ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2007                                                                                   Справа № А38/307-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Заєць П.Л.

за участю представників:

від позивача: Залізко В., довіреність №3047  від 30.09.06,  спеціаліст по юридичній роботі;

від відповідача: Тітов Є.Г, довіреність №567/10  від 15.01.07,  державний податковий інспектор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Західно-Донбаської  об’єднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровської області, місто Павлоград;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2006 року;

у справі №А38/307-06;

за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” в особі Павлоградської філії Закритого акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, місто Павлоград;

до Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровської області, місто Павлоград;

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” в особі Павлоградської філії Закритого акціонерного товариства Комерційного банку “Приватбанк”, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2006 року №/0 про визначення позивачу суми податкового зобов’язання за платежем податок з доходів найманих працівників на загальну суму 2570,88 гривень, яка складається з суми податку у розмірі 856,96 гривень та штрафних санкцій 1713,92 гривень, прийнятого Західно-Донбаською об’єднаною державною податковою інспекцією.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неправомірно донарахував позивачу податок з доходу приватного нотаріуса, перерахованого ним на його поточний рахунок за вчинення останнім виконавчих написів за період І та II кварталів 2004 року, який не був нарахований та утриманий позивачем.

Постановою господарського суду у справі №А38/307-06 від 7 листопада 2006 року (суддя Бишевська Н.А.) позовні вимоги задоволено повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що відповідно до статті 32 Закону України “Про нотаріат” з доходу приватного нотаріуса справляється податок з доходів фізичних осіб за ставками, встановленими чинним законодавством України.

Таким законодавством з 1 січня 2004 року є Закон України “Про податок з доходів фізичних осіб” у якому відсутній спеціальний розділ (група статей), де б тематично було висвітлено особливості оподаткування доходів осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, зокрема, нотаріальну діяльність.

Відповідно до пункту 22.2 статті 22 вищевказаного Закону у разі, якщо норми інших законів чи законодавчих актів містять правила оподаткування доходів фізичних осіб, які суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Тому господарський суд вважає, що доходи приватних нотаріусів оподатковуються за загальними нормами, встановленими Законом для фізичних осіб, за ставкою податку, визначеною у пункті 7.1 статті 7 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Крім того господарський суд вважає неправомірним визначення відповідача у спірному податковому повідомленні-рішенні від 28 серпня 2006 року суми податкового зобов’язання за платежем: “Податок з доходів найманих працівників”, оскільки нотаріус не є найманим Банком працівником.

Відповідач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач просить спірну постанову скасувати та позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що відповідач вважає, що факт існування договору між позивачем та приватним нотаріусом цілком доведений, а дохід виплачений за цим договором є доходом в розумінні пункту 1.2 статті 1 та підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Виходячи з наведеного господарський суд вважає, що позивач набув статусу податкового агенту по відношенню до приватного нотаріусу та зобов’язаний нарахувати та сплатити податок з виплаченого доходу в сумі 6592 гривень.

Стосовно переліку податків і зборів (обов’язкових платежів), що надходять до бюджетів та державних цільових фондів, оперативний облік яких ведеться органами державної податкової служби України, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 1 липня 2005 року №247 та відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 27 грудня 2001року №604 “Про бюджетну класифікацію та її запровадження” юридичні особи є платниками податку з доходів найманих працівників” код бюджетної класифікації 11010100.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем обгрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку з доходів найманих працівників.

На апеляційну скаргу Відповідач надав заперечення у якому посилається  на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення вважаючи, що господарський суд Дніпропетровській області в своїй постанові від 7 листопада 2006 року вірно та обгрунтовано визначив природу правових відносин які склались між Банком позивача та приватним нотаріусом, як такі що не регулюються цивільно-правовим договором та не підпадають під дію Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Тому твердження Західно-Донбаської ОДПІ про існування між банком та нотаріусом цивільно-правового договору, і як наслідок про набуття банком статусу податкового агенту по відношенню до приватного нотаріусу, є хибним та безпідставним.

Крім того, відповідача про те що нотаріус є найманим працівником не відповідає дійсності та суперечить статті 3 Закону України “Про нотаріат”, де прямо вказано, що нотаріус не може перебувати в штаті інших державних, приватних та громадських підприємств, та виконувати іншу оплачувану роботу.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області скасувати. У позовних вимогах відмовити повністю.

Задовольняючи апеляційну скаргу судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні на підставі акту перевірки встановлено, що позивачем Павлоградською філією ЗАТ КБ “Приватбанк” в порушення вимог підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 19.2 “б” Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” не нараховано та не перераховано до бюджету, податок з доходу виплачений приватному нотаріусу Гущиній О. І. в І, II кварталах 2004 року, а саме:

І квартал 2004 року 4623 гривень х 13 % = 600,99 гривень;

II квартал 2004 року 1969 гривень х 13 % = 255,97 гривень.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону України “Про податок з доходів з фізичних осіб” податковим агентом є юридична або фізична особа суб’єкт підприємницької діяльності, яка зобов’язана нараховувати, утримувати та перераховувати податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік.

Надавати податкову звітність податковим органам, а також нести відповідальність за порушення норм даного Закону.

Позивач по справі ЗАТ КБ “Приватбанк” в особі Павлоградської філії ЗАТ КБ “Приватбанк” є юридичною особою, що не протиречить вищевказаній нормі.

Відповідно до статті 32 Закону України “Про нотаріат” з доходу приватного нотаріуса утримується податок з доходів фізичних осіб за ставками встановленими Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Відповідно до вимог пункту 1.3 статті Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, доходом з джерелом його походження з України визначено будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, зокрема у вигляді доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України.

Утримання та сплата перерахування до бюджету податку з таких доходів за ставкою податку визначеного у пункті 7.1 статті 7 та пункті 22.3 статті 22 Закону України “Про податок з доходів фізичних” осіб  є 13% відсотків.

Нотаріус надає нотаріальні послуги підприємству згідно укладеного цивільно-правового договору.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Таким чином договір між позивачем та приватним нотаріусом на виконання нотаріальних послуг фактично був укладений в усній формі.

На виконання умов договору підприємство, що виплачує доходи приватному нотаріусу у вигляді плати за вчинення нотаріальних дій та плати за додаткові послуги правового характеру, є податковим агентом, щодо таких доходів та несе відповідальність за нарахування.

Відповідно до вимог пункту 19.2 “б” статті 19 Закону України “Про податок з доходів з фізичних осіб” податкові агенти зобов’язані надати у строк встановлений вищевказаним Законом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу нарахованого (виплаченого) на користь платника додатку та сум податку утриманих з цих доходів.

Розрахунок 1-ДФ подається до податкового органу за своїм місцезнаходженням.

Таким чином доходи виплачені підприємством приватному нотаріусу за здійснення нотаріальних дій підлягають оподаткуванню за місцем виплати доходу по ставці 13% та відображаються у формі 1-ДФ.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються: доходи у вигляді зарплати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку згідно умов цивільного або правового договору.

Судова колегія вважає, що господарським судом не було враховано порушення вимог позивачем підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 19.2 “б”  статті 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, а саме податок з доходу виплачений приватному нотаріусу в І та ІІ кварталах 2004 року банком позивача не був нарахований та не був перерахований до бюджету.

Відповідно до пункту 1.15 та підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платни ка податку, зобов’язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 вищевказаного Закону.

Тобто якщо послуги приватного нотаріуса оплачують податкові агенти, то вони зобов’язані утри мати податок з доходів фізичних осіб з усієї виплачуваної суми.

Крім того податкові агенти зобов’язані виконувати всі функції, передбачені пунктом 1.15 статті 1 вищевказаного Закону щодо виплачуваних доходів, та виконувати норми статті 1 вищевказаного Закону стосовно порядку сплати (перерахування) утриманого податку до бюджету.

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до від повідного місцевого бюджету несе юридична особа або її уповноважений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід відповідно до підпункту 16.3.5 пункту 16.3 статті 16 вищевказаного Закону.

У зв”язку з чим, судова колегія вважає прийняту постанову господарського суду не правомірно.

Стосовно твердження Господарського суду щодо неправомірності визначення податкового зобов’язання позивачеві за платежем “Податок з доходів найманих працівників”, оскільки приватний нотаріус не є найманою особою позивача, судова колегія спростовує тим, що відповідно до Переліку податків і зборів (обов’язкових платежів), що надходять до бюджетів та державних цільових фондів, оперативний облік яких ведеться органами державної податкової служби України, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 1 липня 2005 року №247 та відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 27 грудня 2001року №604 “Про бюджетну класифікацію та її запровадження”, юридичні особи є платниками податку з доходів найманих працівників - код бюджетної класифікації –11010100.

Таким чином, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, потягла за собою неправильне застосування норм матеріального права, що згідно статті 202 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для зміни чи скасування постанови.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу задовольнити, постанову скасувати, в позовних вимогах відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 202, 205, 206 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської  об’єднаної державної податкової інспекції у Дніпропетровської області, місто Павлоград, задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2006 року у справі №А38/307-06, скасувати.

У позовних вимогах відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                            І.Л. Кузнецова

Судді                                                                                В.В. Швець

Л.О. Чимбар