ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

справа №

За позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до відповідачів Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради

Севастопольської
міської Ради

про припинення
права відповідача на 13/25 частин в спільному майні та визнання  права власності на цю долю в об'єкті
нерухомості - вбудованому нежитловому приміщені розташованому за адресою
АДРЕСА_1за позивачем.

Суддя
Рибіна  С.А.

представники сторін:

позивач
-ОСОБА_2, довіреність ВЕК №  799282 від
05.07.07;

відповідач - Сарахман С.О., довіреність
№  б/н від 15.08.07,

відповідач - не
з'явився.

Суть спору:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1(далі - позивач)  звернувся до
господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до  Фонду комунального майна Севастопольської
міської Ради, Севастопольської міської Ради (далі - відповідачі) про припинення
права комунальної власності на 13/25 частин в спільному майні та  визнання
права власності на цю долю в об'єкті нерухомості вбудованому нежитловому
приміщені розташованому за адресою АДРЕСА_1за позивачем.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що згідно  ст. 365 Цивільного
кодексу Україні  він має переважне право
на придбання частки у спільному майні. Враховуючи відмову відповідача
реалізувати йому решту спільного майна, позивач вважає що  це право власності відповідача може бути
припинено за рішенням суду.

Відповідно до відзиву на позовну
заяву /а.с. 92/ Відповідач (Фонд комунального майна Севастопольської міської
Ради) проти задоволення позову заперечує, вважає  що право примусового припинення права
власності на частку майна виникає тільки
за сукупністю вимог зазначених у ст. 365 Цивільного кодексу Україні, а
позивач посилається тільки на то що припинення права на 13/25 частин в
спільному майні не задасть істотної шкоди інтересам орендаря, інші вимоги стати
365 Цивільного кодексу Україні позивач оставляє без уваги. При цьому відповідач
посилається на відсутність у власника (Севастопольської міської Раді) бажання
щодо реалізації його майна.

Другий відповідач (Севастопольська
міська Рада) явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив,
про причину  своєї неявки суду не
повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно.

Згідно  ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України в судовому засіданні представникам позивача та
відповідача  роз'яснені процесуальні
права та обов'язки.

За клопотанням позивача та
відповідача, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону
України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі надавалися
ними російською мовою.

Вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2006 Позивач купив у
ОСОБА_212/25  часток вбудованих
нежитлових приміщень, загальною площею 195,00 кв м, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1, та належали ОСОБА_2 на праві власності.

01.03.2007 Позивач письмово
звернувся до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради  с
проханням продати йому частку у спільному майні, яка залишилась за
комунальної власністю.

20.03.2007 Відповідач (Фонд
комунального майна Севастопольської міської Ради) надав письмову відповідь на
звернення позивача у якої відмовив позивачу у продажі частини у спільному
майні,  посилаючись на то, що продаж
частки є   правом відповідача, а не його
обов'язком, в теперішній час дане приміщення передано в оренду до УГППС
«Укрпошта»  за договором № 366-05 від
07.10.05., тому продаж частки у  спільній
власності він не вважає можливою.

Позивач не погодився тому звернувся
з даним позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 Перехідних положень
Цивільного кодексу Україні, суд встановив, що майно нежитлове приміщення
належить на праві спільної часткової власності двом особам: ОСОБА_1(12/25
часток) та територіальній громаді в особі Севастопольської міської Ради (13/25
часток). Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради делеговані
повноваження щодо управління майном, яке відносіться до комунальної власності.

Відповідно до ст.  362 Цивільного кодексу Україні  у разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на
її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.

Відповідно до ст.  365 Цивільного кодексу Україні  право особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Позивач зазначив у позові, що одною
з вимог для припинення права особі на частку у спільному майні, є те що таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його
сім'ї, а в даному випадку орендарю, але не надав ніяких доказів наявності інших
вимог вказаних в ст.  365 Цивільного
кодексу Україні.

Зі змісту статті 365 Цивільного
кодексу Україні не випливає можливість альтернативного застосування
встановлених статтею підстав.

Згідно ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надані суду докази,
які підтверджують наявність інших ознак, необхідних для припинення права
власності в примусовому порядку та не обґрунтована можливість такого припинення
без їх наявності.

Не може бути прийнятий судом довід
позивача про те, що  спірне майно займає
незначне місто в масі комунального майна, яке знаходиться у розпорядженні
відповідача, з тих підстав що, у позові ОСОБА_1просить припинити право
власності на конкретний об'єкт, с конкретною площею, за конкретною адресою, а
саме на 13/25 частин в  об'єкті
нерухомості -вбудованому нежитловому приміщені розташованому за адресою
АДРЕСА_1 Доля відповідача в даному об'єкті
перевищує 50% від всього спільного майна, що протирічить п. 1 ч. 1
ст.  365 Цивільного кодексу Україні.

Суд вважає не  належнім доказом  вартості спірного майна, суму вказану у
звіті  експерта ОСОБА_3 від
02.08.2007   про незалежну оцінку
спільного майна з тих підстав, що оцінка була проведена для визначення розміру
орендної платі, а не для встановлення вартості об'єкту прі відчуженні.

Крім того, суд зазначає, що договір
купівлі-продажу 12/25  часток вбудованих
нежилих приміщень, загально площею 195,00 в м, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 від 10.11.2006 був укладеній між громадянами  ОСОБА_2та ОСОБА_1, майно зареєстровано на
праві власності за громадянином ОСОБА_1, в той час як до відповідача
(Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради) та суду звернувся  Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного, суд
визнає вимоги позивача такими, що задоволенню
не підлягають.

Керуючись статтями 49, 82,
84-85   Господарського процесуального
кодексу України суд

В И Р І Ш И В
:

У позові відмовити.

Суддя
С.А. Рибіна

Рішення оформлено та підписано  відповідно до вимог

ст. 84 Господарського процесуального кодексу
України  13.11.2007