,05 доларів США, № від 5травня 2006 року на 19 417,24 доларів США, які надані ВАТ „Персей” на запит суду № 9018 від 20 червня 2007 року..

Належне виконання ремонтних робіт ВАТ „Персей” та їх прийняття позивачем підтверджується Актом виконаних робіт від 18 квітня 2006 року та актом прийому судна з ремонту 20 квітня 2006 року за контрактом № 46/03-2006.

Відображення загальної суми ПДВ за контрактом № 46/03-2006 в розмірі 54 476,15 грн. (еквівалент 10 787,36 дол. США) в складі податкових зобов’язань підтверджується наданими ВАТ „Персей” податковими накладними № 296 від 4 квітня 2006 року, № 297 від 6 квітня 2006 року, № 298 від 20 квітня 2006 року, які надані ВАТ „Персей” на запит суду. Такі податкові зобов’язання відображені ВАТ „Персей” в податковій декларації по ПДВ за квітень 2006 року та зобов’язання по сплаті ПДВ за такою декларацією виконані ВАТ „Персей” в повному об’ємі.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що в результаті протиправних дії відповідача, що виразились в відмові оформлення судна в режим тимчасового ввозу, були створені умови відповідно до яких ремонтні роботи вже не могли оподатковуватися за ставкою 0%, та сума ремонту була збільшена на суму ПДВ за ставкою 20% в розмірі 10 787, 35 долара США. Таким чином, в результаті протиправних дій позивачу завдана шкода в розмірі 10 787, 35 долара США, викликана збільшенням вартості ремонтних робіт, яка в повному обсязі сплачена позивачем.

Судова колегія не бере до уваги доводи відповідача про те що, оскільки заявка на оформлення судна в режим тимчасового ввезення подавалась заводом виконавцем –ВАТ „Персей” на користь позивача, а не безпосередньо позивачем, то використання режиму оподаткування за ставкою ПДВ 0% було неможливе. Як прямо слідує із норми пункту 6.2.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР, оподаткування ПДВ робіт по ремонту за ставкою 0% здійснюється незалежно від того, ким оформляється тимчасовий ввіз судна –замовником нерезидентом, чи виконавцем –резидентом (в тому числі на користь нерезидента).

В результаті протиправної відмови відповідача в оформленні судна в митний режим тимчасового ввезення, позивачем понесені додаткові витрати, викликані простоєм судна та затримкою його передачі в ремонт.

Відповідно до пункту 6 контракту на ремонт № 46/03-2006 судно повинно бути передане в ремонт в період з 20 по 26 березня 2006 року. Як слідує з фактичних умов ввозу судна на територію України, що встановлені постановою господарського суду міста Севастополя від 13 липня 2006 року по справі № 20-3/187 -  16 березня 2006 року судно прибуло на територію України в порт Севастополь для ремонту, 17 березня 2006 року подана заявка та необхідний пакет документів для оформлення судна в режим тимчасового ввозу, 22 березня 2006 року відповідачем протиправно відмовлено в митному оформленні судна.

Відповідно до статті 78 Митного кодексу України, митне оформлення здійснюється митними органами, як правило, протягом доби з моменту пред’явлення транспортних засобів та подання необхідних документів. При відсутності протиправної відмови відповідача, митне оформлення судна могло бути здійснено вже 18 березня 2006 року та не було будь-яких перешкод для передачі судна в ремонт в період з 20 по 26 березня 2006 року. Однак, в результаті відмови в оформленні та необхідності виконання протиправних вимог Акт передачі судна в ремонт було підписано тільки 31 березня 2006 року.

Таким чином в результаті протиправних дій відповідача було допущено безпідставний простій судна протягом чотирьох діб, в період з 27.03.2006 по 30.03.2006 включно. В цей період позивач не мав можливості почати ремонтні роботи чи використовувати судно для отримання доходу.

В період вимушеного простою позивачем понесені наступні витрати:

Витрати по сплаті фрахту ДП „Морський торговий порт ”Усть-Дунайськ” згідно умов бербоут-чартеру в розмірі 460 доларів США. Відповідно до пункту 2 Додатку № 7 від 29.05.2006 до бербоут-чартеру ставка фрахту складає 115 доларів США за добу. Оплата фрахту за березень, включаючи дні простою, підтверджується платіжним дорученням від 27 лютого 2006 року.

Витрати по оплаті екіпажу судна „Плутон” в період вимушеного простою. Добовий фонд заробітної плати за одну вахту судна "Плутон" згідно із штатного розкладу складає 103, 00 доларів США. За період простою протягом 4-х діб витрати по сплаті екіпажу склали 412, 00 доларів США.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції встановлено, що загальна сума шкоди, завдана позивачу протиправними діями відповідача в результаті сплати збільшення суми ремонту судна, оплати витрат в період простою складає: 10787,35 + 460,00 + 412,00, загалом 11 659,35 доларів США.

Статтями 19, 56 Конституції України передбачено, що: органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 1 Указу президента України „Про державну митну службу” від 29 листопада 1996 року № 1145/96 з наступними змінами, Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади.

Здійснивши вищенаведені дії, протиправність яких встановлена Постановою по справі № 20-3/187, що вступила в законну силу, відповідач прямо вплинув на створення умов, в силу яких економічний стан позивача погіршився в результаті необхідності сплати більшої вартості ремонтних робіт із-за включення в її состав ПДВ, вимушеного простою судна та оплати витрат в період простою, яких можна било би уникнути при відсутності протиправних дій відповідача.

Відповідно до пункту 1 статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судовою колегією не приймаються доводи відповідача про те, що має бути доведена вина митного органу в завданні шкоди протиправними діями, оскільки вищенаведена норма передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Причинний зв’язок між завданням шкоди та протиправними діями відповідача доведено в судовому процесі.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що завдана шкода не може бути відшкодована, оскільки кошторисом фінансування митниці не передбачено витрат на відшкодування шкоди, завданої протиправними діями митниці, та безспірне списанню коштів бюджетного фінансування неможливе.

Митні органи є бюджетними організаціями та фінансуються за рахунок коштів державного бюджету відповідно до статті 24 Митного кодексу України. Стаття 25 Бюджетного кодексу України допускає безспірне списання коштів за рішеннями, прийнятими відповідно до закону, з реєстраційних рахунків бюджетних установ. При цьому, відповідно до пункту 2 статті 25 Бюджетного кодексу України протягом місяця з моменту списання коштів з реєстраційних рахунків бюджетних установ, з вини яких виникли відповідні зобов'язання, розпорядники бюджетних коштів здійснюють відповідні корегування бюджетного фінансування з урахуванням безспірного списання коштів.

Відповідно до статті 35 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність”, дії державних органів є діями держави та Україна несе майнову відповідальність в повному об’ємі за шкоду, завдану незаконними діями. Така відповідальність виникає як перед українським, так и перед іноземними суб’єктами господарської діяльності.

„Kirgan Holding S.A” є юридичною особою, резидентом Панами (юридична адреса - Salduba Building, Top Floor, East 53rd Street, Urbanizacion Obarrio., P.O.Box 7284, Panama 5, Panama), правовий статус якої, та повноваження директора підтверджується: Випискою з державного реєстру Панами 7 червня 2006 року, завіреною апостилем з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову, нотаріально завіреною угодою про створення компанії від 20 жовтня 1992 року (аналог статуту), завіреною апостилем з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

Зарахування державного мита від компанії „Kirgan Holding S.A” за подачі позовної заяви до державного бюджету підтверджується довідкою Державного казначейства України № 33-04/1298 від 8 червня 2007 року.

Вимоги відповідача щодо надання представником позивача доручення завіреного апостилем відхиляються судом, оскільки згідно з „Конвенцію, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів” (Гаага, 1961), засвідчення апостилем потребують офіційні документи, що видаються державними органами, посадовцями, судовими органами, нотаріусами та офіційні свідоцтва іноземних країн, а компанія „Kirgan Holding S.A” є юридичною особою, суб'єктом  господарювання та не є державним органом. Статус же самої компанії „Kirgan Holding S.A” та повноваження директора підтверджені документами, що належним чином завірені апостилем.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги Севастопольської митниці, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування ухвали місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Севастопольської митниці залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 17 липня 2007 року по справі № 20-11/131  залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  М.І. Ткаченко

Судді                                                                                О.Л. Котлярова

І.В. Антонова