ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"05" березня 2007 р.
Справа № 20/035-07

За позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Бровари

до

Санаторно оздоровчого
підприємства „Учбово спортивна база „Переяславль”, м. Переяслав-Хмельницький

про

стягнення 10150,48грн.

Суддя  Іваненко Я.Л.

В засіданні приймали участь:

від позивача

ОСОБА_2., довіреність №5812 від
23.06.2004р.

від відповідача

не з'явився

суть спору:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.
Бровари (надалі - позивач) до Санаторно оздоровчого підприємства „Учбово
спортивна база „Переяславль”, м. Переяслав-Хмельницький (надалі - відповідач)
про стягнення 10150,48грн

Ухвалою господарського суду
Київської області від 05.02.2007р. розгляд справи було призначено на
19.02.2007р. Розгляд справи відкладався у зв'язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання.

Позивач позовні вимоги підтримав,
вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з
підстав, зазначених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати
отриманого на підставі договору поставки №23-30 від 17.06.06р. товару та
просить стягнути з останнього 7633,01грн. заборгованості, на яку, згідно з
заявою №5/07-С від 21.02.07р. про уточнення позовних вимог, в якій позивач
зменшив розмір пені, інфляційних та річних, нараховано 547,71грн. пені,
557,21грн. інфляційні та 95,25грн. -3% річних.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце проведення судових засідань відповідно до п.
3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої
наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за № 75, що
підтверджується журналом вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду
Київської області та відповідною відміткою на перших примірниках ухвал суду від
05.02.07р., 19.02.07р., в судові засідання 19.02.07р. та 05.03.07р. свого представника
не направив, відзиву та витребуваних ухвалами суду документів без поважних
причин не надав. Тому справа відповідно до ст. 75 ГПК України розглядається без
участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, яких достатньо
для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, судом встановлено наступне.

17.06.2006 року між сторонами
укладено договір поставки №23/30 (далі - договір). Відповідно до р. 1 цього
договору позивач зобов'язався передати у власність, а відповідач  - прийняти й оплатити товар на умовах,
визначених договором. Асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється по
даному договору, визначаються у накладних, які оформлюються сторонами при
прийомі-передачі кожної партії товару.

На виконання договору, на підставі
видаткових накладних №НБ-91313 від 13.07.06р., №НБ-93467 від 10.08.06р.,
№НБ-93949 від 17.08.06р., скріпленими печатками та підписами уповноважених
представників сторін, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах
справи, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму
7662,20 грн.

Відповідно до р. 5  договору, відповідач зобов'язався сплатити
вартість поставленого товару протягом семи банківських днів з дати поставки.

Відповідач порушив умови договору,
за поставлену позивачем продукцію у повному обсязі не розрахувався, у зв'язку з
чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 7633,01грн.

Згідно частини першої ст.193
Господарського кодексу України № 436-ІУ від 16.01.2003р. (надалі ГК України)
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною сьомою цієї статті не
допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК
України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший
суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Одним із основних видів
господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання. А згідно ст.174
ГК України господарські зобов'язання виникають із господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 ГК України
зазначається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну
господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з
урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Суб'єктами
майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання,
зазначені у статті 55 ГК України та інші, наділені господарською компетенцією.

Крім того, статтею 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з відповідача 7633,01грн. заборгованості за
отриманий товар є обґрунтованими, документально підтверджуються, тому
підлягають задоволенню.

Розділом 7 договору встановлено
обов'язок відповідача у разі несвоєчасної оплати вартості товару сплатити
позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день прострочення.

Як зазначається в частині другій
ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не
доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої ст.
221 ГК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання
господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту
зобов'язання.

Крім того, згідно частини другої
ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини
першої ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або
законом, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник   вважається
таким,   що   прострочив,
якщо   він   не
приступив   до   виконання зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно до частини другої ст. 193 ГК
України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами
або договором.

Згідно з уточненим розрахунком
пені, наданим позивачем в судовому засіданні, розмір пені складає 547,71грн., є
обґрунтованим та підлягає стягненню.

Крім того, відповідно до частини
другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, а частиною четвертою ст. 232 ГК України
передбачається, що відсотки за неправомірне користування чужими коштами
справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або
договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Позивач просить стягнути з
відповідача втрати від інфляції з прострочених відповідачем сум в розмірі
557,21 грн. та три відсотки річних в розмірі 95,25грн., що є обґрунтованим,
правомірним та підлягає задоволенню.

Відповідач своїми процесуальними
правами, наданими йому ГПК України, не скористався, в судові засідання без
поважних причин не з'явився, заперечень щодо суми заборгованості перед
позивачем і доказів її відсутності (повного (часткового) погашення) не надав.

На підставі ст.49 ГПК України
судові (господарські) витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-84 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

1.
Позовні вимоги  задовольнити.

2. Стягнути з Санаторно оздоровчого
підприємства „Учбово спортивна база „Переяславль” (08409, Київська область, м.
Переяслав-Хмельницький, вул.Г.Дніпра, код 02647556) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (07400, Київська область, м.
Бровари,АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 7633,01грн. (сім тисяч
шістсот тридцять три грн. 01коп.) основної заборгованості, 547,71грн. (п'ятсот
сорок сім грн. 71коп.) пені, 557,21грн. (п'ятсот п'ятдесят сім  грн. 21коп.) втрат від інфляції з
прострочених відповідачем сум, 95,25грн. (дев'яносто п'ять грн. 25коп.)
3% річних та судові витрати: 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу та  102
грн. державного мита.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Іваненко Я.Л.