ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" листопада 2007 р.
Справа  № 30/279-07-7758

За позовом: Державне підприємство „Одеська залізниця”

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство транспорту та зв’язку України

До відповідача:   Одеська міська рада

Про  визнання права власності

Суддя   РОГА Н.В.

Представники:

Від позивача:  Білоусова С.В.- довіреність №423 від 15.09.2005р.,

Карпенко І.В. - довіреність №287 від 27.08.2007р.,

Каверін Б.О.- довіреність №286 від 22.05.2006р.

Від третьої особи: Тіхонов Р.І.- довіреність №47921514-07 від 18.10.2007р.

Від відповідача: Сімон А.А.- довіреність №258исх-гс  від 26.04.2007р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач,  Державне підприємство „Одеська залізниця” (далі - Одеська залізниця), за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства транспорту та зв’язку України,  звернувся до господарського  суду Одеської області  з позовною заявою  до Одеської міської ради   про визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України  права державної  власності на комплекс будівель - приміщень:- адміністративна будівля (літ.”А”) загальною площею 262,3 кв.м, склад (літ.”Б”) загальною площею 542,7 кв.м, склад (літ.”В”) загальною площею 2082,5 кв.м, склад (літ.”Г”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”Д”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”И”) загальною площею 80,5 кв.м, майстерня (літ.”К”) загальною площею 54,8 кв.м, склад (літ.”Л”) загальною площею 183,2 кв.м, адміністративна будівля (літ.”М”) загальною площею 388,9 кв.м, столярний цех (літ.”Н”) загальною площею 79,4 кв.м, склад (літ.”О”) загальною площею 849,6 кв.м, туалет (літ.”П”) загальною площею 2,8 кв.м, склад (літ.”Р”) загальною площею 394 кв.м, склад-гараж (літ.”С”) загальною площею 207,4 кв.м, склад (літ.”У”) загальною площею 575,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Степна, 2, та перебувають у повному господарському віданні ДП „Одеська залізниця”.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають  на її задоволенні.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Міністерство транспорту та зв’язку України повністю підтримує позов Одеської залізниці.

Відповідач –Одеська міська рада письмових  заперечень на позов до суду не надав.  В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Одеська залізниця, згідно Статуту, є територіально-галузевим об’єднанням, заснованим на державній власності  та підпорядкованим Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить до сфери управління Міністерства транспорту України.

Згідно розділу 4 Статуту майно Залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання , Залізниця володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії , які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

Починаючи з 1951р. на території, що була виділена Одеській залізниці  м. Одесі по вул. Степна, 2, здійснювалося будівництво  об’єктів нерухомості, а саме було збудовано:  адміністративну будівлю (1951 рік побудови)  загальною площею 262,3 кв.м  (літ.”А”), склад (літ.”Б”) загальною площею 542,7 кв.м, склад (літ.”В”) загальною площею 2082,5 кв.м, склад (літ.”Г”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”Д”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”И”) загальною площею 80,5 кв.м, майстерню (літ.”К”) загальною площею 54,8 кв.м, склад (літ.”Л”) загальною площею 183,2 кв.м, адміністративну будівлю (літ.”М”) загальною площею 388,9 кв.м, столярний цех (літ.”Н”) загальною площею 79,4 кв.м, склад (літ.”О”) загальною площею 849,6 кв.м, туалет (літ.”П”) загальною площею 2,8 кв.м, склад (літ.”Р”) загальною площею 394 кв.м, склад-гараж (літ.”С”) загальною площею 207,4 кв.м, склад (літ.”У”) загальною площею 575,7 кв.м. Закінчені будівництвом об’єкти  були прийняті до експлуатації державними приймальними комісіями, призначеними Одеською залізницею.  Всі зазначені об’єкти знаходяться на бухгалтерському обліку (балансі)  Одеської залізниці, на них здійснюються амортизаційні нарахування.

13 липня 2000р., відповідно до рішення Одеської міської ради від 28.04.2000р. №1234-ХХІІІ, Одеською міською радою Одеській залізниці було видано Державний акт на право постійного користування І-ОД №000301, згідно якого Одеській залізниці у постійне користування надано 377,06 га землі в межах згідно з планом землекористування для виробничої діяльності.

Позивач по справі зазначив, що відповідно до ч.3 ст.136 Господарського кодексу України щодо захисту права господарського відання  застосовуються положення закону, встановлені для захисту права  власності.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин, керуючись ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати за  державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України  права державної  власності на комплекс будівель- приміщень:- адміністративна будівля (літ.”А”) загальною площею 262,3 кв.м, склад (літ.”Б”) загальною площею 542,7 кв.м, склад (літ.”В”) загальною площею 2082,5 кв.м, склад (літ.”Г”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”Д”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”И”) загальною площею 80,5 кв.м, майстерня (літ.”К”) загальною площею 54,8 кв.м, склад (літ.”Л”) загальною площею 183,2 кв.м, адміністративна будівля (літ.”М”) загальною площею 388,9 кв.м, столярний цех (літ.”Н”) загальною площею 79,4 кв.м, склад (літ.”О”) загальною площею 849,6 кв.м, туалет (літ.”П”) загальною площею 2,8 кв.м, склад (літ.”Р”) загальною площею 394 кв.м, склад-гараж (літ.”С”) загальною площею 207,4 кв.м, склад (літ.”У”) загальною площею 575,7 кв.м , що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Степна, 2, та перебувають у повному господарському віданні ДП „Одеська залізниця”.

Відповідач письмових заперечень щодо позову до суду не надав. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним.

Розглянув матеріали справи суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог   за таких підстав:

Згідно ст.133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб’єктів господарювання , на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права –право господарського відання, право оперативного управління. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб’єктів господарювання.

Відповідно до ст.136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону , встановлені для захисту права власності.

За таких обставин, Одеська залізниця ,  яка  є державним  підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства транспорту і зв’язку України, майно якої  є державною власністю і належить їй на праві господарського відання, правомірно звернулося до суду з даним позовом.

В період існування СРСР, згідно вимог ст.11 Конституції СРСР  1977р. , державі належало на правах власності майно всіх державних, торгівельних та комунальних підприємств, організованих державою, житловий фонд, а також інше майно, необхідне для виконання завдань , що стоять перед державою.

У 1990р. був прийнятий Закон України „Про економічну самостійність УРСР”, згідно якого у власності України перебувають основні засоби виробництва, майно підприємств, а також житловий фонд та інше майно на території України.

З прийняттям у 1991р. Закону УРСР „Про власність” з’явилися нові об’єкти та суб’єкти права власності. Відповідно до  ч.4 ст.2 Закону України „Про власність” власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна , державна.  Згідно ст.31 зазначеного Закону до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність та власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Однією з основних ознак цього є суб’єкт такого права. Пункт 1 ст.32 Закону України „Про власність” визначає суб’єктом права загальнодержавної (республіканської) власності державу в особі Верховної ради України, а згідно з п.2 цієї ж статті суб’єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів.

Згідно Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991р. за №1452-ХХІІ підприємства союзного підпорядкування з прийняттям цього Указу переходять до державної власності України. Відповідно до Закону України „Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України” від 10.09.1991р.  майно та фінансові ресурси підприємств союзного підпорядкування , розташовані на території України  є державною власністю України.

Відповідно до ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів здійснює управління об’єктами державної власності відповідно до закону. Декрет Кабінету міністрів України від 15.12.1992р. №8-92 „Про управління майном , що є у загальнодержавній власності „ покладає управління цим майном на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади.

Судовий захист права власності та майнових інтересів власників, здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема про визнання права власності на майно  та за іншими позовами, пов’язаними з охороною права власності . Відповідні положення поширюються також на підприємства і організації, які хоча й не є власниками, але володіють майном з підстав, передбачених законом ( на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління), що прямо витікає з ст.136 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу  України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але як свідчать матеріали справи Одеська міська рада  в супереч названим нормам закону створила реальні умови, які обмежують права держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України та ДП „Одеська залізниця” у здійсненні ними своїх прав на  спірне майно.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу  України правом  власності  є право особи на річ (майно),  яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,  незалежно від  волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 цього ж Кодексу, згідно з якою власникові   належать  права  володіння,  користування  та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України  власник  володіє,  користується,   розпоряджається   своїм майном на власний розсуд і  має  право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо визнання за Державою Україна права державної власності на комплекс будівель- приміщень:- адміністративна будівля (літ.”А”) загальною площею 262,3 кв.м, склад (літ.”Б”) загальною площею 542,7 кв.м, склад (літ.”В”) загальною площею 2082,5 кв.м, склад (літ.”Г”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”Д”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”И”) загальною площею 80,5 кв.м, майстерня (літ.”К”) загальною площею 54,8 кв.м, склад (літ.”Л”) загальною площею 183,2 кв.м, адміністративна будівля (літ.”М”) загальною площею 388,9 кв.м, столярний цех (літ.”Н”) загальною площею 79,4 кв.м, склад (літ.”О”) загальною площею 849,6 кв.м, туалет (літ.”П”) загальною площею 2,8 кв.м, склад (літ.”Р”) загальною площею 394 кв.м, склад-гараж (літ.”С”) загальною площею 207,4 кв.м, склад (літ.”У”) загальною площею 575,7 кв.м , що розташовані за адресою: м.Одеса, вул.Степна, 2, та перебувають у повному господарському віданні ДП „Одеська залізниця”.

Судові витрати по сплаті держмита та витрат на забезпечення судового процесу покласти на відповідача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства „Одеська залізниця”  - задовольнити.

2.Визнати за  державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України  права державної  власності на комплекс будівель- приміщень:- адміністративна будівля (літ.”А”) загальною площею 262,3 кв.м, склад (літ.”Б”) загальною площею 542,7 кв.м, склад (літ.”В”) загальною площею 2082,5 кв.м, склад (літ.”Г”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”Д”) загальною площею 349,3 кв.м, склад (літ.”И”) загальною площею 80,5 кв.м, майстерня (літ.”К”) загальною площею 54,8 кв.м, склад (літ.”Л”) загальною площею 183,2 кв.м, адміністративна будівля (літ.”М”) загальною площею 388,9 кв.м, столярний цех (літ.”Н”) загальною площею 79,4 кв.м, склад (літ.”О”) загальною площею 849,6 кв.м, туалет (літ.”П”) загальною площею 2,8 кв.м, склад (літ.”Р”) загальною площею 394 кв.м, склад-гараж (літ.”С”) загальною площею 207,4 кв.м, склад (літ.”У”) загальною площею 575,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Степна, 2, та перебувають у повному господарському віданні Державного підприємства  „Одеська залізниця” ().

3. Стягнути з Одеської міської ради  (м. Одеса, пл..Думська, 1) на користь Державного підприємства „Одеська залізниця” (м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 01071315, рр 1 в Одеській філії АБ „Експрес-Банк”, МФО 328801)    витрати по сплаті держмита у сумі 85 грн.  та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Накази  видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 27 листопада 2007р.

Суддя                                                                                       Рога Н. В.