ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 14/84-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів:
Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р.

у справі
№14/84-07

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат"

до
ТОВ "Технотранссервіс"

про
стягнення 8 531,97 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Манелюк Д.В.

від відповідача:
не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 р. у справі №14/84-07 (суддя Панна С.П.) стягнуто з ТОВ "Технотранссервіс" на користь ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат" 8 531,97 грн. штрафних санкцій, 102,00 грн. витрат на держмито, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, ТОВ "Технотранссервіс" було подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. у справі №14/84-07 (судді: Джихур О.В., Науменко І.М., Лисенко О.М.) апеляційну скаргу ТОВ "Технотранссервіс" задоволено: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 р. у справі №14/84-07 скасовано; в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат" просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. у справі №14/84-07 та залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 р. у справі №14/84-07, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм ст. 43 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з необ'єктивним розглядом в судовому процесі всіх обставин справи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

14.07.2006 р. між сторонами укладено договір №1026, відповідно до умов якого відповідач передає у власність позивача товар згідно зі специфікацією (додаток №1), а позивач зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 4.2 договору постачання товару здійснюється протягом 25 днів з дати отримання письмової заявки від покупця (позивача).

Пунктом 7.1 договору встановлено відповідальність постачальника за порушення строків постачання товару, зазначених у п. 4.2 договору, у вигляді штрафу у розмірі 8% від загальної вартості простроченої або недопоставленої партії товару.

Позовні вимоги ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат" ґрунтуються на порушенні відповідачем умов договору від 14.07.2006 р. №1026 щодо термінів постачання товару, за що п. 7.1 договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 8% від загальної вартості простроченої або недопоставленої партії товару.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було надіслано на адресу відповідача заявки від 05.06.2006 р. №5925/13, від 26.06.2006 р. №6668/13, а відповідач зобов'язання щодо поставки товару не виконав.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи в позові, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно з умовами договору від 14.07.2006 р. №1026 термін постачання товару пов'язаний із датою отримання письмової заявки покупця, а позивач не довів факт надіслання заявок на адресу відповідача на підставі договору від 14.07.2006 р. №1026, оскільки листи позивача від 05.06.2006 р. та від 26.06.2006 р. не є заявками в розумінні п. 4.2 договору від 14.07.2006 р. №1026, оскільки надіслані до укладання договору від 14.07.2006 р. №1026.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки господарського суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Позовні вимоги про стягнення штрафу за порушення строків поставки товару, встановлених п. 4.2 договору від 14.07.2006 р. №1026, ґрунтуються на невиконанні відповідачем умов договору від 14.07.2006 р. щодо поставки товару протягом 25 днів з дати отримання письмової заявки від покупця.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено і позивачем не заперечується, що згідно з умовами договору від 14.07.2006 р. №1026 термін постачання товару пов'язаний із датою отримання письмової заявки покупця.

Господарським судом апеляційної інстанції також встановлено, що позивач не довів факту звернення до відповідача з письмовими заявками згідно з умовами договору від 14.07.2006 р. №1026, оскільки листи позивача від 05.06.2006 р. №5925/13, від 26.06.2006 р. №6668/13 (які позивач вважає заявками) не є заявками в розумінні п. 4.2 договору, оскільки договір від 14.07.2006 р. №1026 укладено після звернення позивача з вказаними листами.

Доказів звернення до відповідача з письмовими заявками, передбаченими п. 4.2 договору, після укладання договору від 14.07.2006 р. №1026 (за невиконання умов якого позивач просить стягнути штрафні санкції) матеріали справи не містять.

Доводи заявника щодо невиконання відповідачем графіку поставки товару, зазначеного в листі відповідача від 01.09.2006 р. №102 (яким передбачено постачання товару у вересні 2006 р.), не можуть бути взяті до уваги, оскільки п. 7.1 договору (на який заявник посилається в обґрунтування позову) передбачено сплату постачальником штрафу саме за порушення строків поставки товару, зазначених у п. 4.2 договору від 14.07.2006 р. №1026 (25 днів з дати отримання письмової заявки від покупця), а доказів надіслання відповідачу заявок на підставі договору від 14.07.2006 р. позивачем не надано.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки касаційною інстанцією наявних у справі доказів, яким вже надано оцінку господарським судом.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, встановлені господарським судом апеляційної інстанції із дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. у справі №14/84-07 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Північний гірничо-збагачуваль ний комбінат" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. у справі №14/84-07 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. у справі №14/84-07 —без змін.

Головуючий                                                                                 К.Грейц

Судді                                                                                              О.Глос

С.Бакуліна