ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  38/329

21.11.07

За позовом
Первинної профспілкової організації на Державному підприємстві Авіаційний науково-технічний комплекс ім. О.К. Антонова

До
Державного підприємства Авіаційний науково-технічний комплекс ім. О.К. Антонова

Треті особи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська загальноосвітня приватна школа І-ІІІ ступенів «Британська міжнародна школа - Київ»- Третя особа 1;
Фонд державного майна України –Третя особа 2

Про
визнання протиправними дій

Суддя Власов Ю.Л.

Представники:

Від позивача
не з’явились

Від відповідачів
не з’явились

Від третіх осіб
Третя особа 1 –Федоров Д.А.;
Третя особа 2 –Тетерятник О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про визнання протиправними дій по наданню згоди шляхом направлення листа-звернення до Міністерства промислової політики України №53/12464 від 24.12.2003р. щодо відчуження дитячих дошкільних закладів №42 (вул. Щербакова, 36-А) та №227 (вул. Толбухіна, 45).

Заявлений позов Позивач обґрунтовує наступним. Відповідно до п.6.9. статуту Відповідача рішення з соціально-економічних питань щодо діяльності підприємства погоджуються трудовим колективом або уповноваженим ним органом, вирішення питання щодо відчуження дитячих дошкільних закладів без участі трудового колективу є грубим порушенням норм статуту підприємства. Таке ж положення закріплено у п.4.12. колективного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем. Наданням згоди на відчуження приміщень дитячих дошкільних закладів, Відповідач порушив права трудового колективу та членів профспілкової організації на участь в управлінні підприємством щодо соціально-економічного розвитку, приватизації.

Таким чином, дії Відповідача щодо погодження відчуження дитячих дошкільних закладів, зокрема подання листа-звернення до Міністерства промислової політики України, вчинені без участі трудового колективу та уповноваженого ним органу, є протиправними.

Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, оскільки лист-згоду на відчуження дитячих дошкільних закладів було направлено Міністерству промислової політики України без участі трудового колективу, уповноваженого ним органу профспілок.

Третя особа 1 вважає позовні вимоги безпідставним та необґрунтованими з огляду на наступне. Позивач не вказує яке саме його право порушено внаслідок надання Відповідачем згоди на відчуження дитячих дошкільних закладів.

Вказані заклади є державною власністю і використовуються Відповідачем на праві повного господарського відання. Нормами ст.19 та ст.25 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»не передбачено жодних процедур погодження із первинною профспілковою організацією питань розпорядження державним майном.

Вказані норми передбачають повноваження первинної профспілкової організації щодо представництва прав членів профспілки та працівників у взаєминах із роботодавцем, яке повинно здійснюватися на основі системи колективних договорів та угод.

Зважаючи на те, що спірні об’єкти нерухомого майна належать до загальнодержавної власності, то право розпорядження цим майном (зокрема приватизації), відповідно до ст.4, 33, 34 Закону України «Про власність»та п.4 Тимчасового положення про Фонд державного майна України належить до виключної компетенції Фонду державного майна України.

Третя особа 2 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 21.09.07р. провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи був призначений на 10.10.07р. о 15 год. 50 хв.

Ухвалою суду від 10.10.07р. розгляд справи був відкладений на 24.10.07р., в зв’язку з неявкою представників сторін, неподанням ними всіх витребуваних документів та необхідністю витребування нових  доказів у справі. У судових засіданнях 24.10.07р. та 30.10.07р. оголошувалась перерва.

Ухвалою суду від 31.10.07р. розгляд справи був відкладений на 14.11.07р. Цією ж ухвалою до участі у справі було залучено третіх осіб.

Ухвалою від 14.11.07р. розгляд справи був відкладений на 21.11.07р., у зв’язку з неявкою представників Позивача, Відповідача, Третьої особи 1 та неподанням сторонами витребуваних документів.

Третьою особою 2 було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерства промислової політики України.

Розглянувши матеріали справи, керуючись ст.27 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки останнім не обґрунтовано та не подано відповідних доказів, що рішення у справі може вплинути на права та обов’язки Міністерства промислової політики України щодо однієї з сторін.

Судом заслухані пояснення присутніх представників сторін, досліджені надані суду докази та матеріали. В результаті дослідження наданих суду доказів та матеріалів, слухання присутніх представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

Підставами заявленого позову Позивач зазначив суперечність спірних дій Відповідача положенням п.6.9. статуту Відповідача та п.4.12. колективного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Згідно з п.6.9. статуту Відповідача, затвердженого Міністерством промислової політики України 13.09.93р. та зареєстрованого Ленінградською районною у м. Києві державною адміністрацією 22.09.93р., рішення соціально-економічних питань, що стосуються діяльності підприємства виробляються і приймаються його органами управління за участю трудового колективу та уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.6.9. статуту Відповідача, затвердженого наказом Міністра промислової політики України та зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 27.08.04р., рішення соціально-економічних питань, що стосуються діяльності підприємства виробляються і приймаються його органами управління за участю трудового колективу та уповноваженого ним органу.

Згідно з п.4.12. Колективного договору на 2007-2008 р., прийнятого на конференції трудового колективу 03.07.07р., вирішення питань соціально-економічного характеру з використанням прибутку приймати за участю профспілок.

30.10.03р. Відповідач надіслав Третій особі 1 лист №53/11058 в якому вказав, що він не заперечує проти придбання Третьою особою 1 приміщень дитячих закладів №227 по вул. Толбухіна, 45 та №42 по вул. Щербакова, 36А відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна».

17.03.04р. Міністерство промислової політики України направило Третій особі 2 лист №14/5-1-625 в якому вказало, що враховуючи, що зазначені дошкільні заклади з 1998 року передані в оренду Третій особі 1 Міністерство промислової політики України не заперечує проти включення дитячих дошкільних закладів до переліку об’єктів, що підлягають приватизації у 2004 році.

07.08.2007р. Третьою особою 2 був виданий наказ №1312 «Про перелік об’єктів, що підлягають приватизації», відповідно до п.10, 11 додатку до якого до переліку об’єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації були включені нежитлове приміщення загальною площею 2660,7 кв.м. по вул.. Толбухіна, 45 в м. Києві та нежитлове приміщення загальною площею 1057,3 кв.м. по вул. Щербакова, 36А в м. Києві.

Враховуючи встановлені обставини справи господарський суд вважає, що позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Отже, вказаними вище правовим нормами передбачений чіткий перелік способів захисту прав, з якими особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених прав або законних інтересів. Також, вказаними нормами права передбачено, що суд може захистити порушене право іншим способом, якщо такий спосіб встановлений договором або законом. При цьому, такого способу захисту права, як визнання протиправними дій суб’єкта господарювання зазначені норми ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України не передбачають.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у поданій позовній заяві просить суд визнати протиправними дії Відповідача по наданню згоди шляхом направлення листа-звернення до Міністерства промислової політики України №53/12464 від 24.12.2003р. щодо відчуження дитячих дошкільних закладів.

За вказаних обставин суд вважає, що Позивач звернувся до суду за захистом свого права у спосіб, який непередбачений нормами чинного законодавства України, отже вимоги Позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, що є підставою для відмови Позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не подано суду доказів, що вирішення Відповідачем питання про надання згоди Третій особі 1 на приватизацію дитячих закладів №227 по вул. Толбухіна, 45 та №42 по вул. Щербакова, 36А, які Відповідачем вже 9 років не використовуються за призначенням та з того часу передані в оренду Третій особі 1, відноситься до соціально-економічних питань, що стосуються діяльності Відповідача. Вказана обставина також є підставою для відмови Позивачу у позові.

Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи Позивача з посиланням на п.4.12. колективного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, оскільки як встановлено судом даний договір був укладений сторонами у 2007 році, тоді, як спірні дії були вчинені Відповідачем у 2003 році.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи те, що визнання Відповідачем позову порушує права та інтереси Третіх осіб господарський суд не приймає визнання позову Відповідачем.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.4, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                Ю.Л. Власов

Рішення підписане 10.12.2007р.