АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.11.07
Справа  № 7/192

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Кордюк Г.Т.

суддів:
Давид Л.Л.

Краєвська М.В.

Розглянувши матеріали
апеляційної скарги суб»єкта підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1, м.Рівне.

на рішення господарського суду Рівненської області від
21.09.2007р.

у справі №7/192

за позовом  суб»єкта
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, м.Рівне.

до:  Садове
товариство «Західний», с.Нова Українка, Рівненський район.

про стягнення  в сумі 30575 грн.

за зустрічним позовом Садового товариства «Західний», с.Нова
Українка, Рівненський район.

до: суб»єкта підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_1,м.Рівне.

про  визнання
недійсним п.6 договору про надання послуг з підключення та постачання
електричної енергії від 10.06.2002р.

За участю представників сторін:

від позивача -не з»явився;

від відповідача- Давидюк А.М.- представник.

Представнику відповідача
роз”яснено  права й обов”язки,
передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало. Клопотань
по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено. В судовому засіданні заявлено
клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Рішенням
господарського суду Рівненської області від 21.09.2007р. у справі №7/192
(суддя Тимошенко О.М.)  визнано недійсним
пункт  6 договору про надання послуг з
підключення та постачання електричної енергії від 10.06.2002р., укладений
між  Садовим товариством «Західний»та
приватним підприємцем ОСОБА_1, на цій підставі відмовлено  в первісному позові про стягнення неустойки в
розмірі 30575 грн. за неналежне виконання умов договору.

Суд мотивував рішення тим,
що п.6 договору  від 10.06.2002р.  про надання
послуг  з підключення  та постачання
електричної енергії суперечив чинному
на час його  укладення
законодавству  і підлягає  визнанню недійсним відповідно до ст.ст.48,60
ЦК УРСР (1963р.), що є підставою  для
відмови у задоволенні   первісних
позовних вимог.

Не погоджуючись з
рішенням суду, вважаючи його таким, що прийнято з порушенням норм матеріального
та процесуального права, суб»єкт підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, постановити
нове рішення, яким стягнути  на
користь  СПД-ФО ОСОБА_1 неустойку
передбачену п.6 договору про  надання
послуг  з підключення та постачання
електричної енергії від 10.06.2002р. в сумі 30 575 грн. за неналежне виконання
умов договору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що
господарським судом  було
застосовано  законодавство, що не діяло
на момент укладення договору та вчинення господарського правопорушення. Крім
того, на думку апелянта, господарським судом порушено  ст.3 ЦК УРСР,
застосовано теоретичні джерела,
які не є  нормами права.

Позивач у відзиві на
апеляційну скаргу, вимоги скаржника відхилив, покликаючись, що  господарським судом при прийнятті  рішення
вірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Львівським
апеляційним господарським судом встановлено:

10 червня 2002р. сторони
уклали договір б/н про надання послуг з підключення та постачання електричної
енергії, термін дії якого встановлений  з
10.06.02 р. до 31.12.15 р., за умовами якого відповідач зобов'язаний розробити
та погодити технічні умови з підключення магазину позивача до електромережі і
постачати йому електроенергію не пізніше 01.09.02 р., провести роботи по влаштуванню,
опломбуванню електролічильника, по підключенню магазину позивача до
електромережі згідно із розробленими та погодженими технічними умовами не
пізніше 01.09.02 р., забезпечити безперебійне постачання позивачеві
електроенергії до приміщення магазину-кіоску, що розміщений по вул. Центральній
поблизу адміністративної будівлі контори садового товариства “Західне” в
с.Новоукраїнка Рівненського р-ну, в обсягах, необхідних для освітлення
вказаного магазину та живлення електроприладів.

Крім того, за
умовами договору відповідач зобов'язаний не чинити перешкод позивачеві щодо
електроспоживання та не відключати позивача від електромережі без його
погодження або без попереднього письмового повідомлення -за 15 календарних днів
у випадку, обумовленому в п.4 договору, тобто - якщо позивач/субспоживач не
здійснить оплату вартості спожитої електроенергії впродовж двох місяців.

Відповідно
до  п.1 договору позивач зобов'язаний
сплачувати відповідачу плату в розмірі 34,30 грн. за проведення вище
обумовлених робіт (послуг) та протягом всього терміну дії договору - оплачувати
відповідачеві вартість використаної електричної енергії до 25 числа наступного
місяця за тарифами, встановленими діючим законодавством України та доведеними
до його відому відповідачем в письмовій формі.

Відповідач згідно з актом про підключення
приміщення магазину до електромережі, затвердженого 20.07.02р. головою садового
товариства „Західний”,  здійснив  підключення приміщення кіоску - магазину
позивача  до електромережі, яка йому
належить.

Рішенням від
19.06.06р. у справі №17/100, в якій брали участь ті самі сторони, встановлено,
що правовими підставами для розміщення магазину позивача на території садового
товариства „Західний” є  договір про
надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови магазину від
05.09.03р., акт приймання-передачі спорудженого магазину від 27.10.04р.,
підписаний позивачем та відповідачем, та рішення виконавчого комітету
Новоукраїнської сільської Ради №32 від 27.05.05р. про надання позивачеві
дозволу на відкриття торгової точки в с.Нова Українка садового товариства
„Західний” по вул. Центральній, 1373.

Судом при
вирішенні спору у справі №17/100 встановлено,
що позивач 19.07.02р. за квитанцією здійснив оплату за підключення
магазину до електромережі  в розмірі 34,3
грн. і з цього часу по 2005 рік позивач належним чином проводив оплату  вартості спожитої  ним
електроенергії, яка передавалась йому електромережами відповідача.
Довідкою №74 від 15.04.06р., наданою відповідачем суду при вирішенні спору у
справі №17/100, підтверджено, що станом на 15.04.06р. за даними облікової
картки та показників лічильника немає заборгованості позивача по платежам за
спожиту електроенергію по магазину.

Крім того,
05.09.03р. відповідачем  та позивачем
укладено договір  про надання права
користування чужою земельною ділянкою для забудови магазину, у відповідності  до якого відповідач надав позивачеві у
довгострокове користування земельну ділянку площею 0,02 га  (поблизу приміщення контори) для будівництва
та обслуговування  приміщення магазину
(п.1.1) та зобов'язався  не вчиняти дій,
які перешкоджали позивачу користуватися електромережею, а також зобов'язався не
відключати приміщення магазину від електромережі без погодження з позивачем
(п.3.4 договору).

Відповідач припинив
електропостачання і відключив магазин позивача від електромережі на підставі
виданого садовим товариством наказу №2 від 01.04.06 р.

Відповідно до рішення
господарського суду Рівненської області та постанови Львівського апеляційного
господарського суду у справі №17/100 дії відповідача по відключенню 01.04.06р.
магазину позивача від електромережі визнані судом неправомірними, такими, що
суперечать нормам ст.525, ч.1 ст.651 ЦК України та умовам п.п.1,2,4 договору і
у зв'язку з цим суд задоволив позов підприємця ОСОБА_1та зобов'язав садове
товариство „Західний” забезпечити підключення належного позивачеві приміщення
магазину до мережі електропостачання.

Рішення господарського
суду і постанова Львівського апеляційного господарського суду  у справі №17/100 набрали  законної сили,  факти встановлені  цими рішеннями не потребують  доведення (ч. 2 ст. 35
ГПК України).

Умовами договору про
надання послуг з підключення та постачання електричної енергії (п.6) визначена
відповідальність постачальника/відповідача за неналежне виконання або
невиконання обов'язків за договором, в т.ч. -за незабезпечення безперебійної
поставки електроенергії або відключення субспоживача (приміщення магазину) від
електромережі за винятком випадку, якщо причиною відключення є неоплата у
відповідності до п.4 договору.

Зокрема, п.6 за вищезазначені порушення умов договору сторонами
погоджена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, встановленої діючим законодавством за кожний день, в якому
мало місце відключення субспоживача (приміщення магазину) від електромережі.

Позивачем нараховано
штраф за незабезпечення безперебійної поставки електроенергії та безпідставне
відключення магазину позивача від електромережі в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати (визначеної діючим законодавством на день вчинення порушення)
за кожну добу неналежного виконання або невиконання взятих зобов'язань, що в
період з 10.05.2006 року по 02.08.2006 року складає 30575 грн.  При цьому зазначає, що штраф за період з
01.04.2006 року по 10.05.2006 року в сумі 10150 грн. присуджено до стягнення
згідно рішення господарського суду Рівненської області від 24.04.2007 року у
справі № 7/130.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове
рішення, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідність
чи невідповідність угоди чи її частини вимогам законодавства має оцінюватись
господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення угоди
(п.9.4 роз»яснення Президії ВАСУ №02-5/111 від 12.03.1999р. (із змінами і
доповненнями).

Угода, частина
недійсності якої є предметом позову, укладена сторонами 10.06.2002р.

На час
укладення угоди діяв ЦК УРСР (1963р.).

Відповідно до
п.1 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності
з 1 січня 2004р.

Правила щодо
застосування окремих положень ЦК України до 1.01.2004р. визначені п.п.4-10
Прикінцевих та Перехідних положень.

Відповідно до
ст.48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому
числі  ущемляє особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Правило
встановлене ст.48 ЦК УРСР повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода
вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють
спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Недійсні
частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна
припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини
(ст.60 ЦК УРСР).

Вирішуючи
спори про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон пов»язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам
закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, в
чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення спору (п.1 роз»яснення ВАС України №02-5/111
від 12.03.1999р. (із змінами і доповненнями).

Укладення
договору на час виникнення між сторонами правовідносин, регулювались
ст.ст.153-160 ЦК УРСР (1963р.).

Відповідно до
статті 178 ЦК УРСР виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом
або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством.

П.6 договору  за порушення умов договору сторонами
погоджена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної
плати, встановленої діючим законодавством за кожний день, в якому мало місце
відключення субспоживача (приміщення магазину) від електромережі.

Ст.179 ЦК УРСР
неустойкою (яка визначається у двох видах: пеня та штраф) визнається визначена
законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в
разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі
прострочення виконання.

Місцевий  господарський суд  при визначенні поняття штрафу та пені, як
різновидів неустойки, вірно послався на науково-практичний коментар ЦК УРСР
оскільки, норми чинного на той час  ЦК не
давали такого визначення на відміну від діючого ЦК України (ст.549 ЦК України).

Діюча стаття 549
ЦК України містить визначення штрафу та пені, які містилися в теорії цивільного
права на час укладення між сторонами договору, а саме, що штраф обчислюється у
відсотках від суми невиконаного зобов»язання і стягується у твердій сумі, а
пеня - у відстоках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобв»язання за
кожен день прострочення.

В даному випадку,
договором від 10.06.2002р.,  штраф
встановлено  в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, встановленої діючим законодавством за кожний день, в якому
мало місце порушення.

Дослідивши п.6 договору, господарський суд  дійшов вірного  висновку, про невідповідність даного пункту
договору вимогам законодавства, чинного на час укладення договору та застосував
правові наслідки у вигляді визнання
недійсним його на підставі ст. 48 та ст.60  ЦК УРСР.

В зв»язку з чим,  у
первісному позові підставно відмовлено.

Враховуючи
вищевикладене, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв відповідне рішення із
додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи скаржника не
приймаються колегією суддів до уваги  в
силу вищевикладеного.

Керуючись
ст.ст.101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від
21.09.2007р.

у справі №7/192 залишити без змін, апеляційну скаргу
суб»єкта підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, м.Рівне  без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд

Головуючий-суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Давид
Л.Л.

Суддя
Краєвська М.В.