ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2007 р.                                                            Справа № 29/637-07

вх. № 12390/5-29

Суддя господарського суду Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Мазур Т.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шейн С.І.  відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом

Комунарська сільська рада с. Комунар

до  ТОВ "Виробничо-торгівельне підприємство "ВТП", м. Х-в

про припинення права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить припинити правопостійного користування  відповідача земельною ділянкою загальною площею 0,66 га, розташованою в с. Комунар Харківського району Харківської області по вул. Безлюдівській, 3. В обґрунтування позовних вимог  посилається на те, що   зазначена земельна ділянка, надана відповідачеві у  постійне користування  для будівництва  виробничої бази, використовується не за цільовим призначенням, що є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку. В судовому засіданні  представник позивача позов підтримав повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом докази не надав. За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами у порядку передбаченому ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом було встановлено наступне.

Рішенням ІV сесії ХХІІ скликання  Комунарської ради народних депутатів №76   виділено відповідачеві в постійне користування земельну ділянку площею 0,66 га  під будівництво виробничої бази.

Відповідно до цього рішення 10.07.1995р. відповідачеві видано державний акт  на право постійного користування землею серії ХР-25-89-1083  реєстр. №3.

Відповідно до п. „ґ” ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до п. „а” ч.1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання    земельної ділянки  не за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” невиконання вимог   щодо   використання  земель  за  цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обгрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки,  яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому  при  передачі земельної  ділянки  у  власність  чи наданні  в  користування,  в  тому  числі  в оренду,  а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень).

В позовній заяві  позивач  посилається на те, що  спірна земельна ділянка  площею 0,66 га частково використовується під городи, не огороджена, не благоустроєна, вільна від забудови,  тобто використовується відповідачем не за цільовим призначенням.

Проте з наданого представником відповідача акту  обстеження земельної ділянки вбачається, що   25.09.2007р.  сторонами  комісійно  була обстежена  спірна  земельна  ділянка, встановлено, що ділянка огороджена, в межах огорожі сільхознасаджень немає, ділянка охороняється і біля огорожі розташоване  приміщення для охорони; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не виявлено.

Зазначені в акті обставини підтверджуються також наданими  відповідачем фототаблицями, з яких наочно видно огорожу земельної ділянки,  вагончик охорони із відповідною табличкою,  будівельні матеріали, складовані на земельній ділянці.

З правовстановлюючих документі на  спірну земельну ділянку (рішення позивача,  державного акту) вбачається, що земельна ділянка надана  відповідачеві для будівництва об’єктів містобудування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України „Про основи містобудування”  забудова земельних ділянок,  що надаються для містобудівних потреб,  здійснюється  після  виникнення  права власності чи права користування  земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.  Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом,    будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

З наданого містобудівного обґрунтування,  погодженого Харківською районною державною адміністрацією,  вбачається, що  відповідач має намір здійснювати  на  спірній земельній ділянці будівництво об'єктів містобудування у порядку, встановленому  законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 14  ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій” фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво  об'єктів містобудування на земельних ділянках,  що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад,  Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок  виконання  будівельних  робіт  без одержання відповідного дозволу місцевої  інспекції  державного  архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином суд робить висновок, що відповідач приступив до використання спірної земельної ділянки з  ціллю, для якої ця ділянка надавалася – будівництво об’єктів містобудування,  та  враховуючи відсутність  встановлених обмежень щодо строків будівництва може  на власний розсуд  користуватися  передбаченим ст.  22 Закону України „Про основи містобудування” правом користувача земельної  ділянки на  її забудову.   З огляду на це, а також необхідність дотримання  відповідачем усіх приписів законодавства  та нормативних актів при здійсненні будівництва, отримання відповідних дозволів, відсутність закінченого будівництвом та прийнятого до експлуатації об’єкту на спірній земельній ділянці не свідчить про її нецільове  використання.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України  кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів  використання  спірної земельної ділянки для цілей інших, ніж  ті, для яких вона надавалася у користування відповідачеві, позивачем суду не надано,  твердження позивача про нецільове використання земельної ділянки  спростовується доказами у справі, зокрема актом  обстеження  від 25.09.2007р.

Таким чином, суд не вбачає передбачених ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” умов для визнання  дій  відповідача  щодо спірної земельної ділянки  такими,  що порушують вимоги законодавства про цільове використання  земель.

За таких обставин суд встановив, що  відповідач  користується  земельною  ділянкою загальною площею 0,66 га, розташованою в с. Комунар Харківського району Харківської області по вул. Безлюдівській, 3,  відповідно до  цільового призначення, порушень земельного законодавства щодо цільового використання земель не виявлено та передбачених ст.ст. 141,143 ЗК України  підстав для  примусового вилучення  цієї земельної ділянки з  постійного користування  ТОВ „Виробничо-торгівельне підприємство „ВТП”  немає.

Враховуючи викладене вище, суд, визнав позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                            Тихий П.В.