ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"12" грудня 2007 р.                                                                  Справа №  2/136

Господарський суд Рівненської області у складі судді  Савченка Г. І. при секретарі судового засідання  Маслову К.Г.   розглянув справу

за позовом       Дочірнє підприємство "Райз-Агросервіс"

до відповідача  Дубенська об'єднана державна податкова інспекція

про                       визнання нечинним податкового повідомленя-рішення від 25 вересня 2006року №/0

Представники: від позивача    - юрист Ковальчук В.В., представник Лобач Р.В. ;

від відповідача– інспектор Чорномаз Ю.Г.

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ: Позивач Дочірнє підприємство “Райз-Агросервіс” просить частково на суму 82488,00грн. визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції №002772340/0 від 25 вересня 2006 року про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток 110236,50грн. з якої платіж 86131грн., штрафні (фінансові) санкції 24132,50грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує в позовній заяві та уточненнях до позовної заяви. Позивач доводить, що податковий орган здійснюючи документальну перевірку прийшов до помилкового висновку і посилається на те, що:

на сторінках 19 та 20 акту перевірки зазначено, що підприємство в березні 2006 року з метою розпродажу залишків засобів захисту рослин, термін придатності до використання яких закінчився, проводить переоцінку таких товарів у відповідності до наказу №29 від 21 березня 2006 року. Сума уцінки -3027040,97 грн. За позицією контролюючого органу уцінені товари на кінець звітного періоду (станом на 01.04.2006р.) підприємством реалізовані не були і обліковувались по бухгалтерському обліку на залишках запасів на складах. Саме цим контролюючий орган мотивує порушення підприємством п.5.9 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно якого:

"Якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів".

Вказаний висновок позивач спростовує слідуючим:

насправді реалізація уцінених товарів відбулася. Контролюючим органом не була перевірена наявність станом на 31.03.2006 року уцінених товарів, що не були реалізовані і обліковувались по бухгалтерському обліку в залишках. Реалізація підтверджується оборотно-сальдовою відомістю уцінених товарів, яких станом на 31.03.2006 року не було в наявності. Розшифровка додавалась до заперечення по акту. Крім цього, просить врахувати, що на підприємстві існує Наказ №109 від 29 вересня 2004 року «Про перехід на облік товарних запасів по партіях», а тому існуюча система обліку на підприємстві дозволяє від слідкувати реалізацію саме уцінених товарів. Контролюючим органом не було взято до уваги аргументи підприємства, що і призвело до помилкових висновків.

На сторінках 23 та 24 акту перевірки вказано, що розбіжності у визначені валових витрат між даними перевірки в сумі 19659,00 грн. виникли внаслідок того, що підприємством до валових витрат неправомірно віднесено послуги комерційного представництва, надані приватним підприємцем Тимощук С.А., які відображені в звіті повіреного про надання послу/ за період з 01.06.2005 р. по 16.06.2005 року.

Позивач спростовує такий висновок наступним.

Між підприємством та ПП Тимощук С.А. 09 червня 2005 року був укладений усний договір комерційного представництва на підставі якого ПП Тимощук С.А. надавала послуги в період з 9 червня по 16 червня 2005 року, які і були включені в звіт. Враховуючи вищенаведене в підприємства існували правові підстави отримані послуги комерційного представництва в період з 09 червня по 16 червня 2006 року в сумі 15 716,96 грн., включити у валові витрати, оскільки є документальне підтвердження надання таких послуг і такі витрати пов'язані з використанням у власній господарській діяльності.

На сторінці 25 акту перевірки вказано, що проведеною перевіркою по звітах використання коштів не прийнято до валових витрат валові витрати в сумі 644 грн., по відрядженнях працівників згідно до наказів №76В77В від 18.11.05 р. до Тернопільської філії підприємства, враховуючи, що на відрядних посвідченнях печатка і штамп санаторія "Медобори", Тернопільська область, Теребовлянський район, с. Конопків.

Такий висновок позивач спростовує наступним.

Відрядження працівників, перелік яких наводиться в акті, було пов'язане з проведенням семінару у відповідності до наказів № 33 та 34 від 15.11.2005 року   (накази додавались до заперечення до акту на 2 аркушах). Місце проведення семінару санаторій Медобори, Тернопільська область, Теребовлянський район, с. Конопків, що обумовлене п.1 наказу №34 від 15.11.2005 року, і саме туди відряджались працівники. Документи про відрядження містять всі необхідні реквізити і актом перевірки не встановлено іншого, а тому витрати на відрядження мають бути віднесені до валових.

Відповідач Дубенська об’єднана державна податкова інспекція позов заперечує.

ДП «Райз-Агросервіс»в березні 2006 року проведено переоцінку товарів термін придатності до використання яких закінчився, у відповідності до наказу №29 від 21.03.2006р. Зазначені уцінені товари на кінець звітного періоду (станом на 01.04.06.) позивачем не були реалізовані. В позовній заяві позивач стверджує, що реалізація вказаних товарів відбулася, підтвердженням чого є оборотно-сальдова відомість уцінених товарів. Лубенська ОДШ вважає, що зазначена відомість ніяк не спростовує дані додатку К1/1 до податкової декларації за перший квартал 2006 р., які були враховані під час проведення перевірки.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів.

Таким чином, залишок нереалізованих товарів в графі 5 Додатку К1/1 зазначається без врахування уцінки, а сума уцінки по реалізованих товарах відображається у графі 4 Додатку.

Відсутність правових підстав для включення до валових витрат вартості послуг комерційного представництва, наданих приватним підприємцем Тимощук С.А. підтверджується наступним:

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданій їй договором або актами цивільного законодавства. А відповідно до ст. 14 згаданого кодексу цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. В зв'язку з тим, що договір на комерційне представництво №001-06 був укладений 17.06.2005 р., а тому вартість наданих послуг по даному договору за період до 17.06.2005 р. не може бути включена до складу валових витрат позивача. Разом з тим, в період до 09.06.2005 р. (дата державної реєстрації СПД-фізичної особи Тимощук С.А.) зазначена особа взагалі не могла бути стороною договору комерційного представництва, так як він укладався між позивачем та СПД-фізичною особою Тимощук С.А.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів в сфері підприємницької діяльності. Таким чином, комерційним визнається тільки таке представництво, яке передбачає укладення представником договорів в сфері підприємницької діяльності і поняття комерційного представництва не можна поширювати на випадки, коли представник здійснює юридичні дії в процесі виконання договорів, а не їх укладення.

Включення до валових витрат підприємства 644 грн. витрат по відрядженнях працівників, відряджених до Тернопільської філії ДП "Райз-Агросервіс", суперечить вимогам норм ч. 2 п. 1.3. Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказ Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N59, згідно з якими відмітки в посвідченні про відрядження щодо прибуття та вибуття працівника завіряються тією печаткою, якою користується у своїй господарській діяльності підприємство для засвідчення підпису відповідної службової особи, на яку наказом (розпорядженням) керівника підприємства покладено обов'язки здійснювати реєстрацію осіб, які вибувають у відрядження та прибувають з нього. У посвідченнях про відрядження згідно наказу №76В та №77В від 18.11.05 відмітка про пункт прибуття завірена печаткою санаторію «Медобори».

Із змісту зазначеної норми випливає, що вона стосується як підприємства, яке відряджає працівника, так і підприємства, до якого прибуває відряджений працівник.

Зазначене підтверджується вимогами норм абзацу десятого розділу «Загальні положення»згаданого наказу, згідно з якими «на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений ".

Крім того, п. 1.1. розділу 1 цієї ж Інструкції передбачено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Також наказом ДПА України від 28.06.97 № 260, яким затверджена форма посвідчення про відрядження, передбачено, як підставу для відрядження, відповідний наказ по підприємству, номер та дата якого зазначаються у посвідченні.

А тому відповідно до абз. 4 п. 5.3.9. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання передбачена правилами ведення податкового обліку.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд встановив:

Дубенською   об'єднаною   державною   податковою   інспекцією   проведена виїзна позапланова документальна перевірка дочірнього підприємства „Райз-Агросервіс" з питань дотримання підприємством вимог податкового законодавства за період з 01.07.2005р. по  01.04.2006 р.

За результатами перевірки контролюючим органом складений акт №732330213384 від 11.09.2006 року.

На підставі обставин, викладених в акті перевірки, керівник контролюючого органу прийняв податкове повідомлення-рішення від 25.09.2006 р. №X0, яким визначив підприємству суму податкового зобов'язання за платежем по податку на прибуток підприємств за основним платежем 86131,00 грн.„ за штрафними (фінансовими) санкціями 24132,50 грн., усього 110263,50 грн.

Підприємство не погоджується із прийнятим рішенням, вважає безпідставним та необгрунтованим донарахування основного платежу та застосування штрафних санкцій, оскільки викладені в акті перевірки обставини, на підставі яких було прийняте рішення, не відповідають документально оформленим фактам та чинному законодавству. Така невідповідність спричинила прийняття незаконного рішення.

В процесі розгляду справи суд досліджував документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, які були предметом документальної перевірки.

В процесі розгляду справи зупинялось провадження у справі до вирішення адміністративної справи №2/135 та набрання судовим рішенням законної сили. По справі №2/135 встановлювались обставини, щодо взаємовідносин підприємства із фізичними особами, по виплатах яких податковим органом визначалось податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб, так і суми податку на прибуток.

Давши оцінку поясненням сторін, доказам у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

На сторінках 19 та 20 акту перевірки зазначено, що підприємство в березні 2006 року з метою розпродажу залишків засобів захисту рослин, термін придатності до використання яких закінчився, проводить переоцінку таких товарів у відповідності до наказу №29 від 21 березня 2006 року. Сума уцінки -302 704,97 грн. За позицією контролюючого органу уцінені товари на кінець звітного періоду (станом на 01.04.2006 р.) підприємством не були реалізовані (стор. 19, п. «г»,абз. 4 акту перевірки) і обліковувались по бухгалтерському обліку на-залишках запасів на складах. Саме цим контролюючий орган мотивує порушення підприємством п.5.9 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно якого:

Якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів".

Посилаючись на п. 5.9 Закону, що уцінені товари не реалізовані і обліковувались на кінець періоду по бухгалтерському обліку на залишках запасів, ОДПІ вказала на заниження , на всю суму уцінки ( 302 704,97 грн.) приросту балансової вартості запасів відповідного періоду та заниження валового доходу за 1-й квартал 2006 р. на 302705грн. Насправді, заниження приросту балансової вартості запасів відповідного періоду та заниження валового доходу за 1-й квартал 2006 р. відбулось на суму 39 481,76 грн.: (103 929,73 грн. (сума уцінки в залишках уцінених товарів ) - 64 448 (сума завищення приросту балансової вартості)), решта запасів у звітному періоді були продані.

Такий висновок податкового органу спростовується наступним:

Підприємство провело уцінку товарів, термін придатності яких закінчувався. Загальна сума уцінки визначається сумою «Опис-актів уцінки товарі в і продукції»(копії додаються). Реалізація уцінених товарів відбулася за винятком частини товарів , на загальну суму 471 386,89 грн. без ПДВ, в реалізацію списана вартість товарі в на суму 373 071,47 грн. Контролюючим органом не була перевірена наявність станом на 31.03.2006 року уцінених товарів.

Факт реалізації підтверджується оборотно-сальдовою відомістю із вказанням №№ товарних партій, в т.ч. - уцінених товарів, яких станом на 31.03.2006 року не було в наявності. ( копія Оборотної відомості на 125 стор. додається) та первинними документами на реалізацію. Не враховано , що уцінка проводилась у відповідності з Наказом № 29 від 24 березня 2006 р. копія додається) за яким встановлено №№ товарних партій , що підлягали уцінці.

Не  враховано, що на підприємстві існує Наказ №109 від 29 вересня 2004 року «Про перехід на облік товарних запасів по партіях» ( копія додається) , тому існуюча система обліку цілком дозволяє відслідкувати  партії уцінених товарів.

З причини заниження балансової вартості запасів ( р.1 ) ДПІ проведено донарахування 13178,0 грн. податку на прибуток , та 2 636,0 грн. штрафних санкцій. Всього 15 813,00 грн. Оспорювана Позивачем сума податку на прибуток становить 3 308, 0 грн. та 662,0 грн. штрафних санкцій. Всього -3 970,0  грн.

Таким чином , підприємство правомірно задекларувало часткове зменшення товарної вартості запасів, а твердження акту не відповідає дійсності: платником не було порушено п.5.9 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств»оскільки уцінені товари були здебільшого продані на кінець звітного періоду , тому запасами на кінець звітного періоду вважатись не могли , отже, проведене   донарахування  на всю суму їх уцінки ,  посиланням на п.5.9, не відповідає Закону.

На сторінках 18 (останній абз.) та 19 акту перевірки зазначено, що перевіркою виявлено заниження приросту балансової вартості запасів через непідтверджене перевіркою проведення суми коригування вартості товарів на зменшення приросту балансової вартості запасів по рахунку 281 «товари на складі за 2005 р. (в т.ч. за 4 квартал) .

Спираючись на п.5.9. Закону, контролюючий орган вказав на заниження приросту балансової вартості запасів  відповідного періоду на суму 185 551 грн. Насправді, допущена помилка в декларації самостійно виправлена підприємством в  1 -му кварталі 2006 р., що підтверджується даними самого Акту перевірки - у п.3 «в»стор.19 Акту контролюючий орган вказує на «завищення»приросту: завищення відбулось саме за рахунок згаданого виправлення помилки.

З вказаної підстави проведено донарахування 46 388,0 грн. податку на прибуток та 13 917,0 грн. штрафних санкцій. Всього 60 305,00 грн. Оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення становить: 46 388,0 грн. податку на прибуток та 9 278,0 грн. штрафних санкцій.  Всього - 55 666,0   грн.

(Підприємство не оскаржує суму штрафу у розмірі 4639,0 грн. (10%) за один податковий період, до виправлення помилки).

На сторінці 18, п.б акту перевірки зазначено, що в порушення п.5.9. Закону «Про оподаткування прибутку підприємств»по рахунку бухгалтерського обліку № 234 , на 01.01.06р. , відбулось заниження приросту балансової вартості запасів та - відповідно -занижено валові доходи на суму 3 561 грн.

Посилаючись на п.5.9. Закону, контролюючий орган вказав на заниження приросту балансової вартості запасів на суму послуг у складі незавершеного виробництва. Насправді, послуги у складі незавершеного виробництва у відповідності до п.5.9 не враховуються у складі приросту та убутку балансової вартості запасів. Невірне застосування ОДПІ норми закону, підтверджено абз.3 стор.2 Листа ДПАУ від 29.01.2007р. № 1564 П115-0217. «Про окремі питання застосування п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Виходячи з наведеного є всі підстави вважати, що  норма  п. п.5.9  Закону   застосована ДПІ безпідставно.

ОДПІ проведено донарахування 890,0 грн. податку на прибуток та 267,0 грн. штрафних санкцій. Всього 1157,0 грн. Оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення становить: 890,0 грн. податку на прибуток та 267,0 грн.  штрафних санкцій. Всього 1157,0 грн.

На стор. 19 «б»акту перевірки зазначено, що через невірне відображення залишку по рахунку бухгалтерського обліку №234, на 01.01.06р., відбулось заниження приросту балансової вартості запасів на суму 48 683,0 грн.

Спираючись на п.5.9. Закону , контролюючий орган вказав на заниження приросту балансової вартості запасів.

Загалом, з вказаної підстави проведено донарахування 12171,0 грн. податку на прибуток та 2 434,0 грн. штрафних санкцій. Всього 14 605,0 грн. Оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення становить: 12171,0 грн. податку на прибуток та 2 434,0 грн. штрафних санкцій. Всього 14605,0 грн.

Всього ОДПІ проведено донарахування 64 555,00 грн. податку на прибуток та 18 249,00 грн. штрафних санкцій.  Всього 82 804 грн.

Оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення, становить: 59 499 грн. податку на прибуток та 11 979  грн. штрафних санкцій. Всього  71 428   грн.

Загалом, з причин заниження балансової вартості запасів , ДПІ проведено донарахування 77 732, 0 грн. податку на прибуток, та 20 885,50 грн. штрафних санкцій. Всього 98 617,50 грн. Оспорювана Позивачем сума податку на прибуток становить 62 757,00 грн. та 12 641,00 грн. штрафних санкцій. Всього  75 398,0 грн.

Щодо послуг комерційного представництва наданих позивачу підприємцем Тимощук С.А. на сторінках 23 та 24 акту перевірки вказано, що розбіжності у визначені валових витрат між даними перевірки в сумі 19659,00 грн. виникли внаслідок того, що підприємством до валових витрат неправомірно віднесено послуги комерційного представництва, надані приватним підприємцем Тимощук С.А., які відображені в звіті повіреного про надання послуг за період з 01.06.2005 р. по 16.06.2005 року.

Такий висновок податкового органу спростовується наступним.

Між підприємством та фізичною особою Тимощук С.А., у травні 2005 року існували фактичні відносини комерційного представництва, на підставі виданої їй довіреності, за якою ПП Тимощук С.А. надавала послуги, представляючи інтереси підприємства. Можливість встановлення відносин представництва на підставі довіреності підприємства, заснованої на акті юридичної особи ( без укладення окремого договору або з таким ), прямо передбачена ст. 243-244 ЦК України .

Послуги, надані в період з 01 червня по 16 червня 2005 року, було включено у відповідний звіт представника за червень 2005 р.

З 17 червня 2005 року, тіж самі за змістом правовідносини Сторін були викладені у письмовій формі, шляхом підписання сторонами Договору на комерційне представництво №001-06 між підприємством та фізичною особою Тимощук С.А., яка 07.06.2005р. зареєстрована як приватний підприємець . Оплата наданих за цей період послуг , відбулась після складення сторонами акту приймання послуг   який у належній формі підписано 30.06.2005р. (копії документів додаються).

За змістом п. 5.3.9. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який (на думку контролюючого органу) порушено (стор.23, ост. абзац Акту), не включаються до складу валових витрат платника, витрати на:

5.3.9. Виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату проведено як компенсацію за фактично надану послугу.

За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень).

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи вищенаведене, в підприємства існували належні правові підстави включити виплату винагороди за послуги комерційного представництва фізичної особи Тимощук С.А. в період з 01 червня по 17 червня 2006 року в сумі 15 716,96 грн. (та винагороду сплачену за пізніше надані послуги), у валові витрати відповідного періоду, оскільки є документальне підтвердження надання таких послуг, та документальні докази фактичних сум виплат здійснених підприємством , відтак - відсутнє будь-яке порушення п. 5.3.9. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

3 вказаної підстави ДПІ проведено донарахування 4 915,0 грн. податку на прибуток та 1966 грн. штрафних санкцій. Загалом, оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення, складає 6 881,00 грн.

Щодо виключення податковим органом з валових витрат сум на відрядження на сторінці 25 акту перевірки вказано, що проведеною перевіркою по звітах використання коштів не прийнято до валових витрат валові витрати в сумі 644 грн., по відрядженнях працівників згідно до наказів №76В77В від 18.11.05 р. до Тернопільської філії підприємства, враховуючи, що на відрядних посвідченнях печатка і штамп санаторія "Медобори", Тернопільська область, Теребовлянський район, с. Конопків.

Працівники, перелік яких наводиться в акті, були відряджені для проведення семінару у відповідності до наказів № 33 та 34 у листопаді 2005 року (копії наказів надано ). Місце проведення семінару - санаторій «Медобори», Тернопільська обл.., Теребовлянський р-н, с. Конопків ( п. 1 наказу № 34).

Тому, санаторій «Медобори»в даному випадку виступав не лише як місце проживання у відрядженні, але і як кінцевий пункт призначення у відрядженні ( Наказ № 33 , зі змінами , внес . Наказом № 34 ). Як відомо , у посвідченні відмічається дати прибуття до пункту призначення та вибуття з нього. Такі відмітки у даному випадку є , їх засвідчено єдиною круглою печаткою, що використовує у своїй господарській діяльності санаторій «Медобори», вт. ч. - для посвідчення підписів.

Наведені факти стверджується такими доказами: копії Наказів № 33, 34 , Акт виконаних робіт по організації семінару між санаторієм «Медобори»та ДП , список осіб , направлених на семінар.

Документи про відрядження містять решту необхідних реквізитів (актом перевірки не встановлено порушень в цій частині) - тому витрати на відрядження правомірно віднесені ДП до валових  витрат.

Санаторій Медобори, у с. Конопків, по трасі Тернопіль -Чернівці, межує з м. Тернопіль (бл. 20 км.). Санаторій надає послуги з проживання за цінами готелів, тому придатний для розміщення і проживання осіб, відряджених як у м. Тернопіль, так і в навколишні пункти. У Тернополі знаходяться  Західна регіональна дирекція та Тернопільська філія компанії «Райз»але за таких обставин, працівникам ДП не було потреби відмічати відрядні посвідчення ще і у м Тернопіль, оскільки це призвело б до необгрунтованих витрат по переїзду всіх відряджених з с. Конопків у Тернопіль та назад, - виключно лише для проставлення печаток.

Суттєвим є те, що у разі відмічення відряджень у іншому місці, ніж пункт призначення, виникають інші ускладнення в обліку , наприклад : відмітка у м. Тернопіль не підтверджує перебування працівників на семінарі в с. Конопків, а отже, ОДПІ могла бути поставлена під сумнів правомірність понесених по семінару витрат. Таким чином , відрядження оформлено та відображено дану операцію вірно, а вимоги ОДПІ   з цього приводу, не відповідають закону :

п. 5.4.8. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», (його, на думку ДПІ порушено проставленням у відрядному посвідченні відмітки печаткою санаторію ) насправді вказує на наступне :

5.4.8. Витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку /включаються у вал. витрати І у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших документально оформлених витрат, пов'язаних з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження

Зазначені витрати можуть бути включені до складу валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків , рахунків (багажних квитанцій), рахунків з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів щодо зв'язку такого відрядження з основною діяльністю такого платника податку, документів, що засвідчують участь особи, яка відряджена стороною, у переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що збігається з основною діяльністю платника податку.

Головним документом, що регулює порядок оформлення й здійснення службового відрядження в Україні й за її межами, є Інструкція про службові відрядження в межах України й за кордон, затверджена наказом Мінфін України від 13.03.98 р. № 59 (далі - Інструкція). Відповідно до п. 1.3 наведеної Інструкції, відмітки в посвідченні про відрядження засвідчують тією печаткою, що використовує у своїй господарській діяльності підприємство для посвідчення підпису відповідної службової особи, на яку покладені обов'язки здійснювати реєстрацію осіб, що вибувають у відрядження й прибувають із цього.

Даним положенням, а також наказом ДПАУ від 28.06.97 р. № 260, яким затверджена форма посвідчення про відрядження, не встановлюються які-небудь правила оформлення цього документа , зокрема, якою саме печаткою засвідчують підписи службової особи, яка особа має здійснювати реєстрацію осіб, прибувають у пункт відрядження . Також зауважимо, що Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»забороняє відносити суму добових до валових витрат, тільки якщо відповідні відмітки (на звороті посвідчення про відрядження) відсутні. Закон також не встановлює інших правил оформлення відміток на посвідченні. Таким чином:

закон не визнає порушенням  відмітку, яка була зроблена за умовами цього відрядження та проведення семінару.

сама лише відмітка (печатка санаторію) не може слугувати доказом відсутності зв'язку між відрядженням та основною діяльністю платника - докази слід розглядати в сукупності: з огляду на мету відрядження , місце проведення семінару та розміщення учасників . Тому печатка «Медоборів»не може спростовувати віднесення цих витратна валові.

- закон не визначає як порушення п. 5.4.8., проставлення відмітки у посвідченні печаткою у тому пункті (місці) відрядження, куди прибули працівники підприємства за умовами   проведення семінару.

ОДПІ проведено донарахування 543,0 грн. податку на прибуток та 163,0 грн. штрафних санкцій. Всього 706,0 грн. Оспорювана Позивачем сума нарахування за даною частиною рішення, становить: 161,0 грн.  грн. податку на прибуток та 48,0 грн. штрафних санкцій. Всього   209,00 грн.

Виходячи з викладеного, очевидно, що порушення підприємством п.п. 5.2.1 п.5.2, п.п. 5.3.9 п.5.3, п.п.5.4.6, п.п. 5.4.8 п.5.4. п.5.9 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств»відсутні, а видане контролюючим органом податкове повідомлення-рішення незаконне. У зв'язку з тим, що відсутній склад порушення підприємством податкового законодавства, встановлений п.п.17.1.3 п. 17.1. ст. 17 Закону № 2181, немає підстав для застосування штрафних санкцій.

Разом, за порушеннями, описаними у р.р.. 1-4 позовної заяви , ОДПІ проведено донарахування 86131,00 грн. податку на прибуток та 24132,50 грн.  штрафних санкцій. Всього 110 263,50 грн.  Оспорювана Позивачем (за р.р. 1-4), сума нарахування по рішенню, становить: 67 833,00 грн. податку на прибуток та 14 655,0 грн. штрафу. Всього 82 488,00   грн.

Крім того постановою господарського суду Рівненської області від 01серпня 2007 року по справі №2/135, яка набрала законної сили встановлено правомірність щодо відшкодування добових витрат, пов’язаних з відрядженням працівників.

Відповідно до ст.72 КАС України –дані обставини є підставою для звільнення від доказування.

Суд вважає належним доказом в даній справі надану позивачем копію висновку експерта №867 від 30 травня 2007 року судово-бухгалтерської експертизи по кримінальній справі №58/47-06. Належна оцінка висновку експерта повинна бути здійснена у кримінальній справі. Копія надана позивачем не завірена належним чином.

Керуючись статтями 94, 158, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ,–

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції від 25 вересня 2006 року №/0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 82488грн.

2.          Присудити позивачеві Дочірньому підприємству "Райз-Агросервіс" (поштова адреса: 03680, Україна, м.Київ, вул.Академіка Заболотного буд.152; місцезнаходження (юр.адреса: вул.Тараса Бульби, м.Дубно, Рівненської області, ідентифікаційний код30213384) з державного бюджету України 3 (три) грн. 40 коп. витрат з державного мита (судового збору).

3.          Видати  виконавчий лист за заявою стягувача після набрання постановою законної сили.

4.          Сторона, яка не погоджується з постановою, має право на апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Постанова складена в повному обсязі і  підписана суддею  "18" грудня 2007 р.