ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста  КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2007 р.
Справа № 46/466-А

За позовом
Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до
Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

про
стягнення 97 338,00 грн.

Суддя  Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Бушеленко О.В.

Представники:

від позивача
не прибув

від відповідача
Бєлячкова О.В. —представник за довіреністю від 23.01.2007 р. № 2-25, Шимко О.Р. —представник за довіреністю від 26.02.2007 р. № 2-35

22.03.2007 р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Кримське  республіканське відділення Фонду  соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі - відповідач) про  стягнення   97 338,00 грн. заборгованості  по сплаті штрафних санкцій за 2004-2005  роки,  застосованих у зв’язку з порушенням встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування  інвалідів.

Провадження в адміністративній справі було відкрито відповідно до ухвали від 16.10.2006 року та призначено справу до розгляду на 27.11.2006 року.

В судовому засіданні 27.11.2006 року провадження у справі було зупинено до 22.01.2007 року. Після чого розгляд справи відкладався в судових засіданнях 22.01.2007 року, 05.02.2007 року, 05.03.2007 року.

В ході розгляду спору позивач подав заяву про зменшення позовних вимог у зв’язку з добровільною сплатою  Феодосійським  лінійним  виробничим управлінням магістральних  газопроводів  40 281,00 грн., тому просить стягнути з відповідача 57 057,00 грн. штрафних санкцій. Крім того, позивач направив до суду заяву від 19.03.2007 р. № 04-4/471 про розгляд справи за відсутності відповідача.

Як вбачається з позовної заяви позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на недотримання підприємством відповідача нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи  соціальної захищеності інвалідів в Україні”, який  в 2004 році становив 4  робочих місця і відповідачем не був виконаний, оскільки фактично  на підприємстві  було працевлаштовано одного інваліда,  така ж ситуація була на підприємстві в 2005 році.

Відповідач у відзиві позовні вимоги заперечує, посилаючись  на  відсутність звернень державних органів, на які покладено  державою функції по працевлаштуванню інвалідів, щодо працевлаштування інвалідів, наголосив, що  відповідно до законодавства підприємство  має забезпечити необхідну кількість  робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак обов’язку займатись працевлаштуванням інвалідів немає. Також в своїх письмових  поясненнях відповідач зазначив, що  норматив встановлюється для підприємств, установ та організацій, а не їх структурних підрозділів, що не мають статусу юридичної особи.  Відповідач вважає, що законом не передбачено його обов’язок інформувати  про  наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані представниками сторін оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Згідно з даними звіту за формою №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004; 2005 роки», затвердженого наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 29.12.2004 року №338, Феодосійське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів, яке є відділенням Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз», яке є філією відповідача без права юридичної особи, повинне було забезпечити у 2004 році працевлаштування інвалідів на 4 робочих місцях, фактично у 2004 році працював 1 інвалід, і у 2005 році з 4 робочих місцях, фактично працював 1 інвалід. Феодосійське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів повинне було самостійно сплатити штрафні санкції за 2004 рік у розмірі 46281,00 грн. за 3 робочих місця призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, і за 2005 рік у розмірі 57057,00грн.

Відповідний норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів встановлено відповідачу згідно зі ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Постанови  КМУ від 28.12.01 № 1767  в розмірі  4 % від середньої облікової чисельності працюючих.

Відповідно до п. 11 Постанови  КМУ № 1767 від 28.12.2001 року «Про затвердження Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій  до відділень Фонду соціального  захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів»  (далі –Порядок № 1767) передбачено, що  контроль за своєчасним  і повним надходженням штрафних санкцій від підприємств, які  не забезпечують нормативу  робочих місць, здійснюють відділення Фонду відповідно до  законодавства. У разі  несплати  штрафних санкцій в установлений термін, відділення  Фонду вживають заходів  щодо їх  стягнення у судовому порядку.

На підставі даних перевірки, позивачем було розраховано суму  адміністративно-господарських санкцій за не працевлаштування 3  інвалідів  в 2004 році, що   складає 46281,00 грн.  та 3  інвалідів  в 2005 році, що   складає 57057,00 грн.

Оскільки, відповідачем в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не було виконано і відповідні штрафні санкції не були нараховані  і  сплачені,  Кримське  республіканське відділення Фонду  соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду  про стягнення  відповідних штрафних санкцій за 2004 рік у сумі 40 281,00 грн. у зв’язку з частковою сплатою 6 000,00 грн., та за 2005 рік   у сумі 57 057,00 грн.

В ході розгляду спору позивачем зменшено позовні вимоги у зв’язку зі сплатою  відповідачем 40 281,00 грн. штрафних санкцій, нарахованих за 2004 рік. Таким чином,  суд розглядає позов про стягнення з відповідача 57 057,00 грн. штрафних санкцій за недотримання нормативу  робочих місць для працевлаштування інвалідів  у 2005 році.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон)  підприємства, де середньооблікова  чисельність працюючих  інвалідів менша, ніж встановлено нормативом ст. 19 Закону, щороку сплачують  відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких  визначається в розмірі  середньої річної заробітної плати  на відповідному підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Адміністративно-господарські  санкції розраховуються  та сплачуються підприємством  самостійно в строк до 15 квітня року, що настає  за звітним. При цьому до правовідносин із стягнення  адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовується  строки,  визначені ст.  250 Господарського кодексу України. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій  тягне за собою  нарахування пені.  Пеня обчислюється виходячи  з 120 відсотків річних облікової ставки  Національного банку України, що діяла на момент  сплати, нарахованої на  повну суму недоїмки за весь  її строк.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до статті 19 Закону,  підприємства, які використовують найману працю, самостійно  здійснюють працевлаштування  інвалідів у  рахунок нормативів робочих місць виходячи  з вимог ст. 18 Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону  забезпечення  прав інвалідів  на працевлаштування   здійснюється шляхом  їх безпосереднього звернення  до підприємства  чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється  переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням  побажань інваліда,  наявних  у нього  професійних навичок і знань,  а  також  рекомендацій медико-соціальної  експертизи.

Підприємства зобов’язані виділяти та створювати робочі місця  для працевлаштування інвалідів, у тому числі  спеціальні робочі місця, створювати для них  умови праці з урахування індивідуальних програм  реабілітації і  забезпечувати  інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування  інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до  п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від  03.05.1995  року № 314 «Про  організацію  робочих місць та працевлаштування інвалідів», якою затверджене Положення  про робоче місце інваліда і про  порядок  працевлаштування інвалідів (далі -  Положення № 314) підприємства у межах  доведеного нормативу створюють за власні кошти  робочі місця для працевлаштування інвалідів, щорічно подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату  на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних  працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів, визначають види виробництв, цехи  та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів,  створюють для інвалідів  умови праці з  урахуванням  індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, розробляють  і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Згідно з п. 3  Положення № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Пунктом 2 Положення № 314 передбачено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування.  Зі змісту  даної норми виливає, що на звичайному робочому  місці може працювати інвалід, однак таке місце має бути атестоване на відповідність вимогам щодо робочого місця інваліда.

Виконанням нормативу  робочих місць у  визначеній законом кількості, за Законом, вважається працевлаштування підприємством  інвалідів, для яких це місце роботи є основним. До виконання також  може бути зараховано  забезпечення роботою інвалідів шляхом створення господарських об’єднань з громадськими організаціями чи підприємствами інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних  та соціальних завдань.

Відповідач не  надав суду докази створення на  його підприємстві  необхідної кількості робочих місць чи працевлаштування  необхідної кількості інвалідів. Крім того, не  надав докази інформування служби зайнятості про наявність  вакантних місць, доказів звернення протягом  2005 року до  органів державної влади і місцевого самоврядування   про необхідність направлення інвалідів, які бажають працювати.

Відповідно до  встановленої  Положенням № 314 схеми працевлаштування інвалідів,  на кожного учасника таких відносин  покладено певні обов’язки та визначено його функції в такому  процесі, тому  лише скоординована їх  діяльність  може забезпечити  реалізацію державної програми   соціальної реабілітації інвалідів. В свою чергу,  на органи  соціального захисту населення та державної служби зайнятості покладено обов’язок вести  інформаційний банк даних про інвалідів, які працюють і бажають працювати,  із зазначенням  професій та спеціальностей, здійснювати заходи по  професійному навчанню інвалідів. Зокрема Державна служба зайнятості веде облік вільних робочих місць підприємств, на які  можуть бути працевлаштовані інваліди.

Слід зазначити, що основним документом, який дає можливість органам соціального захисту населення та Державній службі зайнятості вести облік  підприємств,  на які  можна працевлаштувати інвалідів та  відомостей про наявність  вільних вакансій  для інвалідів, є звіт форми 3-ПН, який містить інформацію про  кількість  вільних вакансій для інвалідів, також  для таких цілей необхідно подавати відомості про вакансії створених робочих місць, їх кількість та  види робіт, які на даному підприємстві можуть виконувати інваліди.  Такий  звіт  подається до  Державної служби зайнятості  і містить, зокрема, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках певних категорій,  заповнюється за формою №3-ПН, затвердженою Наказом Державного комітету статистики №244 від 06.07.1998р.

Відповідачем не було забезпечено  інформування органів зайнятості населення, які здійснюють працевлаштування інвалідів,  про наявність вільної вакантної посади.

Судом були досліджені заперечення відповідача, в яких він зазначає, що позивачем  було помилково взято до уваги  середньооблікова чисельність  штатних працівників лише  Феодосійського  ЛВУМГ, а не в цілому по підприємству відповідача. Також відповідач вважає, що  до територіальної компетенції позивача не входить контроль за виконанням нормативу підприємством, яке знаходиться в м. Києві.

Вищезазначені посилання не спростовують  порушення  відповідачем  в особі    Феодосійського  ЛВУМГ, ст. 19 Закону  та не звільняють від необхідності сплачувати штрафні санкції.

Порядок подання форми N10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалід»провадиться відповідно вимог Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ поштова - річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженої Наказом Мінпраці України 29.12.2004 N 338, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2004 р. за  № 1671/10270 (далі - Інструкція).

Пунктом 1.1. Інструкції встановлено, що Форма N 10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» поширюється на всі юридичні особи та їх відокремлені підрозділи незалежно від форми власності і організаційно-правових форм господарювання,  на яких працюють від 15 і більше осіб, а за 2005 рік і наступні роки - від 8 і більше осіб.

Пунктом 1.2. Інструкції встановлено, що у разі коли підприємство, що має філії, відділення та/або інші відокремлені підрозділи (далі - філії), подає централізований звіт та централізовано сплачує штрафні санкції за нестворені робочі місця для інвалідів, то воно разом зі звітом надає до відповідного відділення Фонду супроводжувальний лист та перелік філій, які входять до складу підприємства згідно з додатком до звіту. Філії також надають за своїм місцезнаходженням до відповідних відділень Фонду звіт та лист-повідомлення про подання підприємством централізованого звіту та сплату штрафних санкцій.

Оскільки ДК «Укртрансгаз»Національної компанії «Нафтогаз України»не подала централізований звіт, а прозвітувала тільки за себе, то цей обов'язок покладається на самі філії, відділення, відокремлені підрозділи, що було виконано Феодосійським ЛВУМГ шляхом реєстрації та подання звітності до Кримського республіканського  відділення Фонду  соціального захисту інвалідів.

Відповідачем не надано доказів подання звіту з врахуванням даних всіх його структурних підрозділів по Україні,  тому відповідач має відповідати  за порушення ст. 19 Закону, щодо його Феодосійського  ЛВУМГ у вигляді  нарахування  і сплати штрафних санкцій  в залежності від виявленого факту правопорушення.

Оскільки факт порушення було виявлено Кримським республіканським  відділенням Фонду  соціального захисту інвалідів на основі  даних звітності 10-ПІ,  позивач діяв у відповідності до п. 11 Постанови  КМУ № 1767 від 28.12.2001 року «Про затвердження Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій  до відділень Фонду соціального  захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів».

Таким чином, суд  встановив, що  передбачені законом обов’язки по забезпеченню працевлаштування інвалідів, відповідачем  не виконані шляхом вжиття  всіх  передбачених законодавчо, і залежних він нього заходів  по  забезпеченню працевлаштування  інвалідів на його підприємстві, що стосується і відокремлених структурних підрозділів,  протягом  2005 року.

Необхідно враховувати, що ст. 20 Закону передбачена відповідальність  у випадку, якщо на підприємстві протягом звітного періоду  необхідна кількість інвалідів не працювала,  однак, відповідно до ст. 61 Конституції України  юридична відповідальність  особи, в т.ч. юридичної, має індивідуальний характер, тобто притягнення до відповідальності  відбувається за наявності законодавчо передбачених підстав з врахуванням  обставин правопорушення.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України (далі –ГК України)  адміністративно-господарські санкції є видом  господарсько-правової відповідальності, зокрема,  за порушення суб’єктами  господарювання  правил здійснення господарської діяльності,  застосовуються  за ініціативою  уповноважених органів  державної влади чи місцевого самоврядування.

Стаття  218 ГК України передбачає підставою господарсько-правової відповідальності  вчинення правопорушення у сфері господарювання, зокрема, порушення  правил здійснення господарської діяльності, за яке учасник господарських відносин  відповідає, якщо не доведе, що ним вжито всіх, залежних від нього заходів, для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки, обов’язки підприємства  в процесі забезпечення працевлаштування інваліда не вичерпуються лише  створенням відповідного  робочого місця,   відповідачем не доведено  вжиття залежних від нього  та передбачених Законом заходів для недопущення господарського правопорушення, суд дійшов висновку, що за не працевлаштування в 2005 році 3 інвалідів, відповідач підлягає відповідальності, тому повинен сплатити адміністративно-господарські санкції.

Сума адміністративно-господарських санкцій, яку необхідно  перерахувати за незайняті робочі місця  інвалідами в зв’язку  з невиконанням  нормативу, визначається відповідно до  Порядку сплати  підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого Постановою КМУ  № 1767 від 28.12.2001 року.

Враховуючи, що на підприємстві відповідача в 2005 році 3 інваліди не працювали, а  середньорічна заробітна плата на одного працівника складає 15427 грн., що зазначено  в   статистичному звіті відповідача за 2005 рік (Ф №10-П1) та підтверджено результатами перевірки,  санкції  розраховуються  виходячи з середньорічної заробітної плати і становлять (15427 грн. х 3 (не зайняті інвалідами робочі місця) = 57057)    57057 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за недотримання відповідачем  в 2005 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 3 робочих місць,  позивачем доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної  компанії “Нафтогаз України” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код  30019801) на користь Кримського республіканського відділення Фонду  соціального захисту інвалідів (95017, м. Сімферополь,  пр. Кірова, 51-52/10а, код 20701802) 57 057,00 грн. (п’ятдесят сім тисяч п’ятдесят сім) штрафних санкцій  та пені.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                С.В. Шабунін

Дата виготовлення у повному обсязі: 12.04.2007 р.

22.03.07                                                      м. Київ                                     46/466-А

За позовом

До

Третя особа

Предмет адміністративного позову

Суддя Шабунін С.В.

Секретар судового засідання