КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2007                                                                                           № 43/504

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Пантелієнка  В.О.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від кредиторів:

1)          товариства з обмеженою відповідальністю "Омега"- Махиня М.В. (дов. б/н від 28.03.2007 р.);

2)          Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва - Куракін Ю.В. (дов. № 12206/9/10-009 від 19.09.2006 р.);

3)          Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-західна залізниця” в особі Коростенської дирекції залізничних перевезень ДТГО “Південно-західна залізниця” - Павленко О.О. (дов. № 16 від 10.01.2007 р.);

4)          відкритого акціонерного товариства “Завод “Будматеріали” - Рибій О.В. - голова правління (паспорт ВМ 291800, виданий Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській обл. 01.02.1997 р.);

від боржника -  Орєхов Р.В. (дов. № 657 від 12.02.2007 р.);

за участю розпорядника майна -  Горбик В.В. (паспорт ВН 262452, виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 28.05.2004 р.);

за участю представника працівників боржника -  Бабуцький І.Д. (протокол № 2 від 01.06.2006 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 30.03.2007

у справі № 43/504 (Пасько М.В.)

за заявою                               Відкритого акціонерного товариства "Лезниківський кар"єр"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Лезниківський кар"єр"

про                                                  визнання банкрутом

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30 березня 2007 року, яка прийнята у справі № 43/504 (суддя – М.В. Пасько), за заявою відкритого акціонерного товариства “Лезниківський кар’єр” (надалі – Боржник, Товариство №1) про визнання банкрутом, припинено обов’язки розпорядника майна боржника – арбітражного керуючого Петрусенка В.А., розпорядником майна Боржника призначено Горбика В.В., якого зобов’язано провести нові збори кредиторів, а також надати суду належним чином засвідчену копію ліцензії та заяву у відповідності до законодавства про банкрутство (т. 4 а.с. 124-128).

Товариство з обмеженою відповідальністю “Омега” (надалі – Кредитор, Товариство №2), не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу та направити матеріали справи до господарського суду м. Києва (т. 4 а.с. 134-138).

Представники кредиторів - Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва, Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-західна залізниця” в особі Коростенської дирекції залізничних перевезень ДТГО “Південно-західна залізниця”, відкритого акціонерного товариства “Завод “Будматеріали”, арбітражний керуючий Горбик В.В., представник боржника та представник працівників Боржника у судовому засіданні не погоджуються з вимогами, викладеними Кредитором в апеляційній скарзі, а тому просять залишити ухвалу господарського суду м. Києва від 30 березня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу від 23.05.2007 року (т. 4 а.с. 171-175), від 24.05.2007 року (т. 4 а.с. 185-186), Вих. № 178 від 29.05.2007 року (т. 4 а.с. 187-190) та наданих поясненнях.

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення інших визнаних кредиторів Боржника про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Товариства №2, що підтверджується поштовими поверненнями (т. 4 а.с. 152-157, 164-167) та копіями ухвали від 20.04.2007 року (т. 4 а.с. 158-163), екземпляри якої були направлені на адресу сторін у справі та повернулись із відмітками на поштових конвертах про причину невручення - “не зареєстрована”, “по даній адресі адресат не проживає”, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства №2 без участі представників інших кредиторів Боржника.

Київський апеляційний господарський суд частково задовольняє заявлене представником Боржника у судовому засіданні 30.05.2007 року усне клопотання про залучення до матеріалів справи відзиву на апеляційну скаргу від 23.05.2007 року та доданих до нього документів (т. 4 а.с. 171-175, 176-184). Між тим, при розгляді апеляційної скарги у даній справі апеляційний суд не враховує, не досліджує та не оцінює додані до вказаного відзиву документи в якості доказів у справі відповідно до ст.ст. 33, 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) у зв’язку з наступним.  Частинами 1, 3 ст. 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими  доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що нормами зазначеної статті та будь-якими іншими положеннями ГПК України не передбачено  здійснення перегляду в апеляційному провадженні  на підставі нових доказів, які  не існували на момент  прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального документу та на прийняття якого  такі документи ( докази)  не могли вплинути ніяким чином, оскільки  вони не існували взагалі. З огляду на дати оформлення доданих до згаданого відзиву на апеляційну скаргу документів слід зазначити, що вони  датовані  після прийняття оскаржуваної у даній справі ухвали, у зв’язку з чим  ніяким чином не спростовують або не підтверджують викладені  в оскаржуваній ухвалі  обставини та не впливають на її прийняття.

Заслухавши усні пояснення представників кредиторів Боржника, Боржника, арбітражного керуючого Горбика В.В. та представника працівників Боржника в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18 липня 2006 року було порушено провадження у справі № 43/504 про банкрутство відкритого акціонерного товариства “Лезниківський кар’єр” за заявою останнього в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  (т. 1 а.с. 1-2).

Ухвалою підготовчого засідання від 30 серпня 2006 року Боржника зобов’язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство Товариства №1 та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Петрусенка В.А. (т. 1 а.с. 51-52).

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 21 грудня 2006 року визнані кредитори до Боржника із відповідними сумами вимог та затверджений реєстр вимог кредиторів Товариства №1 на загальну суму 2 140 442 грн. 84 коп. (т. 3 а.с. 14-16).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30 березня 2007 року припинено обов’язки розпорядника майна – арбітражного керуючого Петрусенка В.А., розпорядником майна Боржника призначено  Горбика В.В., якого зобов’язано провести нові збори кредиторів, а також надати суду належним чином засвідчену копію ліцензії та заяву у відповідності до законодавства про банкрутство.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що відсутні підстави для задоволення клопотання Боржника про проведення зборів кредиторів за іншою адресою, оскільки згідно довідки статистики  місцезнаходженням боржника є м. Київ, а не Житомирська область. Також, місцевий суд зазначає, що арбітражний керуючий Петрусенко В.А. не може утримувати балансу інтересів між Товариством №1 та кредиторами, та між самими кредиторами відповідно до законодавства про банкрутство, у зв’язку з чим та за наявністю підстав  для припинення повноважень  останнього відповідні клопотання Боржника та його кредитора підлягають задоволенню. Крім цього, суд першої інстанції зазначає, що від управління з питань банкрутства відповіді щодо надання кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна Товариства не надійшло, у зв’язку з чим за клопотанням  кредитора  суд вважає за можливе призначити  розпорядником майна Товариства №1 арбітражного керуючого Горбика В.В., якого зобов’язати  провести нові збори кредиторів у відповідності до вимог законодавства про банкрутство. Крім визначеного, місцевий суд відхилив клопотання Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про накладення арешту на майно Боржника за відсутністю достатніх передбачених законодавством підстав; клопотання про відкриття процедури санації, як передчасне, та клопотання про проведення нових зборів кредиторів за іншою адресою у зв’язку із призначенням нового розпорядника майна  та зобов’язанням його провести нові збори кредиторів Боржника. При цьому, місцевий суд керувався  ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, ст.ст. 1, 2, 3-1, 11, 13, 16, 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) (т. 4 а.с. 124-128).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників кредиторів Боржника, Боржника, арбітражного керуючого Горбика В.В. та представника працівників Боржника у відкритому судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду м. Києва від 30 березня 2007 року, яка прийнята у даній справі, є законною і обґрунтованою у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. За таких умов, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Кредитора без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що скаржник, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень при апеляційному провадженні.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на неповне з’ясування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали обставин справи, які не були доведені сторонами та іншими учасниками справи, зокрема зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували доводи сторін, інших учасників справи щодо невиконання або неналежного виконання Петрусенком В.А. обов’язків розпорядника майна Боржника. За таких обставин, на думку Товариства №2, суд не мав передбачених Законом підстав для усунення Петрусенка В.А. від виконання останнім обов’язків арбітражного керуючого, чим порушив норми пунктів 8, 9 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Апеляційний господарський суд відхиляє у даній частині доводи апеляційної скарги Товариства №2 у зв’язку з тим, що вони суперечать вимогам чинного законодавства про банкрутство та не відповідають обставинам справи, оскільки, як вбачається з тексту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали підставою для припинення повноважень Петрусенка В.А. було не невиконання або неналежне виконання ним обов’язків розпорядника майна Боржника, а те, що зазначена особа є заінтересованою особою, що тягне за собою відповідно до ст. 3 Закону неможливість призначення такої особи арбітражним керуючим у справі про банкрутство Товариства №1.

Відповідно до частини 3 статті 3-1 Закону арбітражними керуючими не можуть бути призначені: особи, які згідно з цим Законом вважаються заінтересованими; особи, які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, за винятком випадків, коли з дня усунення цієї особи від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років, якщо інше не встановлено цим Законом; особи, яким заборонено здійснювати цей вид підприємницької діяльності або займати керівні посади; особи, які мають судимість за вчинення корисливих злочинів.

Поняття заінтересовані особи стосовно боржника визначено ст. 1 Закону, згідно якої заінтересованими особами стосовно боржника є юридична особа, створена за участю боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі і звільнені з роботи за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, а також особи, які знаходяться у родинних стосунках із зазначеними особами та підприємцем (фізичною особою) - боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки. Для цілей цього Закону заінтересованими особами стосовно керуючого санацією чи кредиторів визнаються особи в такому ж переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виникнення заборгованості Товариства № 1 перед Товариством № 2 Петрусенко В.А., був засновником та директором товариства з обмеженою відповідальністю “Омега.” Так, у заяві про визнання конкурсним кредитором до Боржника Товариство №2 посилається в обґрунтування свої вимог на ухвалу господарського суду Житомирської області у справі № 1/161б від 19.11.2002 року, якою затверджено мирову угоду, відповідно до якої Боржник зобов’язався сплатити Кредитору 246 735 грн. (т. 2 а.с.22). Таким чином кредиторські вимоги до Боржника Товариства № 2 були визнані у межах справи  № 1/161б ще у 2002 році. При цьому, у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують що у цей період Петрусенко В.А. був директором та засновником Товариства №2. Такими документами, зокрема, є довідка та довіреності, підписані Петрусенком В.А., як директором Товариства №2 (т.4 а.с. 27-31).

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та положення ст. 1 Закону , апеляційна інстанції дійшла висновку, що Петрусенко В.А. є заінтересованою особою стосовно Кредитора у розумінні ст. 1 Закону, а отже, відповідно до приписів частини 3 ст. 3-1 закону не може бути призначений арбітражним керуючим у даній справі про банкрутство Товариства №1.

Апеляційний господарський суд вважає також неналежними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, посилання Кредитора про призначення нового арбітражного керуючого Боржника без погодження його кандидатури з комітетом кредиторів та без врахування ще двох кандидатур арбітражних керуючих – Кіцула С.Б., який подав письмову заяву про призначення його розпорядником майна Боржника, та Галічевої В.О., кандидатуру якої було внесено на запит господарського суду листом Київського управління з питань банкрутства.

Частиною 2 ст. 13 Закону встановлено, що розпорядник майна призначається господарським судом із числа осіб, зареєстрованих державним органом з питань банкрутства як арбітражні керуючі, відомості про яких надаються в установленому порядку Вищому господарському суду України. Кредитори мають право запропонувати кандидатуру розпорядника майна, яка відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 8 ст. 16 Закону до компетенції комітету кредиторів, зокрема, належить прийняття рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення нового арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Згідно пункту 2 частини 2 ст. 2 Закону Державний орган з питань банкрутства пропонує господарському суду кандидатури арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) для державних підприємств або підприємств, у статутному фонді яких частка державної власності перевищує двадцять п'ять відсотків, щодо яких порушена справа про банкрутство, та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Із положень вищенаведених норм Закону вбачається, що, незважаючи на наявність права кредиторів та Державного органу з питань банкрутства запропонувати кандидатуру розпорядника майна, остаточно питання про  обрання  та призначення кандидатури розпорядника майна відповідного боржника у будь-якому випадку розглядає та вирішує господарський суд, оскільки пропозиція щодо кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна є правом кредиторів та Державного органу з питань банкрутства у справі про банкрутство, якому (праву) відповідно до ст.ст. 2 та 13 Закону не кореспондує обов’язок господарського суду приймати та призначати таку кандидатуру  арбітражного керуючого. При цьому, ст. 16 Закону надає комітету кредиторів компетенцію лише в частині звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, проте жодним чином не зобов’язує господарський суд погоджувати його кандидатуру з комітетом кредиторів.

Отже, призначення господарським судом розпорядником майна Боржника іншої кандидатури арбітражного керуючого, ніж була запропонована Київським управлінням з питань банкрутства листом від 15.02.2007 року № 15-21/105 (т.3 а.с. 104) у справі, не є порушенням норм Закону.

У зв’язку із вищевикладеним слід додати, що врахування судом першої інстанції  при прийнятті оскаржуваної ухвали запропонованої, згідно заяви кредитора - Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-західна залізниця” в особі Коростенської дирекції залізничних перевезень ДТГО “Південно-західна залізниця”, кандидатури арбітражного керуючого Горбика В.В. для призначення розпорядником майна Товариства №1 (т. 4 а.с. 67-69) відповідає вимогам норм чинного законодавства про банкрутство.

Також, Кредитор в апеляційній скарзі зазначає, що чинним законодавством не визначено повноважень суду приймати рішення про повторне проведення зборів кредиторів боржника. Апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути уваги скаржника на те, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції зобов’язав новопризначеного розпорядника майна провести нові збори кредиторів, а не повторні, що не суперечить положенням ст.ст. 15, 16 Закону.

До зазначеного вище апеляційний господарський суд вважає за необхідне додати, що питання про проведення санації Боржника та призначення керуючого санацією не можуть бути вирішені на даній стадії провадження у справі про банкрутство Боржника, у зв’язку з призначенням нового розпорядника майна у справі про банкрутство Товариства №1 та зобов’язанням його провести нові збори кредиторів, а відповідне клопотання Кредитора правомірно відхилене місцевим господарським судом, як заявлене передчасно.

Підсумовуючи вищевикладене, слід зробити висновок про те, що вимоги Кредитора про скасування оскаржуваної ухвали не відповідають обставинам справи, наявним в ній доказам та вимогам чинного законодавства, а скаржником не доведена неправомірність призначення розпорядником майна Горбика В.В. та прийняття оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 3-1, 15, 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 4-1, 32, 33, 34, 43, 86, 91, 94, 99, 101-105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Ухвалу господарського суду м. Києва від 30 березня 2007 року у справі № 43/504 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Омега” без задоволення.

2.Справу №  43/504 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Пантелієнко  В.О.

04.06.07 (відправлено)