СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.07                                                                                 Справа № 6/524.

Суддя Василенко Т.А., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Лугпіщеснаб»,

м.  Луганськ

до 1-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичне агентство «Віктор –тур ЛТД», м. Луганськ

2-го відповідача Закритого акціонерного товариства «Єнакіївський  міськмолокозавод», м. Єнакієве Донецької області

про стягнення  120 880 грн. 69 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Колотович Д.О., дов. № 7 від 20.04.07;

від 1-го відповідача –Ткаченко О.І.;

від 2-го відповідача -  Мелещенко Л.В., дов. № 1054 від 03.08.07;

В судовому засіданні 06.08.07. було оголошено перерву до 10.08.07.

в с т а н о в и в :

Суть спору: позивачем первісно заявлені вимоги:

1.          Стягнути з 1-го відповідача 50% нанесених збитків за несвоєчасне виконання договірних зобов’язань за договором уступки права вимоги у розмірі 11 018 грн. 89 коп.

2.          Стягнути з 2-го відповідача заборгованість за договором уступки права вимоги від 02.04.07. № 1/1 у розмірі 60 550 грн. 00 коп.

3.          Стягнути з 2-го відповідача суму пені з прострочення сплати платежів  за договором постачання від 16.02.07. № 16/02/1 у розмірі 4 202 грн. 35 коп.

4.          Стягнути з 2-го відповідача суму неустойки за договором постачання від 16.02.07. № 16/02/01 у розмірі 45 109 грн. 75 коп.

5.          Судові витрати покласти на відповідачів пропорційно.

1-й відповідач ТОВ «Торгівельний дім «Туристичне агентство «Віктор –Тур»надав

до суду відзив на позовну заяву за яким зазначив, що ним 16.02.07. був укладений договір з 2-м відповідачем –ТОВ «Єнакіївський міськмолокозавод»на поставку сухого молока у кількості 5 тон за ціною 17,30 грн./кг на загальну суму 86 4500 грн. 00 коп., поставка якого підтверджується накладною №68 від 16.90207.

Договірні зобов’язання  за договором 2-й відповідач не виконав.

Також між 1-м відповідачем і позивачем був укладений договір відступлення права

вимоги, за яким позивачу було передано право вимоги з 2-го відповідача заборгованості у розмірі 86 500 грн.

В той же час, позовні вимоги 1-й відповідач не визнає за необґрунтованістю

2-й відповідач  надав до суду відзив на позовну заяву від 02.08.07 та доповнення до відзиву від 09.08.07., за якими проти позову заперечує та зокрема вказує на наступне.

Екземпляр договору постачання, на який посилається позивач не має номеру та  не підписаний керівником всупереч вимогам ч. 2 ст.207 ЦК України.

Також позивачем не надано довіреності на отримання товару за накладною №68 від 16.02.07.

Також 2-й відповідач вважає, що період виникнення зобов’язань  за договором постачання перед 1-м відповідачем настає 24.02.07., оскільки за умовами договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дати отримання на підставі рахунку постачальника. Оскільки позивачем до суду не надано доказів направлення 1-м відповідачем 2-му відповідачу рахунку на оплату строк оплати  не наступив.

Разом з цим, 2-й відповідач вважає, що оскільки п. 10.1. договору постачання від 16.02.07. передбачено, що усі документи, що змінюють чи доповнюють даний договір є його невід’ємною частиною та дійсні у випадках їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, 1-й відповідач повинен  був отримати згоду 2-го відповідача на укладення з позивачем договору відступлення права вимоги.

Окрім цього, за доповненнями до відзиву, 2-й відповідач просить суд визнати недійсним договір постачання від 16.02.07., укладений між 1-м та 2-м відповідачем, а також договір відступлення права вимоги № 1/1 від 02.04.07, укладеного між позивачем та 1-м відповідачем.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст. ст. 203, 207, 215 ЦК України та ст. 22 ГПК України.

Стаття 22 ГПК України передбачає процесуальні права та обов’язки сторін, в тому числі визначає права позивача, що зміни предмету або підстав позову, зменшення або збільшення позовних вимог та інше.

Разом з цим вказаною статтею визначено, що позивач має право відмовитися від позову, а відповідач визнати повністю або частково позовні вимоги.

У даному випадку ЗАТ «Єнакіївський міський молочний завод»не є позивачем у справі та не визнає позов.

Приймаючи до уваги наведене,  суд розглядає доповнення  до відзиву на позовну заяву від 09.08.2007. саме як доповнення та заперечення у справі і не розглядає як самостійні  вимоги 2-го відповідача щодо визнання недійсними договорів постачання від 16.02.07. і відступлення права вимоги від 02.04.07.

В той же час, у судовому засіданні, позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, за якою фактично зменшив позовні вимоги та просить:

1.          Стягнути з 1-го відповідача 50% нанесених збитків за несвоєчасне виконання договірних зобов’язань за договором уступки права вимоги у розмірі 11 018 грн. 89 коп.

2.          Стягнути з 2-го відповідача заборгованість за договором уступки права вимоги від 02.04.07. № 1/1 у розмірі 60 550 грн. 00 коп.

3.          Стягнути з 2-го відповідача суму неустойки за договором постачання від 16.02.07. № 16/02/01 у розмірі 44 807  грн. 00 коп.

4.          Судові витрати покласти на відповідачів пропорційно.

Сторони у судовому засіданні із вказаною заявою позивача були ознайомлені.

Приймаючи до уваги, що  зазначена заява не суперечить положенням ст. 22 ГПК

України суд приймає її до розгляду і позовними вимогами слід вважати уточнені вимоги, які наведені вище.

Оцінивши матеріли справи та доводи сторін у їх сукупності, суд, прийшов до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

16.02.2007. між ТОВ «ТА «Віктор –Тур ЛТД» (1-й відповідач) в особі директора Ткаченко А.І. і ЗАТ «Єнакіївський  міськмолокозавод» в особі директора Буравлева Г.Є.  (2-й відповідача) було підписано договір поставки № 16/02/01 за умовами якого «Постачальник» зобов’язався передати у власність «Покупцю», а останній прийняти та оплатити сухе обезжирене молоко в асортименті, кількості а, визначених накладними на кожну партію товару, які невід’ємною частиною договору.

Пунктом 3.3. договору визначено, що зобов’язання «Постачальника»щодо передачі товару вважається виконаним з моменту передачі товару на склад «Покупця».

Відповідно до розділу 4 договору ціна на товар зазначається у накладних на кожну партію товару складає загальну суму договору.

Розділом 5 договору сторони узгодили, що «Покупець»здійснює оплату товару протягом 5 банківських днів з дати  отримання товару.

Зазначений договір був підписаний повноважними представниками сторін та скріплений відповідними печатками підприємств.

Із матеріалів справи, а саме  накладної №68 від 16.02.2007. (арк. справи  41) вбачається, що 1-й відповідач поставив, а 2-й відповідач отримав сухе обезжирене молоко у кількості 5000 кг на суму 86 520 грн. 00 (в тому числі ПДВ 14420 грн.)

Будь-які докази, що свідчать про підписання договору не уповноваженими особами у матеріалах справи відсутні та сторонами до суду такі докази не надавалися.

02.04.07. між 1-м відповідачем та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 1/1 за умовами якого 1-й відповідач - «Первісний кредитор»відступив позивачу  - «Новому кредитору»право вимоги за договором купівлі –продажу № 16/02/01 від 16.02.07., укладеного між «Первісним кредитором»та ЗАТ «Єнакіївський міськмолокозавод». У результаті передачі права вимоги за цим договором «Новий кредитор набув право вимоги  за договором купівлі-продажу від 16.02.07 № 16/02/01 згідно накладної №68 у сумі 86 520 грн. 00 коп.

Листом від 04.04.07. 1-й відповідач повідомив 2-го відповідача про  укладення договору відступлення права вимоги.

Боржник зі свого боку будь–який заперечень або претензій  щодо Первісного  або Нового кредиторів не заявляв.

При розгляді справи встановлено, що незважаючи на те, що у договорі відступлення права вимоги від 02.04.07. зазначено, що передаються вимоги за договором купівлі –продажу фактично були передані вимоги саме за договором від поставки № 16/02/01 від 16.02.07.

Разом з цим слід визначити, що відповідно до ст. 712 ЦК України  до договору поставки застосовуються загальні правила купівлі продаж.

У даному випадку внаслідок невірного зазначення сторонами у договорі відступлення права вимоги невірної назви договору будь-яких правових наслідків не наступило.

Відповідно до ст. 512 ЦК України одною з підстав заміни кредитора у зобов’язанні  може бути передавання кредитором своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні і обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов’язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даному випадку ніяким договором або законом інше не встановлено.

Тому посилання 2-го відповідача на п. 10.1 договору поставки від 16.02.07. є необґрунтованим, оскільки  вказаний пункт передбачає, що усі документи, змінюючи або доповнюючи даний договір, є його невід’ємною частиною і дійсні у випадку їх підписання уповноваженими представниками сторін і скріпленими печатками.

Договір відступлення права вимоги не яким чином не може бути невід’ємною частиною договору поставки, оскільки носить різну правову природу.

Аналіз викладених положень закону визначає можливість передачі іншому кредитору обсягу дійсних прав за зобов’язанням.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору відступлення права вимоги, 2-й відповідач за накладною №144 від  01.03.07. повернув 1-му відповідачу товар –сухе обезжирене молоко  у кількості 1500 кг на суму 25 956 грн. 00 коп. Даний факт  зазначений як позивачем у позові так і не оспорюється  1-м і 2-м відповідачем.

Тобто на момент передачі заборгованості у сумі  86 520 грн. 00 коп. вказана заборгованість вже була зменшена 2-м відповідачем у 1-го відповідача не було правових підстав для передачи прав вимоги на вказану суму.

Статтею 203 ЦК України визначено, що  умови угоди не можуть протиріч іти актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства.

В той же час, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, а саме: зміст  правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним   засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення  учасника правочину  має  бути  вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як було вказано вище та підтверджено матеріалами справи, договір відступлення права вимоги від 02.04.2007. в частині передачі заборгованості  2-го відповідача перед 1-м відповідачем у сумі 25 956 грн. 00 коп. суперечить вимогам діючого законодавства.

У зв’язку з чим, відповідно до ст. 217 ЦК України  та згідно з п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України договір відступлення права вимоги № 1/1 від 02.04.07., у цій частині слід визнати недійсним.

Окрім цього слід визначити, що матеріалами справи підтверджено, що за відповідачем  на час розгляду справи залишилась заборгованість за договором поставки від 16.02.07. у сумі 60 550 грн. 00 коп., яка останнім не сплачена.

Обов’язок 2-го відповідача що оплати по зазначеному договору виходячи з положень договору виник саме після поставки товару протягом 5 банківських днів. Посилання 2-го відповідача на те, що 1-м відповідачем не було виставлено відповідного рахунку на оплату є необґрунтованими оскільки умовами договору передбачено, що 2-й відповідач повинен оплатити поставлений товар за умовами договору, які передбачають що ціна та вартість товару вказується у накладних на кожну партію товару і є загальною сумою договору.

З метою отримання заборгованості за договором поставки  позивач направляв 2-му відповідачу претензію (фіскальний чек від 10.04.070), яка останнім була отримана та оплачена або  ос порена не була.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги щодо стягнення з 2-го відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 60  550 грн. 00 коп. слід задовольнити.

Щодо нарахування з боку позивача  пені за прострочення сплати платежів за поставлений товар у розмірі 44 807 грн. 00 коп. з  26.02.07. слід визначити наступне.

Розділом 6  договору поставки від 16.02.07. передбачено, що за несвоєчасну оплату товару по договору «Постачальник»вправі вимагати від «Покупця»неустойки (пені) у розмірі ) 0,5% від вартості переданого товару за кожен день затримки.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексу визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При  цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється т через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойка у вигляді пені –нарахування, які здійснюються у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з цим вказаними нормами чіткий розмір неустойки у вигляді пені не визначений, у зв’язку з чим  він може бути сторонами визначений у договорі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагенту і визначення умов договору.

У даному випадку сторони прийшли згоди, щодо певної відповідальності за несвоєчасне або неповне виконання зобов’язань за договором, у зв’язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені у розмірі  44 807 грн. 00 коп. за період з 26.02.07. по 23.07.07. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Разом з цим  доводи 2-го відповідача  щодо застосування до даних правовідносин положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»є необґрунтованими та відхиляються.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження його майна.

Також у відповідності зі ст. 33, ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку позивачем не доведено, суду, що будь –якими діями 1-го відповідача при укладенні, передачі  та виконанні умов договору відступлення права вимоги 02.04.2007. позивачу були заподіяні збитки, у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з 1-го відповідача збитків у сумі 11 018 грн. 89 коп. слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково і стягнути з 2-го відповідача на користь позивача   заборгованість у сумі  60 550 грн. 00 коп.,  неустойку у вигляді пені у сумі 44 807 грн. 900 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на 2-го відповідача пропорційно обґрунтовано заявленої та стягнутої суми.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82, 83, 84, 85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в:

1.          Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 02.04.07 № 1/1,

укладений між ТОВ «Торговий дім «Лугпіщеснаб»і ТОВ «Туристичне агентство «Віктор-Тур ЛТД», в частині  передачі останньому заборгованості  за договором від 16.02.07., укладеного між ТОВ «ТА «Віктор-Тур ЛТД»і ЗАТ «Єнакіївський міськмолокозавод»у сумі 25 956 грн. 00 коп.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Єнакіївський міськомолокозавод», м. Єнакієве Донецької області, пр-кт Берегового, 10, код 00445254,  на користь:

-Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Лугпіщеснаб», м. Луганськ, кв. Жукова, 17/37, код 350244507, заборгованість у сумі  60 550 грн. 00 коп., пеню (неустойку) у сумі 44 807 грн. 00 коп., витрати по сплаті державного мита у сумі 1 053 грн. 56 коп., витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі  102 грн. 85 коп. видати наказ позивачу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –14.08.2007.

Суддя                                                                                                 Т.А.Василенко

Помічник судді                                                                                  Т.В.Шкуть