ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2007 р.                Справа № АС-27/801-06

вх. № 15910/1-27

Суддя господарського суду Харківської області Прохоров С.А.

за участю секретаря судового засідання Рудяк Т.О.

представників сторін :

позивача - Тамашюнас А.Р., Рева Д.М. за дов.

1-го відповідача - не з"явився

2-го відповідача - Санін А.О.

3-го відповідача - не з"явився

1-ї 3-ї особи - не з"явився

2-ї 3-ї особи - Соболєв В.М.

представник прокуратури - не з"явився

по справі за позовом  ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова

до  1. ПФ "Крафт", м. Харків

2. Акціонерне товариство "Страхова компанія "Центральна", м. Харків

3. ЗАТ "Центр науково-технічних досліджень" , м. Харків

3-я особа 1.. ТОВ фірма "Єдинство", м. Харків

2. ТОВ "Торгово-промисловий регістр", м. Харків

за участю прокуратури Харківської області та прокуратури Червонозаводсьвого р-ну м. Харкова

про визнання недійсним зобов'язання куплі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним зобов’язання з купівлі-продажу 2407 акцій, емітентом яких є АТ «СК «Центральна», на загальну вартість 10 003 492, 00 гривень, яке було укладене між ПФ «Крафт»та ЗАТ «Центр науково-технічних досліджень»у формі договору купівлі-продажу № 15 від 03.04.2006 року, як такого що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представники позивача в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник 2-го відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з мотивів викладених у письмових запереченнях на відзив.

Представник 2-ї 3-ї особи проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях по справі.

В призначене судове засідання не з"явились представник 1-го та 3-го відповідачів, представник 1-ї 3-ї особи та представники прокуратури у зв"язку з чим справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову через наступне: між ПФ «Крафт»та ЗАТ «Центр науково-технічних досліджень»03.01.2006 року був укладений договір № 15 купівлі-продажу 2407 іменних акцій АТ «СК «Центральна». На час укладення цього договору був чинним Закон України «Про цінні папери і фондову біржу»№ 1201-XII від 18 червня 1991 року із змінами та доповненнями, тому його положення повинні застосовуватися до правовідносин, які виникли на підставі спірного договору. Згідно з п. 4.1. цього договору право власності на зазначену кількість акцій переходить до покупця з моменту підписання цього договору або з моменту підписання передавального розпорядження. Договір та передавальне розпорядження було підписано 03.01.2006 року. На підтвердження права власності на цінні папери ПФ „Крафт»було надано виписку з реєстру власників іменних цінних паперів.

Згідно з положеннями Указу Президента „Про облік прав власності на іменні цінні папери та депозитарну діяльність»виписка з реєстру це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі власників  іменних цінних паперів щодо власника та іменних цінних паперів. Відповідно до положень п. 1.1. Положення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку „Про впорядкування діяльності з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів»№ 60 від 26 травня 1998 року виписка з реєстру - письмовий документ встановленого зразка, що підтверджує запис у реєстрі власників іменних цінних паперів щодо власника та належних йому іменних цінних паперів. З огляду на п. 4 ст. 5  Закону України „Про національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», згідно якого підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, можна стверджувати, що сертифікат не встановлює момент переходу права власності на цінні папери, випущені в документарній формі, не є підставою для вчинення таких дій, а підтверджує право власності на цінні папери, випущені в документарній формі, вже після моменту виникнення чи переходу права власності на цінні папери. Поняття акцій та сертифіката акцій не є тотжніми Тому посилання позивача (пояснення від 27.03.2007 року) на положення ст. 4 Закону України „Про національну депозитарну систему»не приймаються до уваги судом, оскільки ця стаття визначає лише форми випуску цінних паперів і ніяким чином не визначає момент виникнення чи переходу прав власності на цінні папери.

Положення ч. 2 ст. 1 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» встановлюють, що іменні цінні папери, передаються шляхом повного індосаменту (передавальним записом, який засвідчує перехід прав за цінним папером до іншої особи). Відповідно до положень абз. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», яка регулює перехід права власності на цінні папери встановлено, що іменні цінні папери, випущені у документарній формі, передаються новому власнику шляхом повного індосаменту. Відповідно до ч. 3 ст. 163 Господарського кодексу України іменні цінні папери передаються шляхом повного індосаменту (передавальним записом, який засвідчує перехід прав за цінним папером до іншої особи).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 194 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються. Положення ч. 4 ст. 197 Цивільного кодексу України встановлюють, що права, посвідчені іменним цінним папером, передаються у порядку, встановленому для відступлення права вимоги (цесії), тобто в порядку і з наслідками, що встановлені в ст. 513-519 Цивільного кодексу України. Відступлення права вимоги становить договірну передачу вимог первісного кредитора (цедента) новому кредитору (цесіонарію). Відступлення права вимоги відбувається на підставі укладення договору між цедентом та цессіонарієм. Тобто одночасно з передачею права власності цінних паперів до нового власника переходять і усі права, що посвідчені такими цінними паперами.

Чинне законодавство не пов’язує момент переходу права власності на іменні цінні папери з фактом реєстрації такого переходу в реєстрі власників іменних цінних паперів, що підтверджується положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 5 «Про національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», які встановлюють, що права на участь в управлінні, одержання доходу тощо, які випливають з іменних цінних паперів, можуть бути реалізовані з моменту внесення змін до реєстру власників іменних цінних паперів. Тобто саме реалізація прав, які зафіксовані цінним папером пов’язується з обов’язковою реєстрацією в реєстрі власників іменних цінних паперів та залежить лише від волі нового власника і не може впливати на факт укладення чи дійсності договору купівлі-продажу № 15 від 03.01.2006 року. Це також підтверджується положеннями Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 60 від 26 травня 1998 року «Про впорядкування діяльності з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів», яке діяло на момент укладення спірного договору. Згідно з п. 7.16. цього Положення порядок оформлення цивільно-правової угоди, за якою здійснюється перехід права власності на цінні папери, встановлюється чинним законодавством.

Виходячи з положень ст.ст. 209, 210 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу цінних паперів не підлягає ні нотаріальному посвідченню ані державній реєстрації ні будь-якій іншій реєстрації чи посвідченню і є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди відносно істотних умов та його підписання. Зі змісту ч. 4 ст. 656 ЦК України вбачається, що до договору купівлі продажу цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Положення ч. 7 ст. 139 Господарського кодексу України встановлюють, що особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери. Відповідно до положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене право власності на цінні папері, які передаються згідно з таким договором виникає з моменту їх передачі. Таким чином право власності на 2407 акцій, емітентом яких є АТ «СК «Центральна», перейшло до ЗАТ «Центр науково-технічних досліджень»з моменту вчинення повного індосаменту, що підтверджується договором купівлі-продажу № 15 від 03.01.2006, актом прийому-передачі та передавальне розпорядження, яке було вчинено до моменту виникнення податкової застави. Це свідчить про те, що сторони при укладенні даного договору не порушили вимог закону та не вчинили дій які завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

Крім того, позовні вимоги не підлягають задоволенню також з наступних підстав.

В своєму позові позивач зазначає, що станом на 12.01.2006 року всі активи (майно та майнові права) ПФ «Крафт» були передані у податкову заставу. В обґрунтування цього твердження позивач посилається на п.п. 8.2.2. п. 8.2. ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами». В якості доказу на підтвердження факту перебування всіх активів ПФ «Крафт»у податковій заставі позивач надає Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 6115612 виданий 12.01.2006 року. Враховуюче це, позивач вважає, що договір купівлі-продажу № 15 від 03.01.2006 суперечить вимогам закону, оскільки ПФ «Крафт», реалізувавши без письмового узгодження з податковим органом свою частку у статутному фонді АТ «СК «Центральна» тим самим порушила інтереси Держави у сфері оподаткування.

Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. № 2-рп/2005 було визнано неконституційним п.п. 8.2.2. п. 8.2. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Згідно з цим рішенням, у разі наявності визначених законом підстав, право податкової застави автоматично поширюється не на всі активи боржника, а застосовується з урахуванням розміру заборгованості, тобто розмір майна боржника, яке перебуває у податковій заставі має відповідати розміру податкової заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином починаючи з 24.03.2005 року положення п.п. 8.2.2. п. 8.2. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»втратили чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Оскільки пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визнаний неконституційним, то суд не застосовує ці положення при розгляді цієї справи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Згідно «Прикінцевих та перехідних положень»Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»набув чинності з 1 січня 2004 року. Таким чином положення Закону України «Про порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами»які регулюють питання податкової застави повинні застосовуватися з врахуванням особливостей Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно з положеннями абз. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»рухомим майном, зокрема визнаються цінні папери. Як встановлено положеннями ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»податкова застава є публічним обтяженням. Згідно положень частини 2 цієї ж статті публічне обтяження набирає чинності з моменту його реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як свідчить Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 6115612 виданий 12.01.2006 року в розділі Об’єкт обтяження зазначено, що об’єктом обтяження є всі активи ПФ «Крафт». На час виникнення підстав для застосування та реєстрації податкової застави був чинним Наказ ДПА України № 216 від 16.06.2005 р., яким було затверджено Податкове роз’яснення положень статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Згідно з положеннями цього наказу при реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна до підрозділу «Рухоме майно, крім описано вище за серійними номерами»(п. 2.7.4. «Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв» від 29.07.2004 N 73/5) розділу «Опис предмету обтяження»(п. 2.7. «Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв»від 29.07.2004 N 73/5) вноситься запис: «Активи платника податків згідно з Актом опису від __________ № _____.» Для цього активи, які є предметом податкової застави описуються в акті за формою, що вказана в Додатку до цього податкового роз’яснення. Опис заставних активів здійснюється таким чином, щоб в подальшому такі активи можливо було ідентифікувати (вказується їх детальна характеристика: вага, метраж, вид, колір, товарний знак тощо).

Згідно з положеннями ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним. Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками. Якщо предметом обтяження є сукупність об'єктів рухомого майна, його опис також може надаватися за родовими ознаками. В обох випадках опис предмета обтяження повинен дозволяти ідентифікувати рухоме майно як предмет обтяження.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивачем не було складено Акту опису активів, на які поширюється право податкової застави. Це свідчить, що позивач не визначив, на яке саме майно ПФ «Крафт» поширюється податкова застава, як того вимагають положення ст.ст. 7, 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і Наказу ДПА України № 216 від 16.06.2005 р., та не зареєстрував визначене майно в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, як того вимагає від податкового органу п.8.3 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

Господарський суд також зазначає, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 16 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»обтяження на права, які випливають з іменних цінних паперів, випущених у документарній формі, набирають чинності, і їх пріоритет визначається з моменту внесення відповідного запису у реєстр власників іменних цінних паперів, який ведеться уповноваженим реєстратором. Однак позивач не надав доказів внесення відповідного запису у реєстр власників іменних цінних паперів, а також не надав доказів подання реєстратору документів, які передбачені п 7.21.2. Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 60 від 26 травня 1998 року «Про впорядкування діяльності з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів».

Відповідно до положень ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Враховуючи це Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 6115612 виданий 12.01.2006 року не може бути визнаним належним, оскільки не містить будь-якої інформації, яка б підтверджувала, що акції АТ «СК «Центральна»у кількості 2407, які були предметом договору купівлі-продажу № 15 від 03.01.2006 на час укладення даного договору перебували у податковій заставі.

Положення ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладають на кожну сторону судового процесу обов’язок доведення тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Однак позивачем не доведено знаходження акцій АТ «СК «Центральна»у кількості 2407, які належали ПФ «Крафт», у податковій заставі на момент укладення спірного договору.

Таким чином судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу інститут податкової застави регулювався Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а також нормативними актами, прийнятими на його виконання. Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 №2-рп/2005 визнано неконституційними положення пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»відповідно до якого право податкової застави поширюється на всі види активів платника податків, які перебували в його власності на день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде права власності в майбутньому. Конституційний Суд України вказав, що в податкову заставу можуть включатися активи платника податків лише на суму, адекватну сумі податкового боргу, а не на всі активи платника податків, незалежно від суми податкового боргу.

Відтак, належними доказами про наявність податкової застави на момент укладення спірного договору можуть бути докази про суму податкового боргу ПФ «Крафт»на момент укладення договору, відповідний Акт опису майна ПФ «Крафт»переданого в податкову заставу на забезпечення виконання зобов’язань по існуючому податковому боргу, а також Витяг про реєстрацію податкової застави в якому чітко визначено майно ПФ «Крафт», яке знаходиться в податковій заставі. Однак позивачем таких доказів не надано. Позивачем не виконані вимоги ч. 3 ст. 16 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»та не вчинено дій щодо внесення відповідного запису у реєстр власників іменних цінних паперів, який ведеться уповноваженим реєстратором.

Таким чином позивачем не доведені обставин перебування акцій АТ «СК «Центральна»в кількості 2407 штук у податковій застави на момент укладення спірного договору, а подані позивачем докази не можуть прийматися судом при розгляді цієї справи через їх неналежність. Вищевикладене свідчить про те, що акції АТ «СК «Центральна»в кількості 2407 штук на момент укладення договору не перебували в податковій заставі та не булі зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Водночас, вказані обставини свідчать про безпідставність позовних вимог, зокрема, відсутні порушення пп. 8.2.2 п. 8.2 та п.8.6 ст.8 Закону України від „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином суд дійшов  до висновку, що при укладенні договору від 03.01.2006 року № 15 купівлі-продажу 2407 акцій, емітентом яких є АТ «СК «Центральна», на загальну вартість 10 003 492, 00 гривень, між ПФ «Крафт»та ЗАТ «Центр науково-технічних досліджень»його сторонами не було допущено порушень вимог Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема п.8.6.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» згідно яких платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі зобов’язаний письмово погодити з податковим органом операцію відчуження саме заставлених активів.

Відповідно до ст.94 КАСУ судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 69,70-71, 94,160- 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі. Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова  суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлено судом 10.12.2007р. о 15:00.

Суддя                                                                                            Прохоров С.А.