ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.
№ 22/139/06

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Шаргала В.І.

суддів:
Данилової Т.Б.

Мачульського Г.М.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явився

відповідача
не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007 р.

у справі
№22/139/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Андаліт"

до
Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

про
стягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма (надалі ППВКФ) "Андаліт" звернулось до господарського суду Запорізької області  з позовом  (з урахуванням уточнень) до Українсько-німецького спільного підприємства (надалі СП) "Алкор" про стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар у розмірі 12 381,61 грн., а також нарахованих на суму боргу річних –152,65 грн. та 374,04 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.11.2006 року (суддя Скиданова Ю.О.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007 року (судді: Коробка Н.Д., Хуторной В.М., Юхименко О.В.), позов задоволений,  з СП "Алкор" на користь ППВКФ "Андаліт" стягнуто 12 381,61 грн. основного боргу , 152,65 грн. річних, 374,04 грн. втрат від інфляції та відповідні судові витрати. Судове рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується передача відповідачу товару, за який останній розрахувався лише частково; позивач  відповідно до норм ст. 625 Цивільного кодексу України має право на стягнення річних та інфляційних, нарахованих на суму основного боргу.

Не погоджуючись з прийнятими у справі  рішенням та постановою, СП "Алкор" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 34 Господарського

Доповідач: Шаргало В.І.

процесуального кодексу України та приписів Закону України "Про бухгалтерський облік в Україні", просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову в позові. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що представлені позивачем  як докази накладні не містять обов'язкових реквізитів, що позбавляє їх юридичної сили та доказовості, однак ці накладні були прийняті господарськими судами до уваги;  крім того, товар за вказаними накладними відповідач не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування  господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що  відповідно до товарно-транспортних накладних (копії яких наявні в матеріалах справи) ППВКФ "Андаліт" передало СП "Алкор" товар –алкогольні напої на загальну суму 98 591,20 грн., тобто  між сторонами у справі виникли правовідносини, що характерні для договору (правочину) купівлі-продажу, тому у відповідача виникло зобов'язання оплатити товар. Однак, СП "Алкор" оплатило  товар лише частково, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 12 381,61 грн. ППВКФ "Андаліт" 24.02.2006 року звернулось до відповідача з претензією, в якій вимагало сплатити вказану суму боргу у семиденний строк, однак вказана претензія залишилася без відповіді.

Відповідно до статті  193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З приписів глави 54 Цивільного кодексу України вбачається, що істотними умовами договору купівлі-продажу є його предмет (асортимент, кількість,) та ціна.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що представлені позивачем накладні містять визначений асортимент, кількість і ціни товару, отримання його відповідачем підтверджується підписом представника останнього завіреного печаткою СП "Алкор", що свідчить про  виникнення у сторін цивільних прав та обов'язків також і з огляду на положення ст. 530 Цивільного кодексу України.

У рахуванням вимог наведеного законодавства, встановлених судами обставин щодо факту передачі товару, отримання його відповідачем та наявності боргу з оплати суди попередніх інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги щодо стягнення вказано суми боргу,  а також річних та інфляційних за період з червня по листопад 2006 року.

В силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних  доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.  Тому  перевірка правомірності чи неправомірності  прийняття до уваги господарськими судами попередніх інстанцій  того чи іншого доказу або їх відхилення при ухваленні оскаржуваних рішень не входить до повноважень касаційної інстанції.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи господарськими судами фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007р. у справі  №22/139/06 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

В. Шаргало

Суддя

Т. Данилова

Суддя

Г. Мачульський