ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.08.07 р.                                                                               Справа № 1/100

за позовом Одеської залізниці

до відповідача Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь

про  стягнення 1800 грн. 72 коп.

Суддя                                    Азарова З. П.

При секретарі судового засідання: Розум  А.С.

Представники :

Від позивача: не з”явився

Від відповідача   Альошина С.В. – представ. за дов.

СУТЬ СПРАВИ:

Одеська залізниця звернулась до Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь про стягнення збитків у сумі 1800 грн 72 коп.

В обґрунтування          позову позивач посилається на акти загальної форми №6235 від 17.12.2006 року, №523 від 17.12.2006 року, згідно яких був відчеплений вагон №63744148 через нерівномірне  навантаження на візки, що загрожувало безпеці руху.

Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що  вантаж був навантажений вірно згідно збірнику №17 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України, а зміщення відбулося на шляху слідування з вини залізниці. Крім того в акті відображені сліди зміщення вантажу, які підтверджують правильність первісного навантаження.

Ухвалою від 28.04.2007 року судом витребувані докази  в обґрунтування збитків, а саме зберігання вантажу, нарахування збору за подавання  та прибирання вагону та інші.

Позивач не виконав вимоги суду, вважає, що необхідні докази надані з позовною заявою.

Відповідач додатково пояснив, що вина в заподіянні збою вантажу не доказана, тому позов заявлений необґрунтовано.

Розгляд справи відкладався і  згідно ст. 69 Господарського процесуального кодексу України сторони заявили клопотання  про продовження  строку розгляду справи. Клопотання задоволено.

В наступне судове засідання відповідач  надав пояснення представника комбінату, який приймав участь в огляді вагону на станції Долинська.

Позивач не з”явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання задоволено.

Розгляд справи був відкладений, але в наступному засіданні позивач заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Вимоги суду по наданню додаткових доказів не виконав.

Розглянувши матеріали справи, надані додаткові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що  за накладною №49027960 від 15.12.2006 року зі станції Маріуполь від меткомбінату ім. Ілліча був відвантажений йому вагон №63744148 на станції Іллічівська Одеської залізниці з поданням на Іллічевський морський торгівельний порт. В накладній вказаний вантаж – труби безшовні. Відправник зробив відмітку про розміщення вантажу з закріпленням згідно з параграфом №458П. Для кріплення застосовані прокладки, гвіздки та розпорний клеп. Станція Маріуполь підтвердила відміткою про  належний стан кріплення.

17.12.2006 року на станції Тимково Одеської залізниці під час прямування потягу було виявлено, що навантаження вантажу здійснено з порушенням п.4.3  глави 1 Правил розміщення і кріплення  вантажів у вагонах і контейнерах (додаток №14 до СМГС), про що здійснені акти загальної форми №6235,523.

З огляду на вказані акти вбачається, що акт загальної форми №523 був здійснений 17.12.2006 року  о 14год. 15 хвил. по факту відчеплення вагону у зв”язку з відсутністю розрахунків за 1063 км.

Акт № 6235 здійснений 17.12.2006р. о 14год. 15 хвил. по факту контрольного зважування потягу. Згідно акту встановлений факт нерівномірного завантаження  вагону № 63744148. Вагон відчеплений та переданий під охорону. Але 17.12.2006р. складений акт загальної форми № 6263 о 14 год 45 хвил про контрольне зважування потягу, яким встановлене нерівномірне завантаження вантажу у тому ж вагоні № 63744148.

18.12.2006р. був складений акт огляду вантажу у вагоні № 63744148, а 20.12.2006р. огляд був здійснений за участю представників відповідача та станції відправлення. Вказаний акт підписаний з застереженням про той факт, що   зміщення вантажу відбулося на шляху слідування.

Однак 20.12.2006р. позивачем складений акт загальної форми № 39, в якому нарахована сума 1 800 грн. 72 коп., у тому числі за користування вагоном, збір за зберігання, за телеграму, за подавання та прибирання вагону.

Позивач вважає, що вказана сума є для нього збитком, тому пред’явлений позов згідно ст. 920 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, вказана стаття передбачає відповідальність за зобов’язаннями, що випливають із договору перевезення. Положення вказаної статті носять загальний характер і для покладання такої відповідальності слід підтвердити порушення зобов’язань певними доказами.

Крім того, згідно ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1)          втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)          доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 25 Господарського кодексу України визначає, що до складу збитків що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість   втраченого,  пошкодженого  або  знищеного   майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів  тощо), понесені   стороною,  яка  зазнала  збитків  внаслідок   порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,  яка зазнала   збитків,  мала  право  розраховувати  у  разі  належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна   компенсація   моральної   шкоди   у   випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків – це міра відповідальності за правопорушення, тому її застосування можливо лише при наявності підстави відповідальності.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна доказати факт порушення, наявність і розмір збитків, причинний зв’язок між порушенням та збитками. Тому судом були витребувані докази від позивача в наявності збитків. Позивач нарахував плату за користування вагоном, збори за зберігання та інші.

Згідно Правил користування вагонами плата за користування вагонами нараховується згідно відомості платника, яка є  документом обліку часу перебування у пунктах навантаження та вивантаження та на під”їздних коліях і містить розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів. Ці відомості підписуються начальником станцій і вантажовласника. Позивачем такі відомості не надані і, крім того,  вказана плата не є збитком в розумінні поняття збитків, викладених вище.

Те ж саме відноситься до нарахованих зборів за зберігання, подання та прибирання  вагону, за телеграму.

В силу статті 125 Статуту залізниць України всю відповідальність перед залізницею після  прибуття на станцію призначення вантажу несе одержувач.

Статтею 124 вказаного статуту передбачено, що за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під’їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди. Але в той же час залізниця повинна доказати, що пошкодження, перевантаження та інше виникло з вини вантажовідправника, одержувача порту, підприємства.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона  посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не довів позовні вимоги, тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.ст. 33, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову Одеській залізниці про  стягнення збитків у сумі 1800 грн 72 коп.

Рішення оголошено в засіданні та набуває законної сили після закінчення десятиденного строку.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя