ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.07                                                                                 Справа  № 18/245 (4/452-19/72)

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                        Давид Л.Л.

Суддів                                                            Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційного подання Військового прокурора Західного регіону Львівської області за вих. № 3/2172 від 18.10.2007 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2007 р.

у справі № 18/245 (4/452-19/72) (суддя –Мартинюк В.Я.)

за позовом Військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави –Міністерства оборони України в особі Військової частини А-1642, м. Радехів, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційної фірми «Просперітет», м. Львів

про стягнення 120 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Яговдік С.М. –прокурор (посвідчення №17 від 05.06.2006 р.);

від позивача: Ніколюк О.В. –представник (довіреність за №969 від 25.09.2007 р.);

від відповідача : Горбай Р.С. –представник (довіреність за вих.. №449 від 27.08.2006 р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.10.2007 р. у справі № 18/245 (4/452-19/72) відмовлено в задоволенні позовних вимог Військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави –Міністерства оборони України в особі Військової частини А-1642, м. Радехів, Львівська область (надалі –Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційної фірми «Просперітет», м. Львів (надалі –Відповідач) про стягнення 120 000,00 грн. боргу.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що сторонами не обумовлено об‘єм нафтопродуктів, які передаються на зберігання за договором №749 від 21.02.2004 р., а п.2.3 даного договору, де зазначено, що разова подача пального під злив або налив повинна складати 5000 тонн, як обсяг прийнятих на зберігання нафтопродуктів, стосується саме порядку надання послуг і не визначає об‘єм зберігання нафтопродуктів. Відповідно до цього, на думку суду, посилання Прокурора та Позивача на п. 6.5 згаданого договору, як на підставу виникнення заборгованості, ґрунтуються на припущеннях, оскільки, згідно зазначеного пункту, саме об‘єм нафтопродуктів, обумовлений даним договором, є складовою у формулі визначення суми, яку повинен сплати Відповідач. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову в позові.

Військовий прокурор Західного регіону України, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційне подання (вих. №3/2172 від 18.10.2007 р.), в якому покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та неповним дослідженням матеріалів та обставин справи. Так, на думку Прокурора, судом невірно трактовано розділ 2 Договору №749 від 21.02.2004 р., а саме - п.2.3, оскільки в останньому йде мова саме про «обсяг прийнятих на зберігання нафтопродуктів». Сторони при укладенні договору виділили окремим пунктом (п.2.3 Договору) саме «обсяг»(об‘єм, кубатура, кількість) прийнятих на зберігання нафтопродуктів, який при разовій подачі під злив або налив повинен складати 5000 тон, то саме цей обсяг (об‘єм, кубатура, кількість) є основою при нарахуванні належного до сплати сумарного проценту за зберігання нафтопродуктів, передбаченого у випадку невиконання умов даного договору, відповідно до п.п. 6.5 та 4.3. даного договору, і саме з цього мінімального обсягу і здійснюється розрахунок ціни позову.

Враховуючи наведене, на думку скаржника, судом зроблено хибний висновок про те, що у договорі №749 від 21.02.2004 р. сторонами не обумовлено об‘єм (обсяг) нафтопродуктів, що передаються на зберігання і як результат, не застосовані норми ч.1 ст. 193 ГК України, ч.2 ст.939 ЦК України, що і стало підставою для неправомірної відмови у позові Прокурора. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов - задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вих. №01 від 19.11.2007 р.) заперечує доводи апеляційної скарги вважає такі необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те що п.2.3 Договору, не обумовлює об‘єм зберігання нафтопродуктів, а стосується порядку надання послуг. Крім цього, Сторонами в Договорі не визначено об‘єму зберігання нафтопродуктів, тому розрахунок Скаржником сумарного процента ґрунтується на припущеннях і не може братись судом до уваги, а тому, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін та прокурора, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного  матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи, виходячи з наступного.

21.02.2004 р. ТзОВ «Виробничо-комерційна фірма «Просперітет»(«Замовник») та Військова частина А1336, правонаступником якої є військова частина А-1642 («Виконавець»), уклали Договір №749 про надання послуг військовою частиною А1336 з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів ( Т-1 а.с.8-10).

Порядок приймання, зберігання, відвантаження та облік продукції визначений розділом 3 Договору.

Згідно п. 4.2. Договору оплата вартості наданих послуг здійснюється на підставі документів, що підтверджують приймання нафтопродуктів Виконавцем (складом, нафтобазою) і оформлених у відповідності з нормативними документами, що діють в Міністерстві оборони України та документів, які підтверджують вартість прийнятих на зберігання нафтопродуктів. Оплата наданих послуг за перший місяць зберігання здійснюється замовником протягом десяти днів після передачі нафтопродуктів на зберігання. Оплата послуг за кожний наступний місяць здійснюється протягом перших п‘яти діб зберігання. За місяць зберігання нафтопродуктів прийнято 30 (тридцять ) діб з дати підписання Акту прийому –передачі на зберігання.

Однак, сторони уклавши вищеназваний договір, не приступили до його виконання, в зв‘язку з чим, на думку Позивача, останній поніс збитки в розмірі 120 000 грн.

Розмір заборгованості Позивачем визначено, виходячи з того, що Відповідач зобов‘язувався поставляти на склад Військової частини 5000 т. нафтопродуктів щомісячно (п.2.3. Договору) при вартості однієї тони –2000 грн. з застосуванням п.4.3 та п.6.5. Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено можливість перегрузки нафтопродуктів з залізнодорожних цистерн та трубопровідним транспортом, при яких застосуванню підлягає різний процент розрахунку вартості послуг.

Пунктом 6.5. Договору передбачено відповідальність Замовника при не поставці нафтопродуктів. Розрахунок заборгованості Відповідача перед Позивачем (Т-1 а.с.16) здійснений з застосуванням коефіцієнту 0,3 % від вартості залишку партії - нафтопродукта, що знаходиться на зберіганні (п.4.3.Договору).

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що покликання Позивача та Прокурора на п. 6.5 Договору, як на підставу виникнення заборгованості, ґрунтується на припущеннях, оскільки, згідно зазначеного пункту, саме об‘єм нафтопродуктів, обумовлений даним Договором, є складовою у формулі визначення суми, яку повинен сплатити Відповідач.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на хибність висновку місцевого господарського суду про не обумовленість сторонами об‘єму (обсягу) нафтопродуктів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені доказами у справі.

У відповідності до вимог ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України наявності та розміру понесених ним збитків в результаті невиконання умов договору № 749 про надання послуг військовою частиною А1336 з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів від 21.02.2004 р.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2007 р. у справі №18/245 (4/452-19/72) залишити без змін, апеляційне подання Військового прокурора Західного регіону України Львівської області - без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу №18/245 (4/452-19/72) повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                      Л.Л.Давид

Суддя                                                                                          Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                          Х.В.Мурська