ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.10.07                                                                                           Справа  № П-18/120

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі   колегії:

Головуючої-судді           Дубник О.П.

суддів          Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання          Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Оріана-Галев» №282 від 24.09.07р.

на рішення  господарського суду Івано-Франківської області від 12.09.2007р.

у справі         №П-18/120

за позовом    Прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Головного управління агропромислового розвитку Івано-Франківської облдержадміністрації, м.Івано-Франківськ

до відповідача    ТзОВ «Оріана-Галев», м.Калуш

про          визнання недійсним договору від 06.12.02р. №11/058 та повернення 246298 грн. –коштів перерахованих на виконання умов договору, 69191 грн. –інфляційних витрат, 99630,23 грн. –штрафних санкцій

за участю представників

від  позивача –Баланчук А.В., Василишин А.В. –представники (дов. у справі);

від  відповідача  –не з’явився (належно повідомлений);

від прокуратури – Ярчак І.С. – представник.

Права  та  обов’язки  згідно  ст.22 ГПК  України роз’яснено, заяв  про  відвід  суддів  не  поступало.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.09.2007р. у справі №П-18/120 (суддя Б.П.Гриняк) частково задоволено позов прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Головного управління агропромислового розвитку Івано-Франківської облдержадміністрації до ТзОВ «Оріана-Галев»та визнано недійсним та припинено на майбутнє договір, укладений між Головним управлінням сільського господарства і продовольства розвитку Івано-Франківської облдержадміністрації та ТзОВ «Оріана-Галев», про надання послуг від 06.12.02р. №11/058. Застосовано двосторонню реституцію і зобов’язано відповідача повернути Головному управлінню агропромислового розвитку Івано-Франківської облдержадміністрації 156898 грн. перерахованих на виконання умов договору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивоване п.1 ст.216, ст.227 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.48 Цивільного кодексу УРСР, ст.35 Господарського кодексу України, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про недійсність договору від 06.12.02р. №11/058 про надання послуг, укладеного між позивачем та відповідачем, як такого що не відповідає вимогам закону, оскільки останній на момент укладення такого договору не мав необхідного обсягу цивільної правоздатності (ліцензії на здійснення захоронення отрутохімікатів).

Відмовляючи в задоволені решти позовних вимог, місцевий господарський суд констатував, що кошти в сумі 89400 грн., перераховані на виконання умов спірного договору –придбання тари для затарювання, поверненню не підлягають, так як відповідачем виконані такі зобов’язання за цим договором, а стягнення з відповідача 69191 грн. –інфляційних витрат та 99630,23 грн. –штрафних санкцій є безпідставним.

З мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, ТзОВ «Оріана-Галев» оскаржило рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального права, наполягаючи на тому, що на момент укладення договору від 06.12.02р. №11/058 не було передбачено обов’язку мати ліцензію, адже норма ст.227 ЦК України набрала законної сили тільки з 01.01.04р., а інших підстав невідповідності даного договору вимогам чинного законодавства судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, апелянт просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апелянта стверджуючи про те, що на час укладення вищевказаного договору про надання послуг вже діяли законодавчо встановлені норми щодо необхідності наявності ліцензії на даний вид діяльності (п.39 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»від 01.06.2000р.), про що повинен був знати відповідач, а у разі відсутності у суб’єкта господарювання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності договір, безпосередньо пов’язаний з такою діяльністю, повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.48 ЦК УРСР, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Заслухавши представників позивача та прокуратури, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суд встановив наступне:

06.12.02р. між Головним управлінням сільського господарства і продовольства Івано-Франківської облдержадміністрації (замовник), правонаступником якого є Головне управління агропромислового розвитку Івано-Франківської облдержадміністрації, відповідно до розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації №492 від 20.09.2005р. та ТзОВ «Оріана-Галев»(виконавець) укладено договір №11/058 про надання послуг, згідно умов якого Головне управління сільського господарства і продовольства Івано-Франківської облдержадміністрації фінансувало через виконавця виготовлення та погодження проекту і, згідно кошторису, вартість робіт по захороненню отрутохімікатів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №11/058 від 06.12.02р. з боку позивача було виділено з обласного бюджету 246298 тис.грн., з яких освоєно на виготовлення проектної документації і підготовку сховища для захоронення - 156898 грн., придбання тари для затарювання пестицидів –89400 грн.

З наявних у справі платіжних доручень №132 від 6 грудня 2002р. на суму 50000 грн., №85 від 26 вересня 2003р. на суму 85000 грн., №154 від 16 грудня 2004р. на суму 45300 грн., з яких 23 402 грн. повернуто відповідачем назад, вбачається, що позивачем перераховано відповідачу на виконання умов спірного договору 156898 грн.

Ці обставини встановлені місцевим господарським судом і не заперечуються сторонами.

В свою чергу, виконавцем за договором було здійснено лише ряд підготовчих робіт по захороненню отрутохімікатів, а саме: в 2003 році в травні місяці на суму 7738,8 грн., 1968,00 грн., 1670,40 грн.; в жовтні місяці на суму 6619,91 грн. та 4060,51 грн.; в листопаді місяці на суму 38159,26 грн.; в грудні місяці на суму 49491,96 грн., 231грн.; в 2004 році в грудні місяці на суму 10000,38 грн., 3259,62 грн., 13740,00 грн., 1560,00 грн.; в 2005 році в січні місяці на суму 2650,78 грн., 2261,78 грн.; в лютому місяці на суму 4116,6 грн., 7710,84 грн., про що складено відповідні акти виконаних робіт.

Використання відповідачем для майбутнього захоронення відходів та на  виготовлення проектно-кошторисної документації коштів в сумі 156898 грн. підтверджується також довідкою від 04.12.06р. Калуського районного регіонального контрольно-ревізійного відділу щодо перевірки використання бюджетних коштів в ТзОВ «Оріана-Галев».

Суд першої інстанції з’ясував, що у рішенні господарського суду Івано-франківської області від 22.05.07р. №16/10, яким відмовлено в задоволенні позову Головного управління агропромислового розвитку Івано-Франківської ОДА до ТзОВ «Оріана-Галев»про зобов’язання останнього виконати зобов’язання згідно договору від 06.12.02р. №11/058 –провести захоронення отрутохімікатів в кількості 180 тон на полігоні токсичних відходів, який належить відповідачу, яке набрало законної сили, встановлено, що у ТзОВ «Оріана-Галев»відсутня ліцензія на даний вид діяльності, передбачений ст.17 Закону України «Про відходи».

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони (ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (ч.2 ст.48 ЦК УРСР).

Згідно п. «н»ст.17 Закону України «Про відходи»від 05.03.98р. №187/98-ВР, із змінами та доповненнями, суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або на право провадження діяльності, пов'язаної із збиранням і заготівлею окремих видів відходів як вторинної сировини, і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів.

Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведенні обставини справи та норми матеріального права, судова колегія, як і суд першої інстанції, вважає підставним висновок про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що кошти в сумі 89400 грн. не підлягають поверненню відповідачем, оскільки останній придбавши за них тару, виконав своє зобов’язання за цим договором.

У зв’язку з тим, що договір від 06.12.02р. №11/058, визнаний недійсним, вважається таким з моменту його укладення, підставним є відмова в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 69191 грн. –інфляційних витрат, 99630,23 грн. –штрафних санкцій, нарахованих згідно ст.231 ГК України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції підставно задоволив позовні вимоги частково, тому в задоволені апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись  ст.ст.103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без  задоволення, а рішення господарського Івано-Франківської області від 12.09.07р. у цій справі  - без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя                                                                  О.П. Дубник

суддя                                                                                        Г.В.Орищин

суддя                                                                                        Г.Г.Якімець

Постанову підписано 29.10.07р.