ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.10.07                                                                                           Справа  № 4/1122-26/196

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                           Д.Новосад

суддів                                      О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу ДП „Компан Україна” Підприємства „Компан торгове підприємство”, м. Львів   № б/н від 10.08.07

на рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07

у справі  № 4/1122-26/196

за позовом: ТзОВ „СБК-Захід”, м. Львів

до відповідача: ДП „Компан Україна” Підприємства „Компан торгове підприємство”, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТзОВ „Данута-Плюс”, м. Львів

про          стягнення 415 577,59 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Сеньків О.І. –представник (довіреність № б/н від 16.10.07);

від відповідача: Матвіїв С.І. –представник (довіреність № б/н від 15.10.07);

від третьої особи: Корнят Б.В. –директор.

Права та обов’язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України, роз’яснено.

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 (суддя Ю.Деркач) задоволено позовні вимоги ТзОВ „СБК-Захід” до ДП „Компан Україна” Підприємства „Компан торгове підприємство” за участю третьої особи - ТзОВ „Данута-Плюс” та стягнено з відповідача на користь позивача 300 000, 00 грн. основного боргу, 51 509, 59 грн. пені, 49 500, 00 грн. інфляційних втрат, 14 568, 00 грн. 3% річних, 4 155, 77 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

З даним рішенням не погоджується ДП „Компан Україна” Підприємства „Компан торгове підприємство”, оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неповноти з’ясування судом обставин справи та невідповідності висновків суду матеріалам справи та дійсним обставинам. Зокрема, в своїй скарзі відповідач посилається на те, що третя особа не повернула відповідачу договори від 10.02.05 № 1/10/02005 та від 23.02.05 № 1/11/02005, а 300 00, 00 грн., у відповідності до призначення платежу, вказаного в платіжних дорученнях № 11 від 15.02.05 та № 15 від 24.02.01, були зараховані на банківський рахунок відповідача, як безповоротна фінансова допомога. Посилається скаржник також на те, що господарським судом не взято до уваги ст.ст. 514, 525, ч. 2 ст. 642, ст. 525, 772 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.ст. 181, 203 ГК України. Зазначає скаржник також про невідповідність підписів, вчинених на договорах з третьою особою, підпису директора відповідача Хавро Я.Я., а також про невідповідність відбитків печаток на них печатці відповідача. Наводить скаржник також інші мотиви, на підставі яких просить рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТзОВ „СБК-Захід” до ДП „Компан Україна” Підприємства „Компан торгове підприємство” відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.07 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд апеляційної скарги призначено на 17.10.07.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 вважає законним та обґрунтованим, винесенним з дотриманням норм законодавства, посилається на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.07 у справі № 4/1829-7/285, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду від 10.07.07. На підставі наведеного скаржник просить рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Третя особа - ТзОВ „Данута-Плюс” –правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористалась, відзиву на апеляційну скаргу не подала.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, а також подав суду клопотання про призначення та проведення судової експертизи, в задоволенні якого колегія суддів відмовляє з мотивів його необґрунтованості. Представник позивача а судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Представник третьої особи проти доводів скаржника також заперечив, рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 вважає законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу –безпідставною, просить в її задоволенні відмовити, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи, наявні в них та додатково подані докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 слід залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного:

Господарським судом Львівської області при розгляді спору між сторонами вірно встановлено факт укладення між відповідачем та третьою особою договору № 1/10/02/2005 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 10.02.05, на виконання умов якого третьою особою платіжним дорученням № 11 від 15.02.05 оплачено на користь відповідача 150 000, 00 грн., що підтверджено довідкою ЛОД АПБ “АВАЛЬ” від 10.06.05.

Крім того, 23.02.05 між тими ж сторонами укладено договір № 1/11/02/2005 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, на виконання якого третя особа платіжним дорученням № 15 від 24.02.05 перерахувала відповідачу 150 000, 00 грн., що підтверджено довідкою ЛОД АПБ “АВАЛЬ” від 19.04.07.

Вірно зазначено судом в оскаржуваному рішенні про те, що термін погашення допомог погоджений сторонами у п. 4.4 вказаних договорів, та встановлений 31.08.05.

Встановлено місцевим господарським судом при розгляді спору між сторонами також факт укладення між позивачем та третьою особою договору № 1/04-07 про переуступку права вимоги боргу, за умовами якого третя особа переуступила право вимоги боргу, а позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань по договорах № 1/11-02-2005 від 23.02.05 та № 1/10/02/2005 від 10.02.05 в обсязі 300 000, 00 грн.

На думку колегії суддів при вирішенні спору місцевий господарський суд вірно застосував до спірних правовідносин між сторонами положення ст.ст. 512, 514 ЦК України, на підставі яких зробив обґрунтований висновок про те, що з моменту укладення договору про переуступку права вимоги боргу позивач набув усі права щодо примусового стягнення суми боргу з відповідача.

Погоджується суд апеляційної інстанції також з застосуванням місцевим господарським судом при вирішенні спору ст. 526 ЦК України, щодо обов’язку належного виконання зобов’язань, ч. 2 ст. 193 щодо обов’язку кожної із сторін вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, та господарських санкцій у випадку його порушення, ст. 530 ЦК України, щодо строк виконання зобов’язання, встановленого сторонами, та права кредитора право вимагати його виконання у будь-який час, якщо такий строк не встановлено, а також ч. 1 ст. 612 ЦК України, яким визначено поняття боржника, що прострочив.

Колегія суддів на підставі аналізу матеріалів справи вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність як правочинів договорів № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05, оскільки дані договори вчинені в належній формі, підписані повноважними представниками обох сторін та засвідчені їх печатками, що відповідає положенням ст.ст. 205-209 ЦК України.

Посилання скаржника на невідповідність підписів, вчинених на договорах з третьою особою, підпису директора відповідача Хавро Я.Я., а також про невідповідність відбитків печаток на них печатці відповідача, то господарський суд вірно зазначив про те, що такі посилання спростовані оглянутими як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги оригіналами договорів безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05, в той час як відповідач жодних документальних доказів в підтвердження факту укладення договорів не поворотної, а безповоротної фінансової допомоги суду не представив. Крім того, факт отримання грошових коштів скаржником не заперечувався і при розгляді апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом, кошти відповідачем позивачу не поверталися.

Щодо посилань скаржника на те, що у відповідності до призначення платежу, вказаного в платіжних дорученнях № 11 від 15.02.05 та № 15 від 24.02.01, кошти, перераховані третьою особою за договорами № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05, були зараховані на банківський рахунок відповідача, як безповоротна фінансова допомога, то господарський суд вірно зазначив про помилковість зазначення у вказаних платіжних дорученнях призначення платежів, що належним чином документально підтверджено листом від 08.06.05, адресованим Львівській обласній дирекції АППБ «АВАЛЬ», з проханням змінити в платіжних дорученнях № 11 від 15.02.05 та № 15 від 24.02.05 призначення платежів з «безвідсоткова безповоротна фінансова допомога» на «безвідсоткова поворотна фінансова допомога», а також листами ЛОД АППБ «АВАЛЬ» від 10.06.05 та ЛОД Райффайзен Банк Аваль від 19.04.07.

Господарський суд Львівської області в оскаржуваному рішенні вірно зазначив про відповідність дій позивача щодо виправлення помилки в платіжних дорученнях вимогам ст. 319 ЦК України, щодо права власника майна, в даному випадку грошових коштів, вільно розпоряджатися належним йому майном, та умовам договорів.

Крім того, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за необхідне наголосити, що договори № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05 за своєю правовою природою містять ознаки договору позики, за яким згідно ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві  позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а закінчення строку його дії, у відповідності з положеннями ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.  Ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, згідно ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність за невиконання умов договорів № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05  погоджена сторонами у п. 6.1, якими закріплено, що винна сторона несе відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування платежу, що відповідає положенням ст.ст. 549, 550 ЦК України, ст. 230 ГК України.

Відтак, беручи до уваги те, що факт виконання третьою особою зобов’язань за договорами № 1/10/02/2005 від 10.02.05 та № 1/11/02/2005 від 23.02.05 підтверджений належними  документальними доказами, а відповідач, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів жодними доказами факту повернення одержаних за вказаними правочинами коштів, так само як і факту існування між ним та третьою особою будь-яких інших договорів (в тому числі про безповоротну фінансову допомогу), колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, встановивши в діях відповідача склад цивільно-правової відповідальності, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі,  є безпідставними, документально не обґрунтованими, такими, що не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, належним чином досліджені судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, а відтак скаржник, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, належним чином досліджені судом першої інстанції, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 31.07.07 у справі № 4/1122-26/196 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник