ПОСТАНОВА

"12" листопада 2007 р.
Справа № 8а/185-3588

10:40 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання  Арзяєві М.І.

Розглянув справу

за позовом: Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

до: Приватного підприємства «Залізничник», Б-р. Шевченка, 31, м. Тернопіль

про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 7 300 грн. 85 коп., в т. ч. 234 грн. 18 коп. пені.

За участю представників сторін:

позивача: Гафтко Н.Л. - головного спеціаліста, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 р.

відповідача: Сампари Н.М. –юрисконсульта, довіреність № 13 від 27.02.2007 р.

В судовому засіданні представникам сторін роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки, передбачені ст.ст. 27,29,49,51,59,60,130 КАС України .

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

До господарського суду Тернопільської області звернулося з позовом Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, м. Тернопіль про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 7 300 грн. 85 коп., в т. ч. 234 грн. 18 коп. пені. з приватного підприємства "Залізничник", м. Тернопіль.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, обґрунтовуючи його тим, що відповідач не виконав встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчить поданий відповідачем «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік», а тому відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»зобов’язаний сплатити адміністративно –господарські санкції у розмірі 7300,85 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій в розмірі 234,18 грн.

Відповідач у відзиві на позов на його повноважний представник  у судовому засіданні  позовні вимоги вважає безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити. Стверджує, що підприємство постійно інформувало відповідні органи про потребу в інвалідах та про створення робочих місць для працевлаштування останніх, однак, інваліди направлені не були і самі не звертались, а тому просить відмовити в задоволенні позову. В обгрутування своїх заперечень представив звіти форми 3-ПН для осіб з обмеженою працездатністю за 2005 –2006 рр., лист №284 від 07.12.2005 р. на ім’я директора Тернопільського міського центру зайнятості, колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом на 2006-2008 роки, наказ №1 від 02.01.2006 р. про створення спеціальної комісії для атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві, акт атестації робочого місця.

Ухвалою суду від 09.08.2007 р. відкрито провадження в порядку ст. 107 КАС України у справі, із призначенням попереднього судового засідання на 27.08.2007 р.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір, у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, у відповідності до статті 121 КАС України, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу № 8а/185-3588 до судового розгляду 12.11.2007р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі –Закон) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової , чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Стаття 20 Закону передбачає, що підприємства (об'єднання), установи і організації, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації, громадській організації фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

У відповідності до вимог статті 18 Закону в редакції, що діяла протягом звітного періоду (періоду, за який заявлено до стягнення штрафні санкції), працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико –соціальної експертизи.

Статтею 8 Закону України «Про зайнятість населення»встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

Пунктами 5,10,11,12,13,14 Положення про робоче місце інваліда і Порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів»(далі –Положення) передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак, працевлаштування останніх здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням їх побажань, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інваліда, висновків МСЕК.

Відповідно до Положення робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7)., а робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.5,10-14).

Крім того, згідно даного Положення на місцеві органи соціального захисту населення в тому числі і Фонд, покладено обов'язок виявляти інвалідів, які бажають працювати, щомісячно надсилати державній службі зайнятості списки інвалідів, які бажають працювати із зазначенням професій та спеціальностей, подають заявки на професійне навчання інвалідів (п. 11), а державна служба зайнятості сприяє працевлаштуванню інвалідів та направляє інвалідів на професійне навчання за рахунок коштів Фонду.

Отже, нормами чинного законодавства, яке регулює соціальний захист інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.

Працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів тощо.

Наведені  вище  норми  Закону дають підстави  говорити про наступні обов'язки підприємств:

- дотримання ними нормативів по створенню визначеної цим законом кількості робочих місць для інвалідів;

- сплати ними адміністративно –господарських санкцій в разі недотримання зазначених нормативів.

Слід зазначити, що створення робочого місця здійснюється при наявності особи відповідної категорії, так як конкретні вимоги відносно робочого місця встановлені в його індивідуальній програмі реабілітації.

Частиною 4 статті 20 Закону визначено, що адміністративно –господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно –господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як вбачається з даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 48 осіб, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Приватного підприємства «Залізничник», Б-р. Шевченка, 31, м. Тернопіль становить 2 (два) робочих місця. Фактично на підприємстві у 2006 році на посаді двірника працювала одна особа, яка мала інвалідність –Гавриш І.М. (ІІ група інвалідності).

На підставі поданого Звіту позивачем у справі визначено, що у 2006 році відповідач повинен був працевлаштувати 2 (двох), а не 1 (одного) інваліда, а відтак норматив відповідачем у 2006 році не дотримано, одного інваліда не працевлаштовано, внаслідок чого відповідачу нараховано штрафні санкції в розмірі 7066,67 грн. та за порушення строків їх сплати, за період з 17.04.2007 р. по 20.08.2007 р. (126 днів), на підставі ч. 3 ст. 20 Закону нараховано пеню в розмірі 234,18 грн., яка обчислюється, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Інформація про наявність чи відсутність на підприємстві робочих місць для працевлаштування інвалідів міститься у звітах за формою № 3-ПН, що подаються підприємствами, установами і організаціями, їх структурними підрозділами та філіями незалежно від форми власності та господарювання органам державної служби зайнятості в порядку, передбаченому Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. № 420 ( застосування введено в дію з 04.01.2006р., п.3 наказу ). Звіт за формою № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування, які використовують її для інформування населення,  про наявність на підприємстві робочих місць, в тому числі  для працевлаштування інвалідів і водночас запитом про направлення на підприємство інвалідів із встановленим рівнем нозології для працевлаштування.

Як  вбачається з матеріалів справи, зокрема поданого відповідачем відзиву, та долучених в судовому засіданні доказів, доводи позивача, щодо недотримання недержавним Приватним підприємством "Залізничник" встановленого ст. 19 Закону нормативу, та як наслідок застосування до останнього адміністративно –господарських санкцій за невиконання даного нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2006 році спростовуються з огляду на наступне.

Для виконання вимог закону відповідачем вчинено наступні заходи :

·          згідно протоколу № 3 загальних зборів трудового колективу 24.05.2006 р. між адміністрацією та профспілковим комітетом КЖЕП «Залізничник»та ПП «Залізничник»на 2006-2008 роки укладено колективний, згідно якого здійснюватиметься регулювання усіх соціально –економічних виробничих і трудових відносин на підприємстві протягом усього періоду його дії, в тому числі і для інвалідів (п.п.4,9 р. ІІІ, п.6 р. ІV,);

·          у 2006 році проінформовано Тернопільський міський центр зайнятості (звіти форми № 3 –ПН подані відповідачем до ЦЗ, лист №284 від 07.12.2005 р. на ім’я директора Тернопільського міського центру зайнятості) про створення (бронювання) робочого місця для працевлаштування інваліда, про що свідчить листи № 08/1762 від 05.10.2007 р., № 04/1900 від 30.10.2007 р. Тернопільського міського центру зайнятості та належним чином засвідчені копії звітів № 3-ПН;

·          у відповідності наказу № 1 від 02.01.2006 р. на підприємстві створено спеціальну комісію для атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів;

·          02.01.2006 р. проведено атестацію робочого місця двірника, яке згідно висновку наведеного в акті атестації робочого місця інваліда відповідає вимогам встановленим діючим законодавством для робочих місць даного типу і не містить шкідливих умов або важких умов праці, а також відповідає санітарно гігієнічним нормам.

Своїм листом за № 04/1900 від 30.10.2007 року Тернопільський міський центр зайнятості повідомив, що протягом 2006 року ПП «Залізничник»подавалась інформація про наявність вільного робочого місця для працевлаштування інваліда на посаду двірника, зокрема 28.09.2005р., 01.11.2005р., 21.02.2006р., 23.10.2006р.

Згідно листа  № 08/1762 від 05.10.2007 р. Тернопільського міського центру зайнятості протягом 2006 року в центр зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернулася 91 особа з обмеженими фізичними можливостями (інваліди), з яких на ПП «Залізничник»було направлено інваліда II групи Русенко Л.Т. (корінець направлення на роботу в матеріалах справи), яка відмовилася від запропонованої роботи.

Отже, направлений органом працевлаштування інвалід не працевлаштовані не з вини відповідача, а через його відмову від зайняття створеного на ПП «Залізничник»робочого місця для працевлаштування інваліда.

Відтак, суд прийшов до висновку, що відповідачем вчинено необхідні заходи щодо дотримання встановлених чинним законодавством вимог для забезпечення виконання вищезазначеного нормативу створення робочого місця для працевлаштування інваліда, проте з вищезазначених причин дане робоче місце не введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Матеріали справи також не містять і доказів відмови у працевлаштуванні інваліда відповідачем у справі.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено положеннями статей 70,138 КАС України.

Враховуючи, що відповідачем дотримано норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, позовні вимоги щодо притягнення останнього до відповідальності на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»суд визнає необґрунтованими, безпідставними та  такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до приписів ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 130, 138, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 8, 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                            І.М. Гирила