Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.07                                                                                            Справа №  08-15/3664

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Шевченко  В. Ю. (доповідач по справі),

суддів:                                 Мельника С. М. суддів:                                 Лобань  О.І.

.

секретар судового засідання           Швидак С.І.

представники сторін:

від позивача:          Чумакова Н.Е. –дов. б/н від 01.11.2006р., представник;

від відповідача:          Аполонов О.В. –дов. №1580/10-011 від 15.02.2007р., представник;

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” на рішення господарського суду Черкаської області від 31.12.2004 року.

по справі № 08-15/3664 (суддя Коваленко В.І.)

за позовом  Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів”;

до          Черкаської об’єднаної державної податкової інспекції у Черкаському районі;

про          визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/3944 від 06.08.2003р.,

в с т а н о в и в:

29.09.2003р. відкритим акціонерним товариством „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” до господарського суду Черкаської області подана позовна заява до Державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/3944 від 06.08.2003р.(т.1 а.с.2-4).

07.12.2004р. позивач подав до суду доповнення до позову (т.1 а.с.101-104), в якому виклав додаткові обґрунтування не відповідності податкового повідомлення-рішення №/0/3944 від 06.08.2003р. вимогам закону.

Позов, з урахуванням доповнень до нього мотивований тим, що відповідачем під час перевірки не з’ясовані всі обставини господарської діяльності позивача, пов’язані з визначенням спірного зобов’язання з податку на додану вартість, а при визначенні податкового зобов’язання невірно застосовано положення податкового законодавства.

08.12.2003 року господарським судом Черкаської області прийняте рішення по справі №15/3664, яким позов задоволено частково (т.1 а.с.49-51).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2004р. рішення господарського суду Черкаської області від 08.12.2003 р. залишено без змін (т.1 а.с.69-72).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2004р. рішення господарського суду Черкаської області від 08.12.2003р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2004р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області (т.1 а.с.89-92).

Ухвалою 25.10.2004р. здійснена заміна відповідача - Державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області на її процесуального правонаступника –Черкаську об’єднану державну податкову інспекцію (т.1 а.с.100).

31.12.2004 року господарським судом Черкаської області прийняте рішення по справі №08-15/3664, яким позов задоволено частково: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №/0/3944 від 06.08.2003р. в частині застосування штрафних санкцій у сумі 3129,00 грн.(т.1 а.с.167-169). В іншій частині позову відмовлено.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, яка мотивована зокрема тим, що відповідач, визначаючи податкове зобов’язання з ПДВ за вересень 2001 року в сумі 7698,00 грн., за січень 2003 року в сумі 25596,00 грн., діяв всупереч вимогам Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року №168/97-ВР.

Відповідач, згідно ст.96 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення господарського суду Черкаської області від 31.12.2004р., а апеляційну скаргу без задоволення (т.2 а.с.23-24).

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.02.2005р. вищевказана апеляційна скарга була прийнята до провадження та порушене апеляційне провадження (т.2 а.с.1-2).

Ухвалою від 26.04.2005р Київський міжобласний апеляційний господарський суд зупинив провадження у справі №08-15/3664 на час проведення судово-бухгалтерської експертизи (т.2 а.с.40-42).

Ухвалою від 26.01.2007р. Київський міжобласний апеляційний господарський суд поновив провадження по справі №08-15/3664.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача під час апеляційного провадження заперечував проти вимог апеляційної скарги та наполягав на її відхиленні.

Апеляційний господарський суд порушив апеляційне провадження та почав перегляд справи відповідно до положень ГПК України, яким на той час врегульовувався порядок розгляду апеляційних скарг за такими спорами але здійснював подальший розгляд справи №08-15/3664 за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.7 ч.1 ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, до вирішення в порядку адміністративного судочинства відноситься спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

Вступна і резолютивна частини постанови апеляційного господарського суду проголошені 19.02.2007 р.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, судова колегія апеляційного суду виходить із наступних обставин.

В період з 20.05.2003р. по 01.08.2003р. ДПІ у Черкаському районі Черкаської області була проведена комплексна планова документальна перевірка ВАТ „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2001р. по 31.03.2003р.

За результатами перевірки складений акт №71/23-019-00956891 від 01.08.2003р. (т.1 а.с.9-29), яким констатовано порушення позивачем, зокрема, п.4.5 ст.4, п.п.7.3.5 п.7.3., п.п.7.4.1 п.7.4. ст.7, п.10.3 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок яких позивачем було:

-          занижено податок на додану вартість на суму 39551,00 грн., в тому числі: за лютий 2001 року на суму 6257,00 грн., за вересень 2001 року на суму 7698,00 грн., за січень 2003 року на суму 25596,00 грн.;

-          завищено податок на додану вартість за березень 2001 року на суму 11794,00 грн., за квітень 2001 року на суму 4931,00 грн.

Відповідач обґрунтовує визначення позивачу податкового зобов'язання з ПДВ за січень 2003р. в сумі 25596,00грн., тим, що ВАТ „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” згідно аналітичних  довідок має кредиторську заборгованість перед ДАК „Хліб України” за паливно-мастильні матеріали, поставлені по постанові Кабінету Міністрів України №77 від 24.01.1998р. в сумі 153571,00 грн., строк позовної давності за якою минув станом на 01.01.2003р., та дебіторську заборгованість сільськогосподарських товаровиробників за паливно-мастильні матеріали, поставлені по постанові Кабінету Міністрів України №77 від 24.01.1998р. в сумі 170255,00 грн., строк позовної давності за якою минув станом на 01.01.2003р.

Первинні бухгалтерські та податкові документи на придбання паливно-мастильних матеріалів від ДАК „Хліб України” та на їх реалізацію сільськогосподарським товаровиробника, платіжні документи за 1998-1999р., книги обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), де відображені ці господарські операції, оборотні відомості за 1998-1999р.р. для перевірки не надавалися, так як згідно акту від 19.02.2003р. №1 „Про виділення до знищення справ, строки зберігання яких закінчилися” експертною комісією в присутності архівіста ці документи знищенні (арк. 10-11 Акту перевірки від 01.08.2003р.).

В податковий кредит січня 2001р. підприємством включено 5400,00 грн. згідно податкової накладної №17 від 26.01.2001р., 12833,33 грн. згідно податкової накладної №25 від 07.02.2001р.(продавець –ТОВ „Сван-1), 10768,24 грн. згідно податкової накладної №19 від 31.01.2001р., 9000,00 грн. згідно податкової накладної №46 від 07.02.2001р.(продавець –ТОВ „Ексім-Трейдінг”). На порушення п.4.5 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивач не здійснив в повному обсязі коригування податкового кредиту у зв’язку із зміною суми компенсації вартості товарів, що раніше була включена до податкового кредиту та завищила податковий кредит з податку на додану вартість за вересень 2001р. на суму 7698,00 грн.(п.п.2.7.1 акту перевірки).

Згідно даних Книги обліку придбання товарів за березень 2001р. сума придбаних з податком на додану вартість товарів, вартість яких включається до складу валових витрат, складає 125782,05грн., а суму податкового кредиту 25156,41грн. Загальна сума податкового кредиту підтверджується податковими накладними. Однак на порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” по рядку 10 податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2001р. підприємством задекларовано податковий кредит на суму 19619,00 грн., що менше на 5537,00 грн.(п.п.2.7.2 акту перевірки).

Згідно даних Книги обліку продажу товарів за квітень 2001р. сума операцій з продажу товарів, що оподатковується за ставкою 20% склала 47280,00 грн., в т.ч. сума ПДВ повинна складати 9456,00 грн. Однак на порушення п.10.3 ст.10 Закону України „Про податок на додану вартість” та п.5.3.1 Порядку подання та заповнення податкової декларації по податку на додану вартість, затвердженому Наказом ДПА №166 від 30.05.1997р. та зареєстрованому в Мінюсті України №250/2054 від 09.07.1997р., підприємство в податковій декларації з ПДВ за квітень 2001р. відобразило ПДВ в сумі 9216,00 грн., що менше на 240,00 грн., чим саме занизило податкове зобов’язання на 240,00 грн. За цей же звітний період підприємство відобразило по рядку 8 Декларації 5171,00 грн. податкових зобов’язань як коригування попередніх звітних періодів. На думку відповідача, позивач занизив податкові зобов’язання березня 2001р. та здійснило виправлення цих показників шляхом коригування податкових зобов’язань в декларації за квітень 2001р. на суму 5171,00 грн. У травні  2003р. позивач подав до ДПІ у Черкаському районі уточнену декларацію з ПДВ за березень 2001р. та нарахувало 541,00 грн. штрафів, а в декларацію за квітень 2001р. зміни внесені не були. В результаті позивач завищив податкові зобов’язання за квітень 2001р. на суму 5171,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, в тому числі письмових пояснень представника відповідача від 19.02.2007р., донарахування сум основного платежу позивачу відбулося в зв’язку з порушеннями позивача визначеними в п.п.2.2.1 –2.2.4, п.п.2.7.1 - 2.7.3, акту перевірки, а саме:

·          п.п.2.2.1 –2.2.4 акту перевірки від 01.08.2003р., встановлено порушення позивачем п.п.4.5 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»та нездійснення перерахунку податкових зобов’язань у разі зміни компенсації за продаж товарів у зв’язку з визнанням боргу безнадійним за операціями з ДАК „Хліб України”, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 25596,00 грн. за січень 2003р.;

·          п.п.2.7.1 - 2.7.3 акту перевірки від 01.08.2003р., встановлено завищення та заниження сум податкового кредиту в окремих періодах.

Внаслідок зазначених порушень, враховуючи суми заниження сум податкового кредиту, загальна сума недоплати зазначена в акті перевірки, становить 22826,00 грн.

На підставі акту перевірки від 01.08.2003р., відповідач прийняв видав повідомлення-рішення від 06.08.2003 року №/0/3944, яким на підставі п.4.5 ст.4, п.10.3 ст.10 Закону України „Про податок на додану вартість” та п.п.“б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4, п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, позивачу визначене податкове зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 42601,00 грн., в тому числі 22826,00 грн. –основного платежу та 19775,00 грн. штрафних санкцій (т.1 а.с.5).

Позивач, не погодився з прийнятим податковим повідомленням-рішенням оскаржив його до ДПІ Черкаського району Черкаської області. За наслідками апеляційного оскарження спірних податкового повідомлення-рішення податковим органам винесені рішення про результати розгляду скарги №4564/24-044, яким скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення учасників провадження, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає що рішення господарського суду Черкаської області від 31.12.2004р. у справі №08-15/3664 має бути скасовано повністю, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, саме на відповідача законодавство покладає обов’язок підтвердити документально висновки викладені в його рішеннях.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, доповнень до позовної заяви, акту документальної перевірки від 01.08.2003р., пояснень сторін, та інших доказів, вбачається що спір між сторонами фактично виник стосовно відображення в податковому обліку та оподаткуванні операцій здійснених ВАТ „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” за деклараціями за лютий 2001 року, за березень 2001 року, за квітень 2001 року, за вересень 2001 року, за січень 2003 року.

Апеляційний суд вважає що висновок місцевого суду про правомірність визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за лютий 2001 року, за березень 2001 року, за квітень 2001 року, за вересень 2001 року та за січень 2003 року, на загальну суму 22826,00 грн., не підтверджений належним чином поданими доказами, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 4.5 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за продаж товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також у зв’язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв’язку з таким продажем, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець зменшує суму податкового зобов’язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов’язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю.

На думку відповідача, сума ПДВ по простроченій кредиторській заборгованості відображається по кредиту субрахунку 643 рахунку 64 „Податкові зобов’язання”, заноситься до книги обліку продаж, та включається до податкових зобов’язань по ряд.8 податкової декларації з ПДВ.

Підставою для виключення з податкових зобов’язань сум податку на додану вартість по дебіторській заборгованості, строк позовної давності якої минув, є наявність розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, передбаченого п.20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України №166 від 30.05.1997р. та зареєстрованого в Мінюсті за №250/2054 від 09.07.1997р., та який складається продавцем товарів (робіт, послуг).

На момент перевірки такі розрахунки коригування відсутні (арк.12 Акт перевірки від 01.08.2003р.). Таким чином, відповідач зробив висновок про заниження позивачем податку на додану вартість за січень 2003 року на суму 25596,00 грн. не на підставі первинних документів, а за допомогою аналітичного обліку операцій продажу, який здійснюється по рахунках обліковуючи розрахунків з покупцями і замовниками та з іншими дебіторами, на яких ведеться узагальнення інформації про розрахунки з покупцями та замовниками за відвантажену продукцію, товари, виконанні роботи і послуги.

Підставою для видання спірного податкового повідомлення-рішення та основним доказом, який на думку відповідача підтверджує припущення позивачем наведених вище порушень податкового законодавства, є Акт планової документальної перевірки від 01.08.2003р., на підставі якого відповідачем позивачу визначене податкове зобов'язання з податку на додану вартість саме на суму 22826,00 грн.

Вказаний Акт (а.с. 18-20) містить висновок що причиною від’ємного значення ПДВ є нездійснення перерахунку податкових зобов’язань у разі зміни компенсації за продаж товарів у зв’язку з визнанням боргу безнадійним за операціями з ДАК „Хліб України”, що підтверджується даними бухгалтерського обліку; а також не здійснення в повному обсязі коригування податкового кредиту у зв’язку із зміною суми компенсації вартості товарів, що раніше була включена до податкового кредиту.

Проте такий висновок відповідачем належним чином необґрунтований і поданими по справі доказами непідтверджений.

Пунктом 2 частини 11 розділу 2 порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності –юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом ДПА України 16.09.2002р. №429 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002р. за №1023/7311 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства необхідно:

-          висвітлити показники, які відображаються підприємством у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку підприємства у розрізі періодів;

-          у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб підприємства щодо встановлених порушень;

-          зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Як вбачається з акта планової документальної перевірки від 01.08.2003р., на підставі якого винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення, останній не містить вказівки на первинні бухгалтерські документи - конкретні податкові накладні, сума ПДВ яких податкова інспекція вважає неправомірно включеною до податкового кредиту, не містить розрахунку суми завищення бюджетного відшкодування ПДВ, а лише твердження, що податковий кредит позивача за лютий 2001р., за вересень 2001р., за січень 2003р., за березень 2001р., за квітень 2001р. документально не підтверджено.

За наслідками перевірки, відповідач не вказав та не надав суду копії первинних і бухгалтерських документів, на підставі яких певні суми ПДВ неправомірно включені позивачем до податкового кредиту за: лютий 2001р., вересень 2001р., січень 2003р., березень 2001р., квітень 2001р.

Як зазначено в акті перевірки від 01.08.2003р., первинні бухгалтерські та податкові документи на придбання позивачем паливно-мастильних матеріалів та на їх реалізацію сільськогосподарським товаровиробникам, платіжні документи за 1998-1999р., книги обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), де відображені ці господарські операції, оборотні відомості за 1998-1999р.р. для перевірки позивачем не надано, так як були знищенні експертною комісією в присутності архівіста (арк. 10-11 Акту перевірки від 01.08.2003р.).

В акті планової документальної перевірки від 01.08.2003р. також зазначено, що в ході перевірки надані запити на проведення зустрічних перевірок, запити будуть надаватися „по ланцюгу” до встановлення виробника (імпортера) товару. Жодних доказів проведення зазначених зустрічних перевірок відповідач ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження не надав.

Ухвалою від 26.01.2007р. апеляційний господарський суд зобов’язав відповідача надати письмовий розрахунок визначення окремо за які саме порушення позивачу донараховано 22826,00 грн. основного платежу з податку на додану вартість (тобто складові частини вказаної суми), а також зазначити окремо суми штрафних (фінансових) санкцій визначених за вказані порушення; з наданням відповідних документальних доказів.

Посилання відповідача на те, що позивач навмисне, з метою уникнути відповідальності, знищив первинні облікові документи апеляційним судом відхиляються. Вказане твердження має бути підтверджене належними доказами, зокрема судовим вироком, яким встановлений факт скоєння відповідних дій. Ані вироку суду, ані аналогічних за правовим змістом доказів на підтвердження такого посилання відповідач не надав. Крім цього, факт передчасного знищення облікових документів, навіть у разі його підтвердження належним чином, не є автоматичним свідченням наявності у позивача податкового зобов’язання з податку на додану вартість саме в сумі 22826,00 грн. за основним платежем.

Таким чином, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження відповідач не надав належних доказів того, що в лютому 2001р., вересні 2001р., січні 2003р., березні 2001р., квітні 2001р. позивач неправомірно включив до податкового кредиту ПДВ на загальну суму 22826,00 грн. Тобто визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість по в розмірі 22826,00 грн. по основному платежу є безпідставним.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає безпідставним застосування до позивача штрафні санкції у розмірі 19775,00 грн., оскільки вказані санкції є похідними від визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість по основному платежу. Питання про законність застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій у розмірі 3129,00 грн. не є предметом апеляційного оскарження але вказана сума є складовою застосованої до позивача штрафної санкції в сумі 19775,00 грн. і апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що її застосування є безпідставним.

Втім місцевим судом при постановці рішення від 31.12.2004р. по справі №08-15/3664 в його резолютивній частині припущена помилка і визнано частково недійсним податкове повідомлення-рішення Черкаської об’єднаної державної податкової інспекції №/0/3944 від 06.08.2003р., тобто рішення податкового органу яке позивачем не оскаржувалось і його копія відсутня в матеріалах справи. Відповідно до позову (т.1 а.с.2-4) та доповнення до нього (т.1 а.с.101-104) позивач просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ в Черкаському районі №/0/3944 від 06.08.2003р., копія якого наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.5).

За відсутності в матеріалах справи ухвали про виправлення помилки в оскаржуваному рішенні, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ в Черкаському районі №/0/3944 від 06.08.2003р. судом не розглянуті. Визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Черкаської об’єднаної державної податкової інспекції №/0/3944 від 06.08.2003р. є помилковим, оскільки позивач з такою вимогою не звертався.

Враховуючи викладене та керуючись ч.1 ст.195 КАС України, вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/3944 від 06.08.2003р. ДПІ в Черкаському районі в частині донарахування позивачу податок на додану вартість в сумі 42601,00 грн., в тому числі 22826,00 грн. –основного платежу та 19775,00 грн. штрафних санкцій, підлягають задоволенню повністю.

Апеляційний господарський суд порушив апеляційне провадження та почав перегляд справи відповідно до положень ГПК України, яким на той час врегульовувався порядок розгляду апеляційних скарг за такими спорами.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, який почав діяти з 01.09.2005 р, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову (рішення) суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову (рішення) суду та прийняти нову постанову, або змінити постанову суду.

Відповідно до п.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови (рішення) або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Під час апеляційного провадження знайшов підтвердження факт неправильного вирішення місцевим судом справи по суті в частині позову, яке виразилося в неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для вирішення справи.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Черкаської області від 31.12.2004р. по справі №08-15/3664 підлягає скасуванню повністю.

Питання про розподіл судових витрат вирішене судом першої інстанції за правилами ГПК України, положеннями якого суд керувався під час розгляду справи.

Враховуючи вимоги п. 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд апеляційної інстанції вирішує питання розподілу судових витрат в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 94, ч. 1 ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 31.12.2004р. у справі №08-15/3664 скасувати повністю.

3. Прийняти нову постанову по справі, якою позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” задовольнити повністю.

4. Визнати протиправними (недійсними) податкове повідомлення-рішення ДПІ в Черкаському районі №/0/3944 від 06.08.2003 р. повністю.

5. Стягнути з Державного бюджету на користь Відкритого акціонерного товариства „Білозірська реалізаційна база хлібопродуктів” (19634, Черкаська обл., Черкаський район, с. Хацьки, вул. Польова 4, ідентифікаційний код 00956891, рахунок №0001 в ЧФ ЗАТ КБ "Приватбанку", МФО 354347) 127,50 грн. судового збору та 118,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду Черкаської області.

7. Справу №08-15/3664 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду, відповідно до ст.254 КАС України, набирає чинності з моменту її проголошення.

Постанова апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Шевченко  В. Ю.                                            Судді:                                                                                      Мельник С. М.  Судді:                                                                                      Лобань  О.І.