ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

02.10.07                                                                                           Справа№ 28/199А

За позовом: Дочірнього підприємства  „Стратос - Захід”, м. Дрогобич  Львівської області

до відповідача: Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області, м. Дрогобич Львівської області

про  визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № , № та від 27.10.2006 року №/0

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Горбунов В.Ю. –представник, Струналь І.В. - директор

Від відповідача: Тупіс Я.І. - старший державний податковий інспектор; Андрошулік О.М. - головний державний податковий ревізор-інспектор

Позов заявлено Дочірнім підприємством „Стратос - Захід” до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № , №, та від 27.10.2006 року №/0.

За усним клопотанням представника позивача, заявленим на початку судового засідання 02.10.2007 року, судом здійснено повне фіксування судового засідання 02.10.2007 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та письмовому поясненні, позивач просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № , №, та від 27.10.2006 року №/0, свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов’язання по податку на прибуток та ПДВ, так як підпункт 7.4 ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”  не можна застосовувати  до осіб, які  не являються  пов”язаними особами (п.1.26 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”). Також, згідно п.п 1.20.8 ст.1 зазначеного Закону  обов”язок  доведення того, що  ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни покладається на податковий орган, а відповідно до п.п.1.20.1 ст.1 Закону звичайною вважається ціна товарів(робіт,послуг), визначена сторонами договору;  якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Реалізація позивачем товару ПП Остапенко О.Г. здійснювалася за звичайними цінами (за рівнем справедливої ринкової ціни). Також, підприємство не орендувало приміщення в м. Дрогобич  Львівської області по вул.  Богдана Хмельницького, 49. Щодо застосування штрафних санкцій по комунального податку, то позивач зазначає, що він подав  розрахунок по комунальному податку (квартальний, за 4 кв.  2005 року , вх. №58640 від 20.01.2006 року) і сплатив його платіжним дорученням  №103.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що транспортні послуги з реалізації цукру  ПП Остапенко О.Г. повинні входити в загальну  вартість поставленої  партії товару (цукру). Позивачем занижено об”єкт оподаткування  податком на прибуток в сумі  83989,0 грн внаслідок продажу  цукру ПП Остапенко О.Г. по ціні нижчій, ніж звичайна ціна, і як наслідок занижено об’єкт оподаткування ПДВ на цю ж суму. Також зазначає, що до валового доходу позивача слід включити суму 2400 грн вартості послуг по безоплатному користуванню приміщенням за договором про сумісну діяльність від 01.12.2005 року, укладеним з ПП  Бран І.В. Відповідно до  п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” до позивача за неподачу  податкової звітності за  листопад 2005 року  по комунальному податку застосовано штраф  у розмірі  10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (договори, угоди, акт перевірки, податкові повідомлення-рішення, скарги та рішення за результатами їх розгляду, та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.10.2005 року по 31.12.2005 року, за результатами якої складено Акт № 140/23-1/33810570 від 31.05.2006 року(далі-Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2006 року №, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в розмірі 21597 грн-основного платежу та 4319 грн -штрафних(фінансових) санкцій, усього 25916 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 14.06.2006 року № , яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 16798 грн –основного платежу та 8399 грн- штрафних(фінансових) санкцій, усього 25197 грн.

За результатами розгляду скарг платника, поданих до податкових органів, зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, у зв’язку з чим позивачу були направлені повторні податкові повідомлення-рішення з позначкою 1,2 та 3 на ті-ж суми, що й первинні(з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, відповідно до абз.3 п.5.3 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних(фінансових) санкцій», затвердженого Наказом ДПА України від 21.06.2001 року № 253, із змінами).

Також на підставі Акту перевірки (та з врахуванням Рішення ДПА у Львівській області від 17.10.2006 року № 16643/10/25-005/983 про результати розгляду повторних скарг, яким було скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі від 14.06.2006 року № (від 11.08.2006 року № /1) в частині 3,4 грн основного платежу комунального податку та 170 грн штрафних(фінансових) санкцій) ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.10.2006 року №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов”язання за платежем комунальний податок в розмірі 170 грн-штрафних(фінансових) санкцій. За результатами розгляду скарги платника, ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято повторне податкове повідомлення-рішення від 15.01.2007 року №/3 на ту-ж суму, що й первинне (з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні).

Перевіркою встановлено порушення  позивачем п.п.4.1.3, п.п. 4.1.6  п.п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94 в редакції Закону від 22.05.1997 року №283/97 -ВР із змінами та доповненнями –заниження валового доходу за 4-й квартал 2005 року в сумі 86389 грн, в результаті чого занижено податок на прибуток  за 4-й квартал 2005 року на 21597,00 грн. Як зазначає податковий орган, позивачем було занижено валовий дохід за грудень 2005 року в сумі 83989 грн внаслідок реалізації позивачем цукру ПП Остапенко О.Г. згідно договору поставки № 23/11П від 09.11.2005 року по ціні нижчій, ніж звичайна ціна. Також податковий орган зазначає, що позивач до валового доходу в грудні 2005 року повинен був включити 2400 грн, оскільки дана сума є сумою безоплатно наданих йому послуг по користуванню приміщеннями з боку ПП Бран І.В.

Також перевіркою встановлено порушення позивачем п. 4.1 ст. 4, п.7.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" №168-ВР від 03.04.1997 року із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов”язання по податку на додану вартість за грудень 2005 року  на 16798 грн. Як зазначає податковий орган, позивачем занижено вартість поставки цукру за грудень 2005 року на 83989 грн ПП Остапенко О.Г. по ціні нижчій, ніж звичайна ціна, і відповідно занижено об’єкт оподаткування податком на додану вартість.

Проте з такими висновками податкового органу суд не погоджується, виходячи із наступного.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату  такого  продажу. Підпункт 7.4.1 Закону є складовою частиною пункту 7.4, що має назву «Оподаткування операцій з пов’язаними особами».

Згідно п. 1.26 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пов'язана особа - це особа,  що  відповідає  будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким  платником  податку,  або  перебуває під спільним контролем  з таким платником податку; фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над  платником  податку.Членами  сім'ї  фізичної  особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або  дружина  будь-якого  прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини); посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії,  спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ПП Остапенко О.Г.(якому позивачем реалізовувався цукор згідно договору поставки № 23/11П від 09.11.2005 року) був пов’язаною особою відносно позивача в період здійснення операцій, описаних в Акті перевірки. Доказів, які б на це вказували, податковим органом в порядку ч.2 ст.71 КАС України не наведено.

Відповідно до  п.п.1.20.1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», звичайною вважається ціна товарів(робіт,послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна –це ціна, за якою товари(роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари(роботи,послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари(роботи,послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів(робіт,послуг).

Відповідно до п.п.1.20.8 ст.1 зазначеного Закону, обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов’язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Як вбачається із матеріалів справи між ДП „Стратос - Захід”  (Постачальник) та ПП Остапенко О.Г.(Покупець) було укладено Договір поставки №23/11П від 09.11.2005 року, за яким Постачальник зобов”язався передати у власність Покупцю, а останній прийняти і оплатити його на  умовах, визначених у договорі(п.1.1 договору). Також між сторонами було укладено Додаткові угоди до договору поставки, відповідно до яких було визначено ціну товару. Так, Додатковою угодою № 1 від 06.12.2005 року визначено ціну цукру 2875 грн за тонну, в тому числі ПДВ(тобто ціна 1 кг з ПДВ складає 2,875 грн з ПДВ, ціна 1 кг без ПДВ складає 2,3958 грн), Додатковою угодою № 2 від 12.12.2005 року визначено ціну цукру 2950 грн за тонну, в тому числі ПДВ(тобто ціна 1 кг з ПДВ складає 2,95 грн з ПДВ, ціна 1 кг без ПДВ складає 2,4583 грн), Додатковою угодою № 4 від 19.12.2005 року визначено ціну цукру 3000 грн за тонну, в тому числі ПДВ(тобто ціна 1 кг з ПДВ складає 3,00 грн з ПДВ, ціна 1 кг без ПДВ складає 2,50 грн).

Зазначена в Додаткових угодах ціна цукру відповідає ціні, по якій цукор фактично реалізовувався позивачем на відповідні дати ПП Остапенко О.Г., що підтверджує податковий орган в таблиці 3 на сторінці 10 Акту перевірки(07.12.2005 року - по ціні 1 кг цукру без ПДВ 2,3958 грн; 13.12.2005 року-по ціні 1 кг цукру без ПДВ 2,4583 грн; 22.12.2005 року,27.12.2005 року та 29.12.2005 року –по ціні 1 кг цукру без ПДВ 2,50 грн).

Податковий орган зазначає в Акті перевірки, що вищезазначений цукор придбавався позивачем в грудні 2005 року в постачальників, зазначених на сторінці 11 Акту перевірки, по ціні 2,35 грн/кг, 2,316 грн/кг, 2,325 грн/кг, 2,375 грн/кг. Таким чином, сам податковий орган в Акті перевірки визнає, що ціна реалізації позивачем цукру ПП Остапенко О.Г. була вищою від ціни, за якою позивач придбавав цукор в постачальників, зазначених на сторінці 11 Акту перевірки, в грудні 2005 року.

Податковим органом не подавалися запити платнику податків(позивачу) по питанню обґрунтування рівня договірних цін при проведенні перевірки чи до її проведення. Також податковий орган не довів, що по Договору поставки №23/11П від 09.11.2005 року  позивачем здійснювалася реалізація ПП Остапенко О.Г.  саме того цукру, який був придбаний позивачем у грудні 2005 року у постачальників, зазначених на сторінці 11 Акту перевірки.

Окрім того, згідно із п.п.1.20.10. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», донарахування податкових зобов’язань платника податків податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами.

Процедура визначення суми податкового зобов’язання за непрямими методами визначена в пункті 4.3 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-ІІІ від 21.12.2000 року.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч приписам п.п.1.20.10. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», донарахування податкових зобов’язань позивачу по податку на прибуток внаслідок визначення звичайних цін здійснювалося податковим органом не за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами, за відсутності Рішення податкового органу про застосування непрямих методів (п.п.4.3.4 п.4.3 ст.4 Закону № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року).

Таким чином, податковим органом безпідставно зроблено висновок про заниження валового доходу за грудень 2005 року в сумі 83989 грн та донараховано податок на прибуток із цієї суми, оскільки: ПП Остапенко О.Г. не був пов’язаною особою з позивачем; податковим органом не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни, визначеної в договорі та додаткових угодах; податковим органом донараховано податкові зобов’язання не за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами, як це вимагається п.п.1.20.10. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Оскільки відсутні підстави для твердження про  заниження позивачем валового доходу на суму 83989 грн, відсутні також підстави для твердження про заниження вартості поставки цукру за грудень 2005 року на 83989 грн ПП Остапенко О.Г. по ціні нижчій, ніж звичайна ціна. Тому заниження об’єкту оподаткування податком на додану вартість не мало місце, а донарахування податковим органом позивачу суми ПДВ 16798 грн із суми 83989 грн здійснено безпідставно.

Щодо висновку податкового органу про невключення позивачем до валового доходу в грудні 2005 року 2400 грн вартості безоплатно наданих послуг по користуванню приміщеннями з боку ПП Бран І.В., суд відзначає наступне.

Як вбачається із Акту перевірки, податковий орган виходив з того, що приміщення у м.Дрогобичі по вул.Богдана Хмельницького,49, яке позивач використовує згідно договору про сумісну діяльність від 01.11.2005 року, укладеного з ПП Бран І. В., орендується останньою в Катриняк Юрія Володимировича згідно договору оренди від 28.05.2005 року, яким передбачено орендна плата 2400 грн в місяць. До перевірки не пред’явлено рахунки, виставлені позивачу ПП Бран І. В. за оренду приміщення, відсутні платіжні доручення про сплату орендної плати підприємством. Тому податковий орган прийшов до висновку про те, що позивачем в грудні 2005 року було отримано безоплатно надані послуги від  ПП Бран І. В. на суму 2400 грн, які у відповідності до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»слід включити до валового доходу позивача за грудень 2005 року.

Однак, як вбачається із змісту Договору про сумісну діяльність від 01.12.2005 року, укладеного між позивачем та ПП Бран І.В., цей договір не передбачає передачу приміщень позивачу в оренду, не визначає об’єкту оренди, не передбачає обов’язку сплати орендної плати та її розміру, тобто за своїм змістом цей договір не відповідає змісту правовідносин оренди, визначеному у ст.283-286 Господарського кодексу України. Також податковим органом не обґрунтовано, на підставі якої норми чинного законодавства  розмір орендної плати 2400 грн,  який визначений за погодженням сторін в договорі  оренди від 28.05.2005 року між ПП Бран І. В. та Катриняк Ю. В. (в якому позивач не був стороною, тобто не досягав згоди по істотних умовах договору оренди від 28.05.2005 року), приймається податковим органом за вартість послуг, начебто отриманих позивачем від ПП Бран І. В. по Договору про сумісну діяльність від 01.12.2005 року. Розмір орендної плати 2400 грн визначено між собою ПП Бран І. В. та Катриняк Ю. В., і ця сума не може вважатися обґрунтуванням вартості послуг для третьої особи(позивача), яка не була учасником правовідношення по визначенню розміру орендної плати та по встановленню орендних правовідносин як таких.

Тому висновок податкового органу про необхідність включення позивачем до валового доходу в грудні 2005 року 2400 грн вартості безоплатно наданих платнику податку послуг є необґрунтованим та безпідставним.

Виходячи з усього вищенаведеного, висновки податкового органу про порушення ДП  „Стратос - Захід” п.п.4.1.3, п.п. 4.1.6  п.п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»- заниження податку на прибуток за 4-й квартал 2005 року на 21597 грн, та про порушення ДП  „Стратос - Захід”  п. 4.1 ст. 4, п.7.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" –заниження податку на додану вартість за грудень 2005 року 16798 грн, зроблені за відсутності передбачених для цього законом підстав, і не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Як наслідок, безпідставним є і застосування до ДП  „Стратос - Захід”  штрафних(фінансових) санкцій по податку на прибуток та податку на додану вартість.

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій по комунальному податку у сумі 170 грн, то застосування даного штрафу здійснено податковим органом правомірно, виходячи із наступного.

Комунальний податок справляється на підставі статті 15 Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори" № 56 -93 від 20.05.1993 року з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств. Його граничний розмір не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доход громадян.

У відповідності до статті 19 Декрету, місцеві податки і збори перераховуються до бюджетів місцевого самоврядування в порядку, визначеному Радами народних депутатів, якими вони встановлюються. Стягнення не внесених в установлений термін місцеві податків і зборів здійснюється згідно з чинним законодавством.

Ухвалою Дрогобицької міської Ради від 26.12.2003 року № 261 встановлено базовий звітний податковий період для місцевих податків та зборів, що дорівнює календарному місяцю(пункт 1 Ухвали).

Пунктом 2.2 Ухвали передбачено, що всі платники подають розрахунок в державну податкову інспекцію щомісячно (в термін подання місячної звітності) протягом календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Комунальний податок сплачують в термін 10 календарних днів, наступних за останнім днем  граничного терміну подання   розрахунку, виходячи з встановленого розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян та фактичної середньоспискової чисельності за відповідний місяць.

Податковий розрахунок комунального податку затверджений Наказом ДПА України від 24.12.2003 року № 625 " Про затвердження форми податкового розрахунку комунального податку".

Як свідчать обставини справи, в порушення наведеного вище ДП „Стратос -Захід" подано до ДПІ у Дрогобицькому районі квартальний (за четвертий квартал 2005 року) податковий розрахунок по комунальному податку (вхідний № 58640 20.01.2006 року), не подавши при цьому місячний розрахунок за листопад 2005 року.

Оскільки комунальний податок відноситься до місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), про що зазначено у пункті 3 статті 15 розділу II Закону України "Про систему оподаткування" від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ, то спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) є Закон України „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

У відповідності до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, із змінами та доповненнями, до ДП „Стратос -Захід" за неподачу податкової декларації по комунальному податку за листопад 2005 року правомірно застосовано штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(170 грн).

Посилання позивача на пропуск відповідачем строків накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого у ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є недоречним, оскільки на штрафні санкції, передбачені Законом України  від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, сфера правового регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення не поширюється.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання недійсними податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № (яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в розмірі 21597 грн - основного платежу та 4319 грн -штрафних(фінансових) санкцій, усього 25916 грн) та податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № (яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 16798 грн –основного платежу та 8399 грн- штрафних(фінансових) санкцій, усього 25197 грн) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 27.10.2006 року №/0 (яким позивачу визначено суму податкового зобов”язання за платежем комунальний податок в розмірі 170 грн-штрафних(фінансових) санкцій) суд відмовляє.

Судові витрати в розмірі 3 грн 40 коп судового збору розподіляються згідно з ч.3 ст.94 КАС України відповідно до задоволених позовних вимог, які носять немайновий характер (2 грн 27 коп присуджується позивачу з державного бюджету України, 1 грн. 13 коп. покладається на позивача), решта суми судового збору може бути повернута в порядку ч.2 ст.89 КАС України за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.06.2006 року № та від 14.06.2006 року  № .

3.          В  задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства  „Стратос - Захід” (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Богдана Хмельницького, 49, ідентифікаційний ) 2 грн 27 коп - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.