ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2007 р.
№ 16/110

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий
суддів
Шевчук С.Р. (доповідач),
Владимиренко С.В., Воліка І.М.

розглянувши  касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат"

на постанову

у справі
господарського суду
за позовом

до

про
та за зустрічним позовом

до

про
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.09.2007 року
№16/110
Полтавської області
Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"
Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький  домобудівний комбінат"
стягнення 4480470,40 грн.
Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький  домобудівний комбінат"
Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"
визнання недійсним договору та додаткових угод до нього

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Козачук О.А. (дов. № 14/03-118 від 19.10.2007р.)

- відповідача: Ульянов Р.А. (дов. № б/н від 03.08.2006р.)

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007р. закрите акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький  домобудівний комбінат" 4480470,40 грн. збитків.

Також, на розгляд суду була подана зустрічна позовна заява відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький  домобудівний комбінат" про визнання недійсним договору від 19.06.1997р. на будівництво 10-ти поверхового 119-ти квартирного житлового будинку №6 з окремо стоячим магазином в кварталі 297    м. Кременчук в редакції, встановленій цим договором та додатковими угодами до нього від 05.05.1998р. та від 16.11.2000р.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.07.2007р. (суддя Тимощенко О.М.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4480470,40 грн. збитків, 25500 грн. державного мита та 118 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

В задоволенні зустрічного позову про визнання договору та додаткових угод до нього недійсними відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.09.2007р. (головуючий Мазур Л.М., судді Жук Г.А., Рудченко С.Г.)  вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями відкрите акціонерне товариство "Кременчуцький домобудівний комбінат" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково  виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 19.06.1997р. між сторонами у справі укладено договір на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку з окремо-стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук, відповідно до умов якого позивач зобов’язується передати для дольової участі витрати в будівництво цього житлового будинку, а відповідач, в свою чергу, зобов’язується закінчити будівництво та передати позивачу певну кількість квадратних метрів житла, у порядку передбаченому додатком №3 до договору та    п. 1.4  договору.

В подальшому, сторони підписали додаткову угоду №2, якою виключили з додатку №3 до договору та п. 1.4 договору посилання на те, що розподіл квартир в будинку буде встановлено після введення будинку в експлуатацію та узгодили новий порядок, згідно якого позивачу передається 2866,68 кв. м. житла, яке складається з 22 дво та 21 трикімнатних квартир.

На виконання умов даного договору, як встановили суди, позивач виконав взяті на себе зобов’язання, що підтверджується довідками про вартість виконаних робіт та витрат, копіями актів приймання виконаних робіт та листами № 528 від 04.05.1998; №1095 від 25.08.1999; № 13 від 05.01.2000; № 1244 від 24.10.2000 року, які підписані Генеральним Директором ВАТ “Кременчуцький ДБК”.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов’язання виконав частково, передавши АТ “Укртатнафта” лише 22 двокімнатні квартири в будинку № 6 квартал 297 у м. Кременчук. Тому, відповідач листом № 528 від 04.05.1998 року звернувся до АТ “Укртатнафта” з пропозицією дати згоду на відмову від своєї частки в будинку № 6 за адресою м. Кременчук, квартал 297 у розмірі 21 трикімнатної квартири на користь Міністерства оборони України в обмін на отримання вказаної жилої площі в любому наборі квартир в будинку № 8 за адресою:  м. Кременчук, квартал 297.

Позивач погодився на цю пропозицію,  про що письмово повідомив ВАТ “Кременчуцький ДБК”  листом № 41/4-11 від 05.05.1998 року.

Отже, сторони за взаємною згодою внесли зміни до договору на будівництво     від 19 червня 1997 року,  визнавши частку спільного майна позивача в будинку  № 8 за адресою:  м. Кременчук, квартал 297 у розмірі 1556,8 м2 (що дорівнює 21 трикімнатній квартирі).

Однак,  вказані квартири ВАТ “Кременчуцький ДБК”  позивачу - АТ “Укртатнафта” передані не були, а були без повідомлення та згоди  позивача реалізовані відповідачем третім особам, в зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування ВАТ "Кременчуцький ДМК" збитків в сумі                     4 480470,40грн., які складаються з вартості не отриманих квартир.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов’язання по передачі квартир повністю не виконав, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції задовольнили первісний позов, стягнувши з ВАТ "Кременчуцький домобудівний комбінат" 4480470,40 грн. збитків. В задоволенні зустрічного позову про визнання вищенаведеного договору на будівництво від 19.06.1997р. та додаткових угод до нього №2 та №3, з підстав того, що вони не відповідають вимогам закону  відмовлено, оскільки діючий на час укладення цього договору Цивільний кодекс УРСР хоч і не передбачав, але й не забороняв укладати такі договори.

Між тим,  колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають, так як  суди не з’ясували до кінця дійсний правовий зміст правовідносин та  не встановили дійсні права та обов’язки сторін.

Так, розглядаючи первісний позов щодо стягнення збитків суди не встановили наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Однак, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника.

Окрім того, суди достовірно та повно не встановили чи досягнули сторони домовленості щодо предмету спірного договору, оскільки для досягнення згоди з предмету сторони мають чітко та однозначно його визначити у спосіб, який підлягає об’єктивній фіксації. Тобто, якщо предметом договору є квартири, тобто нерухоме майно, сторони повинні в договорі або в іншому документі визначити їх індивідуальні ознаки у вигляді площі, адреси, номеру, тощо, що дозволило б ідентифікувати конкретну квартиру в певному багатоповерховому будинку.

Також, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суди не перевірили доводи позивача (відповідач у первісному позові) про те, що спірний договір від 19.09.1997р. не відповідає вимогам ст. 48 ЦК УРСР, оскільки   він спрямований на незаконне відчуження майна поза процедурою приватизації. Отже, судам слід було з’ясувати статус підприємства, яке здійснювало будівництво об’єкту та за які кошти і в залежності від цього встановили порядок відчуження такого виду майна.

До того ж, попередні судові інстанції не перевірили в повній мірі питання щодо строку позовної давності як первісного так і зустрічного позовів. Судам слід було ретельніше  перевірити доводи сторін з цього приводу, що має суттєве значення  для вирішення даного спору.

Відтак, вирішуючи, переданий на розгляд суду спір, який ґрунтується на договорі, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції належним чином не встановили дійсну правову природу укладеного між сторонами договору, а тому ухвалені у справі судові рішення не містять повного юридичного аналізу зазначених договірних правовідносин, а правові висновки, що містяться в них, не ґрунтуються на конкретних матеріально-правових нормах.

Викладене свідчить про неповний та необ’єктивний розгляд справи, що є порушенням вимог ст.ст. 32-34, 38, 43 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або  постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх,    колегія суддів Вищого господарського    суду   України   вважає   за  необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти  основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат"   задовольнити частково.

Постанову  Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.09.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2007р. у справі №16/110 скасувати, а  справу передати на новий розгляд до господарського  суду Полтавської області в іншому складі суду.

Головуючий                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.

С у д д я                                                                                           Волік І.М.