ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.12.07 р.                                                                               Справа № 3/297

Господарський суд Донецької області у складі судді О. В. Гассій

при помічнику (секретарі судового засідання) І.В.Костюк

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь

до  Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь

про  стягнення заборгованості 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. – 3% річних.

За участю представників сторін:

від позивача: Мащенко Л.І.- директор, Мащенко А.Г. – виконавчий директор

від відповідача: Не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь про стягнення заборгованості 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. – 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір про надання юридичних послуг від 25.01.2002 р., додаткові угоди від 28.01.2002 р., від 29.07.2002 р., від 30.11.2005 р., рахунки, банківські виписки, акти приймання-передачі документів, рішення господарського суду Донецької області від 26.03.2007 р., постанову Вищого господарського суду  України від 08.08.2007 р., лист від 19.01.2007 р., від 02.04.2007 р., № 03-77 від 04.09.2007 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач надав відзив, в якому проти позовних вимог заперечував, мотивуючи  тим, що на його думку факт надання юридичних послуг за договором позивачем недоведений, умовами договору не передбачено нарахування ПДВ на суму преміальної винагороди (відзив від 19.10.2007 р., аркуш справи 102).

З метою з’ясування обґрунтованості або навпаки заперечень відповідача ухвалами від 06.11.2007 р. та від 14.11.2007 р. суд зобов’язував відповідача  надати копію постанови ВДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення по справі № 39/362 (наказ від 27.10.2006 р.), первинними докуметами підтвердити оплату за договором, обґрунтувати заперечення на не оплату по кожному рахунку.

Відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 14.11.2007 р. головою господарського суду Донецької області Темкіжевим І.Х. строк розгляд справи продовжувався на один місяць.

За клопотанням представника позивача судове засідання 28.11.2007 р. здійснювалось із застосуванням засобів технічного фіксування судового процесу.

За клопотанням представника позивача судове засідання 12.12.2007 р. здійснювалось без застосування засобів технічного фіксування судового процесу.

12.12.2007 р. відповідач надіслав до суду лист, в якому просить розглядати справу без участі його представника.

У зв’язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

25 січня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь було укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір).

У відповідності зі статтею 1 Договору відповідач („Довіритель”) поручив, а позивач („Повірений”) прийняв доручення про надання юридичних послуг, включаючи ведення від його імені та за його рахунок претензійних, судових справ, а також дачу консультацій з різних питань, виникаючим у процесі діяльності „Довірителя” та виконання визначених юридичних дій, пов’язаних з цими консультаціями.

Відповідач зобов’язувася за надання юридичних послуг своєчасно сплачувати позивачу поточні витрати та винагороду. Ціна послуг за ведення судових справ узгоджена пунктом 1 статті 5 Договору, який передбачає погодинну ставку 50 доларів США за годину. Порядок розрахунків сторін визначено ст. ст. 4, 5 Договору.

28 січня 2002 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно до якої відповідач доручив ведення справ по спору з КБ „Приватбанк”,  пов’язаним з вексельними операціями, та якою передбачено виплату преміальної винагороди у розмірі 5% від одержаної суми.

29 липня 2002 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно до якої позивач бере на себе зобов’язання по веденню судових справ про стягнення з ЗАТ КБ „Приватбанк” сум неповернутих вкладів, а відповідач сплачує позивачу крім винагороди та оплати витрат, передбачених у ст. ст. 4, 5 Договору, ще преміальну винагороду, яка додатково належить до сплати відповідачем позивачу при отриманні відповідачем в результаті дій позивача належних йому грошових коштів за рішенням суду або в результаті мирового врегулювання, відповідач додатково виплачує позивачу преміальну винагороду у розмірі 5% від отриманої суми.

30 листопада 2005 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно до якої позивач бере на себе зобов’язання по веденню судових справ про стягнення з ЗАТ КБ „Приватбанк” процентів за користування депозитними вкладами згідно з договорами № 001В від 25.07.1997 р., № 014С-00 від 19.07.2000 р., № 002С-01 від 01.10.2002 р., а відповідач сплачує позивачу крім винагороди та оплати витрат, передбачених у ст. ст. 4, 5 Договору, ще преміальну винагороду, яка додатково належить до сплати відповідачем позивачу при отриманні відповідачем в результаті дій позивача належних йому грошових коштів за рішенням суду або в результаті мирового врегулювання, відповідач додатково виплачує позивачу преміальну винагороду у розмірі 10% від отриманої суми.

Протягом 2002 – 2006 років відповідач сплачував позивачу винагороду за ведення судових справ за рахунками, які йому періодично надавались з 2002 року на підставі пункту 2 статті 5 Договору. Суми винагороди обчислювалися за фактично виконану роботу за визначений час по етапам ведення справи. Виконані роботи та затрачений на них час фіксувалися у листі обліку часу (таймшит), який додавався до рахунку для перевірки та сплати рахунку. Всі рахунки з наданими таймшитами сплачувалися відповідачем без застережень.

У грудні 2006 року з ініціативи відповідача договірні відносини були припинені. При цьому відповідач не сплатив позивачу винагороду за виконану роботу за рахунками № 39 від 27.10.2006 р. в сумі 11 817,00 грн., № 1 від 04.01.2007 р. в сумі 11 211,00 грн. Всього 23 028,00 грн.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Договору відповідач має сплатити пеню у розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення понад 20 (двадцять) днів від дати видання рахунку, що складає 6 042,73 грн.

Частина 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний уплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в сумі 24 659,61 грн. та 3% річних в сумі 517,43 грн.

Слід зазначити, що за умовами додаткової угоди від 30.11.2005 року відповідачу був направлений рахунок № 2 від 04.01.2007 р. для сплати преміальної винагороди у розмірі 10% в сумі 17 856,00 грн. з нарахуванням 20% ПДВ 3571,22 грн., на загальну 21 427,22 грн. Вказаний рахунок до цього часу не сплачений. За цим рахунком сума боргу становить 21 427,20 грн., та нараховані 420,97 грн. - 3% річних, 4863,97 грн. – пеня, індекс інфляції – 1 202,77 грн.

До того ж, відповідач неповністю сплатив рахунки, надані для сплати преміальної винагороди згідно зі статтею 3 додаткової угоди від 29.07.2002 року.

Також, після позитивного проведення справи по реальному поверненню депозитивного вкладу в сумі 2000 000 грн. відповідачу був наданий рахунок на сплату преміальної винагороди у розмірі 5%, тобто 100 000,00 грн. Згідно із Законом України „Про податок на додану вартість” на зазначену суму  був нарахований податок у розмірі 20 % і до сплати наданий рахунок № 38 від 14.08.2006 р. на суму 120 000,00 грн.

15 серпня 2006 року відповідач сплатив позивачу  100 000,00 грн., вказавши в платіжному дорученні суму винагороди 83 334,00 грн. і суму ПДВ 16 666,00 грн., тобто сплатив винагороду не в повному розмірі, у зв’язку з чим виник борг в сумі 20 000,00 грн., та нараховані 631,23 грн. 3% річних, 7400,00 грн. – пеня, 2 705,70 грн. – індекс інфляції.

Крім того, відповідач не повністю сплатив преміальну винагороду, перерахувавши за рахунком № 6 від 07.04.2004 р. на 24 252,00 грн. менше, ніж було зазначено до сплати. Ця сума  становить борг відповідача.

Відповідач не сплатив преміальну винагороду у розмірі 5% нараховану згідно статті 3 додаткової угоди від 28.01.2002 р.

В результаті дій позивача по веденню судової справи відповідачем був виданий належним чином оформлений вексель на суму 542 388,60 грн., оскільки вексель є цінним папером, що посвідчує грошові права, відповідачу було нараховано 5% від суми векселя з річними, що становило 32 000,00 грн. та надано рахунок № 13 від 27.08.2003 р. з нарахування ПДВ на загальну суму 38400,00 грн.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечення відповідача, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.03.2007 р по справі № 12/365пн позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь були задоволені та судом дано тлумачення статті 5 договору від 25.01.2002 р., статті 3 додаткової угоди від 29.07.2002 року, статті 3 додаткової угоди від 30.11.2005 року, яке полягає в наступному:

„Стаття 5 договору від 25.01.2002 р., окрім п. 3 цієї статті, стаття 3 додаткової угоди від 29.07.2002 року та статті 3 додаткової угоди від 30.11.2005 року визначає розмір тільки договірної ціни винагороди позивача за його послуги без включення ПДВ”.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.08.2007 року рішення від 26.03.2007 р. залишено без змін, яким роз’яснено, що ціна винагороди у договорі зазначена без ПДВ, який повинен нараховуватися згідно з законом.

Таким чином, цей факт є доведеним та згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Докази надання послуг відповідачу за договором про надання юридичних послуг від 25.01.2002 р. надані позивачем в повному обсязі і знаходяться в матеріалах справи, а саме: таймшити, рахунки, акти приймання-передачі документів, отриманих в результаті ведення справ.

З урахуванням вищевикладеного відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, та 1578,83 грн. – 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Господарський суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, та 1578,83 грн. – 3% річних.

Керуючись ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В  И  Р  І  Ш  И  В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. – 3% річних – задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь (вулиця Миколаївська, 16, м. Маріуполь, Донецька область, 87532, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь (проспект Нахімова, 7, м. Маріуполь, Донецька область, 87510, ) заборгованості в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. – пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. – 3% річних.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь (вулиця Миколаївська, 16, м. Маріуполь, Донецька область, 87532, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь (проспект Нахімова, 7, м. Маріуполь, Донецька область, 87510, ) витрати по сплаті державного мита у розмірі 1525,32 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь (вулиця Миколаївська, 16, м. Маріуполь, Донецька область, 87532, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь (проспект Нахімова, 7, м. Маріуполь, Донецька область, 87510, ) витрати за інформаційно-технічне обслуговування судового процесу у розмірі 118 грн.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Гассій О.В.

Вик. Костюк І.В.

Надруковано 3 примірники:

1 - до справи

1 – позивачу

1 -  відповідачу