СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.07                                                                                 Справа № 1/455(5/45).

Суддя Н.М.Зюбанова, розглянувши матеріали справи за позовом

Колективного підприємства “Термоізоляція”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства "Лисичанськнафтооргсинтез",                                      м. Лисичанськ  Луганської області

про стягнення 30038 грн. 40 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Кириченко Є.В.,  дов. від 05.04.07 № 01-08;

від відповідача –Іщук І.О., дов. від 01.01.06 № 18/2-10;

в с т а н о в и в :

Суть спору: про стягнення 30038 грн. 40 коп. боргу за виконані роботи.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.07 касаційну скаргу ВАТ ''Лисичанськнафтооргсинтез" задоволено частково, рішення господарського суду від 29.03.07 скасовано з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов"язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У письмових поясненнях позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та посилається на те, що вимоги до боржника, які не підлягають задоволенню в межах провадження зі справи про банкрутство або не були заявлені кредиторами, або заявлені ними після закінчення встановленого ст. 14 Закону  "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" місячного строку, який не відновлено господарським судом у встановленому порядку, можуть бути предметом позову.

Відповідач за поясненнями, які здані до суду 21.08.07, доводи позивача відхиляє та зазначає, що його вимоги є погашеними у відповідності до ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Дослідивши обставини справи, вислухавши представників сторін,  суд  дійшов до наступного.

Так, між  Відкритим акціонерним товариством “Лисичанськнафтооргсинтез” /відповідачем/ та Колективним підприємством № 52 ''Термоізоляція'' /позивачем/ було укладено договір  від 08.02.00  № 6-кр-Д-5-121,  за умовами якого відповідач доручив, а позивач прийняв зобов''язання по виконання робіт по капітальному ремонту  теплоізоляції і теплозахисту трубопроводів і технологічного обладнання  згідно п. 1.1 договору.

В даному договорі сторони наступним чином у розділі 4 визначили порядок проведення розрахунків :

- розрахунки за виконані роботи здійснюються після підписання актів форми КБ-2в шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача /п. 4.1 договору/;

-  що замовник /відповідач/ здійснює оплату виконаних робіт по пред’явленим платіжним вимогам –дорученням /п. 4.2 договору/.

Як було встановлено при розгляді справи з боку позивача зобов'язання по виконанню передбачених договором робіт виконане належним чином, що підтверджено підписаним сторонами актом приймання виконаних підрядних робіт за червень 2000 року форми КБ-2в  на суму 30038 грн. 40 коп..

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач направив за листом від 31.10.06 відповідачу оформлену платіжну вимогу-доручення від 18.10.06 № 1 на сплату боргу у сумі позову.

Таким чином матеріалами справи доведено факт прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача  по сплаті робіт на суму 30038 грн. 40 коп., яке мало бути виконане у листопаді 2007 року, з чим погодився й відповідач.

Але у зв'язку з тим, що ухвалою господарського суду від 08.12.06 було порушено провадження у справі № 22/92б про банкрутство відповідача, то вимоги позивача є конкурсними у розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тому він мав звернутися у процедуру банкрутства з відповідною заявою.

Ухвалою від 27.07.07 по справі № 22/92б господарський суд затвердив реєстр вимог кредиторів, а тому вимоги позивача є погашеними, як не заявлені взагалі, про що вказано в даній ухвалі суду у відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" –вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними.

Тому у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати покладаються на позивача згідно ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,   суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –27.08.07.

Суддя                                                                      Н.М.Зюбанова