ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19" грудня 2007 р.
Справа №  02/5393а

м. Черкаси,  13 год. 15 хв.

Господарський суд Черкаської області
в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д., із секретарем судового
засідання Давиденко В.Г.,

за участю представників:  позивача: ОСОБА_2 -адвокат за довіреністю,
відповідача: Даньковська Н.С. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу

за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до
виконавчого комітету Черкаської міської ради

про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про визнання
нечинним  рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради № 1459 від 16 жовтня 2007 року “Про заборону продажу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” з
мотивів порушення вказаним рішенням прав позивача  та вимоги ст. 42 Конституції України,
оскільки рішення щодо позивача прийняте безпідставно, вимоги чинного законодавства
працівниками магазину суворо дотримуються, для здійснення торгівлі  алкогольними напоями та тютюновими виробами
отримані всі необхідні ліцензії та дозволи.

Представник позивача у судовому
засіданні подав суду письмове клопотання, у якому позивач змінив позовні вимоги
і просить визнати нечинним рішення міськвиконкому Черкаської міської ради в
частині заборони торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами  АДРЕСА_1, підпримця ОСОБА_1 та  пояснив, що
оспорюване рішення відповідача прийняте з порушенням вимог чинного
законодавства, воно порушує права
позивача на ведення підприємницької діяльності, у відповідача не було
підстав для прийняття оспорюваного рішення, всі ліцензії і дозволи у позивача є
в наявності, вказані у акті порушення не мають місця, тим більше, що всі ті
вимоги часто перевіряються компетентними державними органами,  за користування земельною ділянкою позивач
сплачує кошти відповідно до угоди від 27.12.2005 року,  так як
відповідач із листопада 2002 року не приймає ніяких рішень щодо
користування земельною ділянкою, тобто відсутня вина позивача, тому була
укладена угода від 27.12.2005 року; відповідач не подав доказів наявності
рішення, прийнятого ним відповідно до
Закону України “Про місцеве самоврядування”. У якому було б визначено
м'ясця, де заборонена торгівля такими товарами; школа знаходиться від місця
торгівлі далеко, на ближчій відстані знаходяться  декілька
павільйонів і  магазин, але щодо
них такі рішення не приймалися,  у
зверненнях депутата  ОСОБА_3 та ректора
університету ОСОБА_4 вул. Енгельса не згадується.

Відповідач  у
Запереченні на адміністративний позов від 10.12.2007 року  проти позову заперечив повністю з мотивів
його необгрунтованості, оскільки
оспорюване позивачем рішення прийняте в межах повноважень, наданих  відповідачу чинним законодавством, так як
воно прийняте відповідно до Законів України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” і “Про місцеве самоврядування в Україні”;  ні вказаними законами, ні жодним чинним
нормативним актом України не передбачено умови, при яких здійснюється така
заборона; проведеною відповідачем перевіркою встановлено, що позивач  займає безпідставно земельну ділянку,
оскільки термін договору на право користування земельною ділянкою закінчився,
не на всю продукцію пред'явлені сертифікати якості, в наявності  алкогольні напої з простроченим терміном
зберігання, тобто  здійснюється ряд
порушень при здійсненні торгівлі.

Представник відповідача у судовому
засіданні, заперечуючи проти позову, посилалася на доводи і міркування,
викладені у Запереченні на адміністративний позов, та пояснила, що у названих в
запереченні законах не вказано момент, коли орган місцевого самоврядування може
визначити місця, в яких забороняє здійснювати продаж такими товарами; головними
підставами для прийняття оспорюваного рішення були порушення з боку позивача,
які були встановлені при проведенні перевірки, та те, що магазин позивача
знаходиться  недалеко від школи.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення і доводи представників сторін, суд  встановив наступне.

Із поданих суду матеріалів справи
вбачається,  що фізична
особа-підприємець  ОСОБА_1  здійснює торгівлю за  адресою: АДРЕСА_1.  Їй видана ліцензія  на право здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями за вказаною адресою, ліцензія  на право здійснення роздрібної торгівлі  тютюновими виробами (їх строк продовжено  по 14.04.08 р.),  видано дозвіл від 22.03.2007 року на розміщення
об'єкту торгівлі (дійсний до 22.03.2008 року),
є в наявності торговий патент  на
право здійснення торговельної діяльності за цією ж адресою.

Виконавчий комітет Черкаської
міської ради прийняв рішення від 16.10.2007 року № 1459 “Про заборону продажу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”,
яке оспорюється підприємцем ОСОБА_1 (далі “оспорюване рішення”).

В пункті 1.3. оспорюваного рішення
вказано, що Черкаський міськвиконком заборонив продаж алкогольних напоїв та
тютюнових виробів у  павільйоні
АДРЕСА_1.  Тобто,  вказаним рішенням заборонено продаж
алкогольних напоїв та тютюнових виробів у торговому місці підприємця
ОСОБА_1

Однак, дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
вважає,  що відповідач не
довів  законність прийняття пункту 1.3.
вказаного рішення,  виходячи із
наступного.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України  у
справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні
суди повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)          з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3)          обгрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення ) дії;

4)          безсторонньо (неупереджено);

5)          добросовісно;

6)          розсудливо;

7)          з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)          пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)          з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10)          своєчасно,  тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, що  оспорюване рішення від 16.10.2007 року № 1459
в частині пункту 1.3. прийняте з порушенням вимог Конституції України та  не відповідає вимогам закону.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 4 статті 23 Господарського
кодексу України незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого
самоврядування у господарську діяльність
суб'єктів господарювання забороняється.

Відповідач правомірно посилається у
оспорюваному рішенні  на  статтю 15-3 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, відповідно до якої продаж
тютюнових виробів та алкогольних напоїв забороняється в місцях, визначених
органами місцевого самоврядування, та на
статтю 40 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”,
відповідно до якої виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють
повноваження,  передбачені вказаним
Законом та іншими законами.

Однак, суд вважає, що відповідач
вільно тлумачить припис закону, на підставі чого він прийняв рішення без
належного його обґрунтування.  Закон  не дає відповідачу права  використовувати свої повноваження на шкоду
іншим особам.  Суд вважає,  що орган місцевого самоврядування може
визначити місця, в яких заборонено продаж тютюнових виробів та алкогольних
напоїв, про що прийняти  відповідне
рішення, як  нормативно-правовий акт,  довести його до відома всіх суб'єктів
господарювання та органів  влади і управління.
Такого рішення суду відповідачем не надано.

Відповідач не вказав  законних підстав для заборони здійснення
позивачем торгівлі за вказаною у рішенні адресою при наявності належним чином
оформлених встановленими особами (у межах їх повноважень) і не скасованих
дозволу на здійснення торгівлі та ліцензій.

Суду не подано доказів наявності
законних підстав для прийняття відповідачем оспорюваного рішення. Ні протокол
засідання постійної робочої групи № 3 від 26.09.2007 року, ні акт
перевірки,  на які посилається
відповідач, не можуть бути таким доказом.
Акт перевірки неналежно оформлений, на ньому відсутній підпис  підприємця,
не подано докази повідомлення підприємцю про проведення перевірки,  тому вказані у ньому обставини суд не може
вважати доведеними і такими,  що  можуть вважатися законною підставою для
прийняття оспорюваного рішення.
Звернення депутата міської ради ОСОБА_3та ректора Східноєвропейського
університету економіки і менеджменту ОСОБА_4
про які вказано у оспорюваному рішенні,
не мають відношення до вказаної в пункті 1.3. адреси.   Із поданих суду доказів вбачається,  що за користування земельною ділянкою позивач
сплачує кошти відповідно до угоди від 27.12.2005 року,  так як
відповідач із листопада 2002 року не приймав  рішення по заяві позивача  щодо користування земельною ділянкою.  У оспорюваному рішенні не вказано щодо
знаходження торгового місця поблизу школи,
не вказано відстань від павільйону до школи, та не зазначено рішення
відповідача, в якому визначено, на якій відстані від школи не можуть
продаватися алкогольні напої та тютюнові вироби.  Суду не
вказано про наявність такого рішення та
не подано його копію.

Згідно частини 2 статті 71
Кодексу  адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача, якщо він
заперечує  проти адміністративного
позову.

Суд вважає, що відповідач не довів
правомірність прийняття оспорюваного рішення в частині пункту 1.3., не
довів  наявність достатніх правових
підстав для його прийняття.

Виходячи з викладеного, суд
приходить до висновку, що пункт 1.3. оспорюваного позивачем рішення виконавчого
комітету Черкаської міської ради   № 1459
від 16 жовтня 2007 року є нечинним, тому позов
підлягає до задоволення.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями  160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити повністю.

2.
Визнати  нечинним  рішення
виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16 жовтня 2007 року №
1459  “Про  заборону продажу алкогольних напоїв та
тютюнових виробів” в частині заборони продажу алкогольних напоїв та тютюнових
виробів у павільйоні АДРЕСА_1.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської
області протягом 10 днів з дня  складення
постанови в повному обсязі,  апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
А.Д.Пащенко

Постанова складена в повному обсязі

24.12.2007 року