ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2007 р.
№ 1/755-14/177 (1/416-2/183)

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України

на
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2007 року

у справі
№ 1/755-14/177(1/416-2/183) господарського суду Львівської області

за позовом
Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України

до
1.Управління комунального майна Львівської міської ради
2.Львівського комунального підприємства “Варшавське –407”
3.Відділ житлового господарства Шевченківської райадміністрації

про
стягнення зайво сплачених коштів

За участю представників сторін:

позивач – не з'явились,

відповідач –1- не з'явились,

відповідач –2- не з'явились,

відповідач –3- не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.11.2006 р.  (суддя  - Кітаєва С.Б.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір на оренду нежитлових приміщень № 4176 від 04.05.1994 р., укладений між Управлінням комунального майна м. Львова та Львівським обласним учбовим спортивно-технічним центром товариства сприяння оборони України в частині п. 1.2. Стягнуто з Львівського комунального підприємства "Варшавське –407" на користь  Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України 19 364,92 грн. та 193,65 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Управління комунального майна Львівської міської ради на користь Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України 85 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Звільнено відповідача-3 від відповідальності за даними позовом.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2007 р. (судді –Краєвська М.В., Юркевич М.В., Городечна М.І.) рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2006 р. скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові повністю. Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції покладено на позивача.

Не погоджуючись з постановою, Львівський обласний учбовий спортивно-технічний центр товариства сприяння оборони України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення першої інстанції залишити без змін, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом на участь у суді касаційної інстанції.

Відзив від відповідачів не надходив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Львівської області від 06.09.2006 р. залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2006 р. по справі № 1/416-2/183, позов задоволено: визнано договір оренди від 04.05.1994 року, укладений між Управлінням комунального майна м. Львова та ОУСТЦ в частині передачі в оренду приміщень майстерень і гаражів, загальною площею 281,6 кв.м. недійсним. Стягнуто з Управління комунального майна Львівської міської ради на користь Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України 15 893,77 грн. зайво сплачених коштів.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2006 р. рішення господарського суду Львівської області від 06.09.2005 р. у справі № 1/416-2/183 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2006 року у справі № 1/416-2/183 скасована, а справа направлена до господарського суду Львівської області на новий розгляд.

Постанова Вищого господарського суду України від 25.05.2006 р. мотивована тим, що при попередньому розгляді місцевий та апеляційний господарський суд не дослідили та не дали належної правової оцінки тому, що ЛКП "Варшавське –407" є правонаступником Державного комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори № 407 Шевченківського району, згідно ухвали № 284 від 27.02.2003 р., на рахунок якого сплачувалась позивачем орендна плата.  Судами попередніх інстанцій не досліджено той факт, що орендні платежі сплачувались на рахунок ЛКП "Варшавське –407" та залишались в розпорядженні підприємства, відповідно включались до валових доходів та сплачувалось ПДВ 20 % від нарахованої суми.

Не було досліджено питання про повноваження Управління комунального майна Львівської міської ради щодо отримання орендних платежів. Також судами не було з’ясовано чи заявлено позовну вимогу про визнання частково недійсним договору оренди від 04.05.1994 року в межах загального строку позовної давності.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Разом з цим, задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції яка діяла на час існування спірних правовідносин, об’єктом оренди, визнавалось, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств. Об’єкти, не завершені будівництвом об’єктом оренди не визнавались. Враховуючи, що до дати введення в експлуатацію спірної будівлі  під літерою "Б" по вул. Варшавській,1 у м. Львові у 2003 р. приміщення першого поверху загальною площею 281,6 кв.м. як нерухоме майно не існувало, його включення до оспорюванного договору в якості об'єкту оренди суперечило ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", отже відповідно до ст. 48 ЦК УРСР є підставою для визнання договору недійсним.

Також суд встановив, що на користь Відділу житлового господарства Шевченківської райадміністрації позивач сплатив 6152,88 грн. за січень-березень 2004 рік .Згідно із п. 1.2. договору № 4176 від 04.05.1994 р., орендна плата за приміщення площею 281,6 кв.м. встановлена в сумі 4561900 крб./міс. Оскільки у платіжних дорученнях не вказано, орендна плата за які саме приміщення здійснювалась, суд прийшов до висновку, що поверненню підлягає відповідна частина оплати, що приходиться на площу приміщення 281,6 кв.м., що становить 19 364,92 грн. з ЛКП "Варшавське-407".

Суд зазначив, що оскільки предметом позову є не визнання права власності на нерухоме майно, про яке позивачу могло бути відомо одразу під час проведення його будівництва, а визнання частково недійсним договору оренди, перебіг строку позовної давності не міг початись раніше дати його підписання. Оскільки умови оспорюваного договору оренди виконувались сторонами протягом його дії, у випадку доведення факту недійсності оспорюваного договору, порушення прав позивача носить триваючий характер.  Відповідно, строк позовної давності щодо вимоги про визнання договору недійсним позивачем не пропущено.

Разом з цим, згідно ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Як правомірно було зазначено судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору від 04.05.1994 р. тільки 25.04.2005 р., хоча позивачу було відомо про включення до складу орендованого майна частини будівель і споруд виробничих майстерень і гаражів загальною площею 339 кв. м., про що свідчить також лист від 06.06.2002 р. № 25/2 адресований міському голові м. Львова.

Поважних причин для поновлення строку позовної давності апеляційний господарський суд не знайшов.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності в частині визнання недійсним договору від 04.05.1994 р.

Слід зазначити, що позовні вимоги про стягнення зайво сплачених коштів правомірно відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки право власності на приміщення визнані рішенням Господарського суду Львівської області від 16.01.2004 р. у справі № 1/638-12/422, яке вступило в законну силу 27.01.2004 р. З квітня 2002 року - грудень 2003 року був дійсний підпункт 1.7 пункту 1 ухвали Львівської міської ради № 1404 від 27.12.2002 р. "Про впорядкування окремих питань власності на об'єкти нерухомого майна" про зарахування до власності територіальної громади м. Львова будівель виробничих майстерень та гаражів загальною площею 339,9 м.кв., розташованих за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 1, а отже Управління комунального майна Львівської міської ради та Львівське комунальне підприємство "Варшавське –407" в цей період не знали, що вони володіють майном та відповідно отримують за нього орендну плату незаконно, що вказує на те, що вимога про стягнення зайво сплаченої орендної плати не підлягає задоволенню.

За таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином  проаналізував відносини сторін.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського обласного учбового спортивно-технічного центру товариства сприяння оборони України залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2007 року у справі № 1/755-14/177(1/416-2/183) залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                             Полянський А.Г.

Фролова Г.М.