ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2007                                                                                   Справа № 34/204-07(6/367-06)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Продайко О.В., довіреність від 11 липня 2007 року №9;

від відповідача –Рибаєв О.А., довіреність від 02 січня 2007 року №4/81; Манелюк Д.В., довіреність від 02 січня 2007 року №7/81;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського”, м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2007 року у справі № 34/204-07(6/367-07)

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського”, м.Дніпродзержинськ

до Відкритого акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 125 265,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2007 року у справі № 34/204-07 (6/367-07) (суддя Примак С.А.) в задоволенні позову ВАТ “Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського” відмовлено.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із правомірності поставки відповідачем товару позивачеві та необґрунтованості позовних вимог про відшкодування шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, позивач –ВАТ “ДМКД”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов’язань та недоговірною поставкою концентрату йому спричинено збитки на загальну суму 125265,48 грн. Також вказує, що судом не виконані вказівки Вищого господарського суду України щодо дослідження дотримання постачальником умов договору поставки та причинного зв’язку між порушенням умов договору постачальником та настання збитків у отримувача продукції.

Відповідач –ВАТ “Північний ГЗК”, у поданому відзиві проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що поставка продукції здійснена у відповідності з умовами договору, а вимога позивача щодо покладення на постачальника витрат у сумі 125 265,48 грн., пов’язаних із затримкою вагонів з продукцією є незаконною.

В порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 13 вересня 2007 року до 20 вересня 2007 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

22 листопада 2004 року між позивачем –ВАТ “Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. Дзержинського” (покупець) та відповідачем –ВАТ “Північний ГЗК” (постачальник) укладений договір поставки №2774/25-0022-02 /а.с.5-9 т.1/, за умовами якого постачальник зобов’язався передати у власність покупця залізорудну сировину (товар) відповідно до додатків (специфікацій, додаткових угод) до даного договору, а покупець зобов’язався прийняти вказаний товар та своєчасно оплатити його на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору).

В п.4.1 договору встановлено, що строки та умови поставки товару узгоджуються сторонами в додатках (специфікаціях, додаткових угодах), які є невід’ємною частиною договору. Умови поставки повинні відповідати правилам “Інкотермс-2000”.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець до 5-го числа кожного місяця, що передує місяцю відвантаження, повинен надати постачальнику письмову заявку на відвантаження товару, в якій визначається розмір місячного постачання товару та графік постачання.

Відповідно до п.4.8 договору поставка товару здійснюється в 10-денний термін з моменту надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок.

Додатковою угодою від 30 грудня 2005 року №14 сторони продовжили строк дії договору до 31 січня 2006 року /а.с.10 т.1/.

01 січня 2006 року сторонами укладено додаткову угоду № 15 до договору зі специфікацію № 19, в якій визначили умови щодо назви продукції, її якості відповідно до ТУ, кількості поставки в січні 2006 року, ціни за одну тонну та загальної вартості продукції, яку відповідач повинен поставити на ст.Терни Придніпровської залізниці на умовах FCA –станція Терни Придніпровської залізниці /а.с.11 т.1/.

01 січня 2006 року позивач надіслав на адресу відповідача телеграму, в якій просив не відвантажувати залізорудний концентрат /а.с.13 т.1/, а 10 січня 2006 року –лист, в якому просив не проводити відвантаження залізорудного концентрату на адресу позивача та розпорядитися продукцією, відправленою на адресу позивача, оскільки ця продукція не є замовленою /а.с.14 т.1/.

В січні 2006 року відповідач –ВАТ “Північний ГЗК” поставив на умовах FСА –станція Терни (м.Кривий Ріг) Придніпровської залізниці на адресу позивача ВАТ “ДМКД” залізорудну продукцію у 167 залізничних вагонах (05 січня 2006 року –у 57 вагонах, 11 січня 2006 року –у 55 вагонах та 12 січня 2006 року –у 55 вагонах).

В липні 2006 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до ВАТ “Північний ГЗК” про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним згідно ст.119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами на користь ДП “Придніпровська залізниця” сплачено 21192,60 грн. (в тому числі ПДВ –3532,10 грн.) плати за користування вагонами та 104072,88 грн. (в тому числі ПДВ –17345,48 грн.) за зберігання вантажу. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань, відсутність договірних відносин між сторонами та взаємної згоди на поставку продукції, позивач просив стягнути з ВАТ “Північний ГЗК” шкоду у вигляді понесених втрат в сумі 125265,48 грн.

Судова колегія погоджується з рішенням господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк  (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судова колегія відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що поставка відповідачем залізорудного концентрату у січні 2006 року є позадоговірною, оскільки вказана продукція покупцем не замовлялась.

Постачання відповідачем продукції у січні 2006 року здійснено відповідачем відповідно до договору від 22 листопада 2004 року №2774/25-0022-02, додаткової угоди від 01 січня 2006 року № 15 та Специфікації № 19, в якій сторонами встановлені строк поставки –січень 2006 року, розмір місячної поставки –400000 тон, найменування, вимоги щодо якості, ціна продукції –173,37 грн. за тону, та загальна сума поставки –8321760 грн. з ПДВ.

Що стосується недодержання сторонами положень п.4.2 договору поставки та відсутності письмової заявки покупця на відвантаження товару, то вказана обставина не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами або порушення продавцем своїх зобов’язань, про що зазначає позивач.

Як вірно зазначено в рішенні господарського суду, вищевказаним замовленням на поставку товару необхідно вважати додаткову угоду від 01 січня 2006 року № 15 зі специфікацією № 19, якою визначені розмір місячного постачання товару та графік постачання.

Також судова колегія вважає за необхідне відмітити про фактичну неможливість виконання сторонами вимог п.4.2 договору про подання покупцем заявки на відвантаження товару до 5-го числа місяця, що передує місяцю відвантаження, оскільки сторонами досягнуто згоди про поставку продукції у січні 2006 року лише в перший день цього місяця.

Разом з цим, судова колегія приходить до висновку, що причиною сплати позивачем спірних сум плати за користування вагонами та за зберігання вантажу були саме винні дії (бездіяльність) останнього.

Як встановлено п.47 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, у разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останній зобов’язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання.

Вищевказаний обов’язок щодо безумовного прийняття вантажу позивачем не виконаний.

Судова колегія визнає неспроможними посилання позивача у письмових поясненнях на відсутність вільних площ як підставу відмову від прийняття вантажу, оскільки  згідно ч.2 п.47 Статуту відмова від прийняття вантажу допускається лише у разі, коли якість вантажу через псування або пошкодження змінилася настільки, що виключається можливість повного або часткового його використання.

Наявність вищезазначеної обставини позивачем не доведена.

Таким чином, понесені позивачем втрати по оплаті за користування вагонами та зберігання вантажу сталися внаслідок порушення позивачем вимог закону, вина відповідача та причинний зв’язку між недодержанням постачальником умов п.4.2 договору та настанням збитків у позивача відсутні, що виключає можливість покладення на відповідача обов’язку по відшкодуванню вказаних сум.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від  22 червня 2007 року  у справі № 34/204-07(6/367-07) залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського” –без задоволення.

Головуючий                                                                                              О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко