ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.12.2007
Справа №2-27/1252-2007А

За позовом ТОВ «Путіна», м. Керч, вул.. Гайдара, 9.

До відповідача: ДПІ в м. Керч, м. Керч, вул.. Борзенко, 40.

Про визнання нечинним  податкового повідомлення – рішення.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –    Васильєв В. О., директор,  паспорт ЕЕ 476585.

Від відповідача –    не з’явився.

Сутність спору:          Позивач звернувся  до господарського суду АРК   із позовною заявою до ДПІ в м. Керч   про визнання недійсним  податкового повідомлення -  рішення Державної Податкової Інспекції в м. Керч  № /0 від 22.11.2006 р.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що він є сільськогосподарським виробником у розумінні п. 11.20 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» і мав законне право  на застосування пільги по оподаткуванню відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі викладеного,  просить позов задовольнити.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що  позивач мав би право на застосування в своєї діяльності спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість  відповідно до п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо здійснював би повний цикл  операцій, тобто займався розведенням, вирощуванням товарної риби, переробкою та збутом власної рибної продукції. Вказана позиція визначена в листі ДПА України №17952/7/16-1417 від 27.09.2006 р. Однак в зв’язку з  тим,  що позивач здійснював лише вилов та реалізацію рибної продукції, а не повний цикл операцій, то він не мав  права застосовувати пільгу передбачену  п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що для з’ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання та  призначити  по справі судово – бухгалтерської  експертизи, яку доручив ТОВ “Кримське експертне бюро”, про що було винесено ухвалу ГС АР Крим від 22.03.2007 р. по справі №2-19/1252 – 2007А.

Відповідно до резолюції голови ГС АР Крим Луцяк М. І.,  в зв’язку з закінченням повноважень судді ГС АР Крим Мокрушина В. І., справу було передано на розгляд судді ГС АР Крим Воронцової Н. В. з привласненням їй №2-27/1252 – 2007А.

Від експертної установи  матеріли справи були повернені з висновком №55/05 судово – бухгалтерської  експертизи.

При таких обставинах, суд ухвалою від 23.11.2007 р. провадження по справі поновив.

Позивач позовні вимоги в судовому засіданні підтримав у повному обсязі. Також усно уточнив позовні вимоги та просить суд визнати нечинним податкове повідомлення -  рішення Державної Податкової Інспекції в м. Керч  № /0 від 22.11.2006 р.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, витребуваних судом документів не представив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача,  суд   -

В С Т А Н О В И В :

20.11.2006 р.  ДПІ в м. Керч  було проведено документальну  невиїзну ( камеральну )  перевірку податкової декларації з податку на додану вартість  позивача.

По результатам перевірки було складено акт №921/15-2/24865035 від 20.11.2006 р.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем було винесено податкове повідомлення – рішення  № /0 від 22.11.2006 р., відповідно до якого у відношенні позивача було визначено податкове забовязання по податку на додану вартість у розмірі 1701,00 грн., з якого 1620 грн. за основним платежем та 81 грн. штрафних санкцій.

Доказів того, що вказане податкове повідомлення – рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку, у відповідності до ст. 5 Закону України  Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», суду не надано.

При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

В ході проведення перевірки було досліджено податкову декларацію позивача по ПДВ,  поданої за вересень 2006 р. ( дата реєстрації у податковому органі 20.10.2006 р. вх. № 33635 ),  податкову декларацію по ПДВ ( скороченої за вересень 2006 р. ( дата реєстрації у податковому органі 20.10.2006 р. вх. №33637 ).

Перевіркою  було встановлено,  що розмір податку, зазначеного платником у декларації є меншим, ніж визначено за результатами документальної невиїзної ( камеральної ) перевірки, оскільки при заповненні податкової декларації платником податку необґрунтовано використано   п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до вимог вказаної норми позивачем було подано до відповідача скорочену декларацію по ПДВ за вересень 2006 р. У вказаній декларації задекларовано сума продажу товарів ( робіт, послуг ) у розмірі 40701 грн., ПДВ з  урахуванням коригування у розмірі 8245 грн. Сума придбання товарів ( робіт, послуг ) становить по декларації 33124 грн., ПДВ у розмірі 6625,00 грн.

Таким чином, різниця між сумою податкового забовязання та сумою податкового кредиту має позитивне значення  та становить,  за думкою перевіряючих, 1620,00 грн.

Таким чином, за висновком відповідача,  позивач порушив п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»,  що привело до несплати до бюджету суми ПДВ у розмірі 1620,00 грн.

Відповідно до п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» до 1 січня 2008 року зупинено  дію  пункту  7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього  Закону  в  частині  сплати  до  бюджету  податку  на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва,   включаючи  продукцію  (крім  підакцизних  товарів), виготовлену     на     давальницьких     умовах     із власної сільськогосподарської  сировини,  за  винятком операцій з поставки переробним   підприємствам   молока   та  м'яса  живою  вагою,  що здійснюються  сільськогосподарськими  товаровиробниками  незалежно від  організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана  від  поставки  сільськогосподарської  продукції власного виробництва  та  продуктів  її  переробки  за  попередній  звітний (податковий)  рік,  становить не менше 50 відсотків загальної суми валового  доходу  підприємства.

Постановою КМУ від 26.02.1999 р. №271 було затверджено «Порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва,          включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини».

Відповідно до п. 1 вказаного Положення цим   Порядком   визначається   механізм   акумуляції   та використання коштів податку на додану вартість,  що не  підлягають сплаті   до   бюджету,  які  нараховуються  сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку  на  додану  вартість  щодо операцій  з продажу товарів (робіт,  послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім  підакцизних  товарів),  виготовлену  на давальницьких  умовах  із  власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока  та  м'яса живою вагою.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення дія  цього  Порядку  поширюється  на сільськогосподарських товаровиробників незалежно  від  організаційно-правової  форми  та форми власності, котрі зареєстровані як платники податку на додану вартість і одержали від  продажу  сільськогосподарської  продукції власного  виробництва  та  продуктів  її  переробки  за попередній звітний  (податковий)  рік  суму,   що   становить   не   менш  як 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Розпорядження КМУ від 10.05.1999 р. №391 – р визначено, що до осіб, які здійснюють свою діяльність в галузі сільськогосподарського виробництва, віднесено рибницькі   та   рибальські,   включаючи риболовецькі,   господарства,   що  займаються  риборозведенням, вирощуванням товарної риби,  виловом, переробкою та збутом власної рибопродукції (незалежно від організаційно-правових форм).

Відповідно до п. 2.2 Статуту позивача він займається промисловим рибальство відповідно до лімітів,  встановлених Департаментом рибного  господарства України.

Свою діяльність підприємство веде згідно з правилами введення рибного господарства та правил рибальства, затвердженого постановою КМУ від 28.09.1996 р. №1192.

Відповідно до довідці Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, наявної в матеріалах справи,  за позивачем закріплено код КВЕД 05.01.0 – вилов риби у внутрішніх водоймах. морях та океанах. Цей код включає діяльність суден та берегових рибозаводів, які займаються одночасно виловом риби, її переробки та виготовлення консервів.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільськогосподарського господарства дна період з 2001 – 2004 р. р.» ( що є чинним і на даний час ) сільськогосподарський товаровиробник - фізична  або  юридична особа, яка    займається   виробництвом   сільськогосподарської продукції,   переробкою   власновиробленої   сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Також відповідно до п. 2.15 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства на Україні» сільгосппродукцією вважаються товари, що підпадають під визначення 1-24 груп УКТ ВЕД. Згідно до Митного тарифу України у групу 03 входять риба та ракоподібні,  малюски та інші водні безхребетні.

Під кодами 05.00.1 – 05.00.42 визначена продукція рибного господарства. Риба свіжа та охолоджена відповідає коду 05.00.12, в цю категорію входе і риба морського промислу, виробництвом та переробкою якої займається позивач по справі.

З вказаного можливо зробити однозначний висновок про те,  що позивач по справі є   сільськогосподарським товаровиробником.

Відповідно до висновку №55/07 судово – бухгалтерської експертизи від 16.11.2007 р. вбачається. що висновки про донарахування ПДВ в сумі 1620 грн., викладені в акті перевірки №921/15-2/24865035 від 20.11.2006 р. документами бухгалтерського і податкового обліку ТОВ «Путіна» не підтверджуються.

Відповідач вказує на той факт, що позивачем  здійснюються не  всі стадії рибництва – від риборозведення та вирощування та вилову і продажу.

Однак у Розпорядженні   КМУ від 10.05.1999 р. №391 – р прямо не вказано,  що  сільськогосподарський товаровиробник  повинен саме виконувати всі стадії рибництва. До того ж  сам факт включення  рибальських господарств до осіб, які здійснюють свою діяльність в галузі сільськогосподарського виробництва свідчить про те, що законодавець мав на увазі класичне рибальство, що відноситься до сільгоспвиробництва без яких – небудь застережень.

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку залишок податкових  зобов'язань  відповідно  до  декларації з податку на  додану  вартість  з  реалізованої  продукції,  товарів (робіт,  послуг)  власного виробництва,  включаючи продукцію (крім підакцизних  товарів),  виготовлену  на  давальницьких  умовах  із власної  сільськогосподарської  сировини,  тобто різниця між сумою податку  на  додану  вартість,  одержаною   сільськогосподарськими товаровиробниками   від  покупців,  та  сумою  податку  на  додану вартість,   сплаченою   ними    постачальникам,    перераховується сільськогосподарськими  товаровиробниками  з  поточного рахунка на окремий рахунок у  терміни,  передбачені  для  перерахування  суми податку  на додану вартість до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок  зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за  цільовим  призначенням,  і  підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Кошти,   перераховані         сільськогосподарськими товаровиробниками  на  окремий рахунок,  використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого  призначення. У  разі  нецільового  використання  кошти стягуються до державного бюджету в безспірному порядку.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на листи ДПА України, однак вказані листи носять рекомендательний характер,  і не є обов’язковими для суду.

Відповідно до п. п. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України  Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону,  або коли  норми  різних  законів  чи різних    нормативно-правових   актів   припускають   неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників  податків  або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як  платника  податків,  так  і  контролюючого  органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ У  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;  2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;  10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАСУ суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи є     найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду  всі матеріали, які свідчать про його правомірні  дії

Відповідач правомірність винесення спірних  податкових повідомлень – рішень належним чином не довів.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна   частина   постанови   суду   про   визнання нормативно-правового акта незаконним або таким,  що не  відповідає правовому акту вищої юридичної сили,  і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що  опублікуванню належить постанова суду,  яка виноситься по справі,  результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі  зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного  спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

При таких обставинах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3, 40  грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України, а зайво сплачена сума у розмірі 98,60 грн. підлягає поверненню  з бюджету на підставі виконавчого листа ГС АР Крим.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 17.12.2007.

Постанову у повному обсязі складено 21.12.2007 р.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним   податкове повідомлення -  рішення Державної Податкової Інспекції в м. Керч  № /0 від 22.11.2006 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405) на користь товариства з обмеженою відповідальністю  «Путіна», м. Керч, вул.. Гайдара, 9, ( ЗКПО 24865035, р/р 7001 в Головному Керченському відділенні КРУ ЗАТ «Приватбанк», МФО 384436 )   3,40 грн. державного мита.

4. Повернути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю  «Путіна», м. Керч, вул.. Гайдара, 9, ( ЗКПО 24865035, р/р 7001 в Головному Керченському відділенні КРУ ЗАТ «Приватбанк», МФО 384436 )     зайво сплачену суму судового збору у розмірі 98,60 грн.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.