КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2007                                                                                           № 17/356

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Синькевич М.І. – дов. б/н від 21.09.2007р.;

від відповідача - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства громадської організації інвалідів "Промінь"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.10.2007

у справі № 17/356

за позовом                               Підприємства громадської організації інвалідів "Промінь"

до                                                   Міністерства України у правах сім"ї, молоді і спорту

про                                                  відміну торгів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про відміну торгів на закупівлю синтетичної трави (з монтажем) та спеціального обладнання (з монтажем) для облаштування майданчиків з ігрових видів спорту розміром 42х22м, що проводить відповідач (оголошення №21070307 в Інформаційному бюлетені Тендерної палати України №21 (92) від 21.05.2007р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №17/356 від 22.10.2007р. провадження у справі було припинено та присуджено до стягнення з позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаною Ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати Ухвалу   Господарського суду міста Києва по справі №17/356 від 22.10.2007р. та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а саме положення Закону України “Про систему оподаткування”, Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів” та Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” при розподілі судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2007р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.12.2007р.

27.06.2007р. до Київського апеляційного Господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги без зазначення номеру та дати їх складання.

12.12.2007р. до Відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №17/356юр від 10.12.2007р. про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв’язку з неможливістю забезпечити явку повноваженого представника відповідача у судове засідання 12.12.2007р.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача, зазначаючи про те, що апеляційну скаргу можливо розглянути у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки явка представників сторін не була визнана судом обов’язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги (справи) у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на вищенаведене, суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2007р. надав суду заяву б/н від 12.12.2007р., в якій уточнив вимоги, викладені в резолютивній частині апеляційної скарги, та просив суд скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №17/356 від 22.10.2007р. в частині присудження до стягнення з позивача в доход Державного бюджету України державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Покладаючи на позивача судові витрати, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 141 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів”,  підприємства та організації громадських інвалідів  мають право на пільги із сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) відповідно до законів України з питань оподаткування. Застосовувати зазначені пільги такі підприємства та організації мають право за наявності дозволу на право користування пільгами з оподаткування, який надається на квартал, півріччя, три квартали, рік міжвідомчою Комісією з питань діяльності підприємств та організацій громадських організацій інвалідів.

Відповідно до ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування”, державне мито відноситься до загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів).

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього дозволу на право користування пільгами з оподаткування, в тому числі щодо сплати державного мита, тому Господарський суд міста Києва не вбачає підстав вважати, що позивач звільнений від сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступні обставини.

В ст. 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Порядок сплати та ставки державного мита, які підлягають зарахуванню до Державного бюджету України, визначені в Декреті Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

В п.28 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” визначено, що від сплати державного мита звільняються всеукраїнські та міжнародні об'єднання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мають місцеві осередки у більшості областей України, Українська Спілка ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів), громадські організації інвалідів, їхні підприємства та установи, республіканське добровільне громадське об'єднання “Організація солдатських матерів України” - за позовами, з якими вони звертаються до суду та господарського суду, а також за вчинення всіх нотаріальних дій,

В матеріалах справи (т.с. 1, а.с. 56-57) наявний витяг зі Статуту позивача, з розділу 1 якого вбачається, що останній є підприємством громадської організації інвалідів.

Відповідно до ст. 47-1 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Вищого господарського суду України.

Механізм здійснення оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ визначений Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.2005р.

Згідно з розділом ІІ вказаного Порядку, в господарських справах для позивачів, у встановленому порядку звільнених від сплати державного мита, сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу встановлюється за нульовою ставкою.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній Ухвалі на те, що належним доказом звільнення позивача від сплати державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу є наявність у нього відповідного дозволу на право користування пільгами з оподаткування в частині сплати державного мита апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” не передбачені такі обмеження щодо користування пільгами по сплаті  державного мита за подання позову до господарського суду.

Таким чином, за результатами розгляду справи апеляційний суд дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині розподілу судових витрат.

Згідно з ч.2 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Підприємства громадської організації інвалідів “Промінь” підлягає задоволенню, а Ухвала Господарського суду міста Києва по справі №17/356 від 22.10.2007р. – частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 35, 43, 46, 47, 49, 77, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України,  Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства громадської організації інвалідів “Промінь” задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №17/356 від 22.10.2007р. частково скасувати, виключивши абзац 2 та 3 з резолютивної частини ухвали.

3. В іншій частині Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №17/356 від 22.10.2007р. залишити без змін.

4. Матеріали справи №17/356 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді

17.12.07 (відправлено)