Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18»грудня 2007 року                                                   Cправа № Б-48/08-04

Колегія суддів суду у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Істоміної О.А., Кравець Т.В.

при секретарі Кобзєвій Л.О.

за участю представників сторін:

розпорядника майна –Шапілова С.А., ліцензія АВ№081149 від 24.07.06 р. (копія у справі)

кредитора Державного комітету України з державного матеріального резерву –Висотенко І.М., дов.№2/7850 від 05.12.07 р. (копія у справі)

боржника   –Барішевського О.В., дов.№72 від 08.02.07 р. (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Куп'янський цукровий завод" (вх. № 3573Х/2-5)

на ухвалу  господарського суду Харківської області від 16 листопада 2007 року по справі  № Б-48/08-04

за заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест", смт. Чапаєво Кегичівського район Харківська область

до Відкритого акціонерного товариства  "Куп'янський цукровий завод", м. Куп'янськ Харківської області

про визнання банкрутом, -

встановила:

У січні 2005 року Державний комітет України  з  державного матеріального резерву в порядку статті 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” звернувся до господарського суду Харківської області з заявою з грошовими вимогами до боржника на  загальну суму   2760028,53 грн. (том 8 аркуші справи 2-5).

Згідно повідомлення № 25/03/48/04 від 20 січня 2005 року розпорядника майна та боржника про результати розгляду вимог кредитора вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву  не  визнано у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 червня 2006 року по справі № Б-48/08-04 грошові вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву у сумі 2760028,53 грн. було відхилено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 березня 2007 року касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2006 року та  ухвалу господарського суду Харківської області від 07 червня 2006 року про відхилення грошових вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву в сумі 2760028,53 грн. у справі №Б-48/08-04 –скасовано. Справу передано на новий  розгляд  до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 листопада 2007 року (суддя Міньковський С.В.) визнано грошові вимоги кредитора частково в сумі боргу 2620103,73 грн., яку включено до реєстру вимог кредиторів боржника в четверту чергу. В решті включення грошових вимог кредитора до реєстру вимог кредиторів боржника в сумі 139924,80 грн. відмовлено.

Боржник, Відкрите акціонерне товариство "Куп'янський цукровий завод", з ухвалою господарського суду від 16 листопада 2007 року не згодний, надіслав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, грошові вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву відхилити в повному обсязі. При цьому, боржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з‘ясуванння та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Кредитор, Державний комітет України з державного матеріального резерву, відзиву на апеляційну скаргу не надав, проте під час судового засідання його представник зазначив, що ухвалу господарського суду Харківської області від 16 листопада 2007 року вважає законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Перевіривши в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, повноту встановлення обставин справи і докази по справі на їх підтвердження та їх юридичну оцінку судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між боржником та кредитором було укладено договори про взаємні поставки № 61 від 16 вересня 1998 року, № 270 від 20 жовтня 1998 року, № 273 від 20 жовтня 1998 року.

Відповідно до договорів № 61 та № 270 кредитор фактично відпустив з комбінатів системи  держрезерву  „Буддеталь”, „Зірка”, „Планета” з державного  резерву України боржнику дизельне пальне у загальної у кількості 1566,669т., автобензин  А-76 у  загальної кількості 857,420 тонн. Факт відпуску та отримання товарно-матеріальних цінностей боржником підтверджується матеріалами заяви, наданими кредитором копіями накладних на відпуск (наряд по формі Р-22 згідно з інструкцією по бухгалтерському обліку, затвердженого наказом керівника організації п/я А-1442 № 204), квитанціями про приймання вантажу, відомостями подання та прийняття вагонів, що знаходяться в матеріалах справи. Боржник згідно договорів № 61 та  № 270 зобов’язався повернути до державного резерву цукор - пісок, виходячи із вартості поставленого палива до вартості цукру разом з мішкотарою із наступним співвідношенням: цукор до дизпалива – 1:1,8 , цукор до авто бензину - 1:1,6. Згідно акту звірки від 16 грудня 1999 року, що підписаний сторонами і, який  був  складений на виконання Постанови Верховної ради України від 11 вересня 1998 року №102-XIV, борг боржника перед кредитором за отримане дизельне пальне, автобензин А-76 -  відсутній (том 8 аркуш справи 16). Факт відсутності  заборгованості по договорам № 61 та  № 270  кредитором та боржником ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не оспорювався.

20 жовтня 1998 року між кредитором та боржником був укладений договір № 273, відповідно до пункту 2.1. якого кредитор здійснює відпуск боржнику мазуту топкового (марки М-100 у кількості 1762,079т. та марки М-40  у кількості 266,177т.). Всього  у кількості 2028,256т., про що свідчить наряд Держкомрезерву № 2-7/178м від 30 жовтня 1998 року за формою Р-28а та  пункт 2.2. договору № 273 (том 8 аркуші справи 12 - 15).

Частина 2 статті 12 Закону „Про державний матеріальний резерв”   передбачено, що відпуск матеріальних цінностей з державного резерву здійснюється: у зв’язку з їх освіженням (поновленням) і заміною; у порядку тимчасового позичання; у порядку розбронювання; для надання гуманітарної допомоги; для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; у разі настання особливого періоду.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної з наступних підстав.

По-перше, стосовно визнання судом першої інстанції грошових вимог кредитора, Держкомрезерву, у розмірі 980516,40 грн., що ґрунтуються на зобов'язаннях боржника –Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" по договору № 273 від 20 жовтня 1998 року слід зазначити наступне.

Як вже зазначалося раніше, відповідно договору № 273 кредитор зобов'язався відпустити боржнику із державного резерву топковий мазут на безоплатній основі у кількості 2028,256 тонн. Боржник, в свою чергу, зобов'язався здійснити до державного резерву поставку цукру в кількості 507,1 тонн в нових джутових мішках з поліетиленовими вкладишами, або сплатити вартість отриманих нафтопродуктів до 01 грудня 1998 року за цінами, діючими на момент повернення, узгодженими Комітетом –Держкомрезервом, про що свідчать пункти 2.1, 4.2 договору.

Кредитор, спираючись на умови договору № 273, обрахував свої грошові вимоги до боржника виходячи із цін на цукор згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 142 "Про деякі питання державного регулювання виробництва і реалізації цукру", тобто за основу при обрахуванні було взято мінімальну ціну на цукор у розмірі - 2 370,00грн. за 1 тонну з урахуванням податку на додану вартість.

Кількість цукру –472,76 тонн, належного до поставки до Держкомрезерву було встановлено на підставі акту звірки від 16 грудня 1999 року.

Вартість цукру, належного до поставки відповідно договору № 273, кредитором визначено у розмірі 1120441,20 грн. (472,76 тонн х 2370,00 грн./тонну).

Борг Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" перед кредитором за отриманий топковий мазут місцевим судом визнано частково у кількості 413,720 тонн цукру на суму 980516,40 грн., на підставі постанови Кабінету Міністрів України №142 від 15 лютого 2002 року.

Але, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що не можливо обрахування грошових вимог за цим договором, виходячи із цін на цукор згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 142 "Про деякі питання державного регулювання виробництва і реалізації цукру", оскільки сторонами по договору № 273 від 20 жовтня 1998 року було встановлено інший розрахунок.

Так, згідно умов договору № 273 Відкрите акціонерне товариство ''Куп’янський цукровий комбінат" зобов’язувався розрахуватися з кредитором цукром - піском, або сплатити вартість отриманих нафтопродуктів, саме нафтопродуктів, обрахованих за цінами, діючими на момент повернення та узгодженими комітетом, а не належного до поставки цукру - піску, як це вважає кредитор та суд першої інстанції (пункт 4.2. договору).

Узгоджень щодо цін на нафтопродукти Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" з Державним комітетом України з державного матеріального резерву не оформляв.

Крім того, не було внесено змін до умов договору № 273 від 20 жовтня 1998 року, якими б було передбачено зобов'язання боржника сплатити вартість належного до поставки цукру за цінами діючими на момент повернення.

Відповідно статті 161 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року   зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлені строки згідно з вказівками закону, актами планування договору. Статтею 162 цього ж Закону передбачено, що одностороння зміна умов договору не допускається.

Таким чином, господарським судом першої інстанції, при визнанні грошових вимог, що визначені шляхом перерахунку вартості належного до поставки цукру-піску по договору № 273 за цінами на момент повернення, порушено статті 161, 162 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), які діяли на час виконання та укладання договору.

По-друге, стосовно наряду № 2-7/178м від 30 жовтня 1998 року, на який посилається кредитор в підтвердження факту приймання від Держкомрезерву мазуту топкового, слід зазначити нижченаведене.

В своїй апеляційній скарзі боржник зазначає, що з даним документом керівництво Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" мало змогу ознайомитися тільки після спрямування його копії Держкомрезервом до боржника разом із заявою про визнання кредитором у справі про банкрутство (вих. № 2/170 від 13 січня 2005 року).

Тобто, до цього часу Відкрите акціонерне товариство "Куп’янський цукровий комбінат" не було належним чином повідомлено про відпуск із державного резерву мазуту топкового в кількості, передбаченій вищевказаним нарядом. З цієї ж причини не було права у боржника вказаним мазутом якимось чином розпорядитися.

Крім того, з боку кредитора не представлено до суду доказів спрямування до боржника наряду № 2-7/178м від 30 жовтня 1998 року, не представлено документів, які б свідчили, що даний наряд керівництво Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" отримувало або якимось чином було з ним ознайомлено.

Акт звірки від 16 грудня 1999 року, на який посилається кредитор, не підтверджує факту відпуску та приймання з держкомрезерву мазуту топкового, оскільки з його тексту не зрозуміло згідно якого саме договору цей акт складено.

Також, у наряді № 2-7/178м від 30 жовтня 1998 року не зроблено жодного посилання на договір № 273, згідно якого передбачалась поставка мазуту, тому не можна пов’язувати викладене в ньому із зобов'язаннями боржника, передбаченими договором про взаємні поставки № 273 від 20 жовтня 1998 року.

По-третє, в оскаржуваній ухвалі господарський суд визнав грошові вимоги Держкомрезерву в розмірі 1639587,33грн., які ґрунтуються на зобов'язаннях боржника по договору № 79-8/96 від 26 березня 1996 року про відпуск матеріальних цінностей з державного резерву в порядку запозичення з перервою в часі та додатку до нього № 1/95 від 27 квітня 1997 року, згідно умов якого "Комітет" - Державний комітет України з державного матеріального резерву зобов'язується відпустити в порядку запозичення у першому кварталі 1996 року 1070,0 тонн цукру - піску з держрезерву без оплати, а "Підприємство" –Відкрите акціонерне товариство "Куп’янський цукровий комбінат" зобов'язується повернути "Комітету" до 01 листопада 1997 року запозичену кількість цукру 1070 тонн, яка по якості, тарі відповідає ГОСТу 21-94 з сертифікатом відповідності або сплатити його вартість по цінам на момент повернення та додатково повернути, починаючи з 01 січня 1997 року, щомісяця 2% від кількості відпущеного цукру в порядку запозичення.

Пунктом 2.1 договору № 79-8/96 передбачено, що "Комітет" після підписання договору надсилає цукровому заводу наряд на відпуск зазначеної кількості цукру-піску. Оприходування цукру-піску оформляється приймальним актом по формі № Р-16, один примірник якого з відміткою "В рахунок розпорядження Кабінету Міністрів України №113 - р" подається держкомрезерву до 31 грудня 1996 року (пункт 2.3. договору №79-8/96).

Кредитор, Держкомрезерв в підтвердження грошових вимог, що випливають із зобов'язань боржника по договору №79-8/96 від 26 березня 1996 року, представив до суду першої інстанції акт звірки від 16 грудня 1999 року, акт №1 за формою Р-16, датований жовтнем 1995 року, акт № 1 за формою Р-17 про освіження товарів (матеріалів) першої групи від листопада 1995 року та листи, які свідчать про переміщення боржником цукру до підприємств системи державного резерву.

Проте, на думку суду апеляційної жоден з представлених з боку кредитора документів не підтверджує грошові вимоги в розмірі 1639 587,33грн., в зв’язку з нижченаведеним.

Так, в акті звірки від 16 грудня 1999 року не вказано, що заборгованість боржника перед кредитором виникла саме по договору № 29-8/96 від 26 березня 1996 року, акт не підтверджує факту відпуску та приймання боржником цукру-піску по вищевказаному договору.

В акті №1 за формою Р-16 не вказано згідно якого саме договору боржнику передавався цукор-пісок та мішки. Вимоги кредитора ґрунтуються на зобов'язаннях, що випливають з умов договору №79-8/96 від 26 березня 1996 року про відпуск матеріальних цінностей в порядку запозичення з перервою у часі. Згаданий вище договір датовано 26 березня 1996 року та зобов'язання за ним повинні були виконуватися відповідно не раніше 1996 року. Акт №1 складено ще до існування вказаного вище договору і тому ніякого відношення викладене в ньому правовідносин, передбачених договором, не стосується.

Кількість цукру, що передбачалась до поставки відповідно договору, становить 1070 тонн, на відміну від кількості цукру-піску, вказаної у акті №1 (2971 тонн), кількість товару, передбаченого до поставки відповідно договору №79-8/96 від 26 березня 1996 року майже у три рази менше.

Акт №1 про освіження товарів (матеріалів) першої групи за формою Р-17, датований листопадом 1995 року, також не є доказом фактичної поставки на користь Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" товарно-матеріальних коштовностей. Цукор-пісок, про який йдеться мова у згаданому акті, був спрямований власне цукрокомбінатом на освіження. До того ж складено акт №1 ще до підписання між: боржником та кредитором договору №79-8/96 від 26 березня 1996 року про відпуск матеріальних цінностей в порядку запозичення з перервою у часі. Листи боржника про переміщення цукру до підприємств системи державного резерву також: не підтверджують факту оприходування цукру з Держкомрезерву по договору №79-8/96.

Вони не мають посилання на вказаний вище договір і тим більше самим договором не передбачена поставка цукру підприємствам системи держкомрезерву - комбінатам "Новий", "Колос", "Салют".

Також, в своїй апеляційній скарзі боржник зазначає, що про існування телеграми Держкомрезерву України від 26 березня 1996 року про надання дозволу на відпуск 1070 тонн цукру з державного резерву керівництво Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" дізналось тільки під час розгляду в суді грошових вимог кредитора - Держкомрезерву. До цього часу ВАТ "Куп’янський цукровий комбінат" не було належним чином повідомлено про відпуск із державного резерву цукру-піску в кількості, передбаченій вищевказаною телеграмою. З цієї ж причини не було права у боржника вказаним цукром якимось чином розпорядитися.

Як вже зазначалось, кредитор відповідно пункту 2.1. договору №79-8/96 повинен був надіслати до боржнику саме наряд на відпуск зазначеної у договорі кількості цукру-піску, а не телеграму, як вважає кредитор.

З боку кредитора ані в господарський суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції не представлено доказів спрямування до боржника наряду на відпуск, не представлено документів, які б свідчили, що даний наряд та телеграму керівництво Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат" отримувало або якимось чином було з ними ознайомлено.

Документи, представлені з боку кредитора в підтвердження грошових вимог, не містять в собі жодного посилання на договір №79-8/96, згідно якого передбачалась поставка цукру-піску, тому не можна пов’язувати викладене в них із зобов'язаннями боржника, передбаченими договором про відпуск матеріальних цінностей з державного резерву в порядку запозичення з перервою в часі № 79-8/96 від 26 березня 1996 року.

Також відрізняються обсяги цукру (640,909 тонн), які вказані у акті звірки від 16 грудня 1999 року та вартість яких покладено до розрахунку грошових вимог від обсягів цукру (1070 тонн), що вказані в договорі №79-8/96 та телеграмі від 26 березня 1996 року.

Акти за формою Р-16, що представлені з боку кредитора, свідчать про перебування на час їх складання на відповідальному зберіганні у боржника певних матеріальних цінностей, що належать державі. Боржнику у власність не передавались жодні з перелічених у вказаних вище документах товари та Відкрите акціонерне товариство "Куп’янський цукровий комбінат" не було належним чином повідомлено про відпуск жодного з цих матеріальних цінностей на власну користь. Тим більше немає зв’язку між документами, які свідчать про перебування товару на відповідальному зберіганні та договорами, які встановлюють умови розрахунку за відпущені з держкомрезерву матеріальні цінності (мазут топковий, цукор-пісок), при тому що відпуск та приймання цих цінностей з держрезерву не підтверджено належними доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодекс України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, грошові вимоги кредитора у розмірі 2620103,73 грн., що витікають з умов договору про взаємні поставки № 273 від 20 жовтні 1998 року та договору про відпуск матеріальних цінностей з державного резерву в порядку запозичення з перервою в часі №79-8/96 від 26 березня 1996 року не підтверджені належними доказами і не обґрунтовані.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає ухвалу господарського суду Харківської області від 16 листопаді 2007 року такою, що прийнята при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, в зв’язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, 103 пунктом 2, статтею 104 пунктами 1, 4, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Куп’янський цукровий комбінат"  задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 16 листопада 2007 року по справі № Б-48/08-04 скасувати та прийняти нову.

У задоволення грошових вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву відмовити.

Справу № Б-48/08-04 направити для подальшого розгляду до господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя                                                                В.Ф. Олійник

суддя                                                                О.А. Істоміна

суддя                                                                 Т.В. Кравець