ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  11/3743а

"18" жовтня 2007 р.,  11 год.  00 хв.                                              м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Довганя К.І., при секретарі судового засідання –Захаровій А.Г., за участю представників сторін: від позивача –Постоленко В.О. за довіреністю; від відповідача –Аполонов О.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси  справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства „Ірдиньторф” державного підприємства „Київторф” до державної податкової інспекції у  Черкаському р-ні про скасування  податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від  20.07.2006 року № /0 яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю в сумі 282482,66 грн. та застосовано штрафні(фінансові) санкції в сумі 131220,18   грн.,

В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на наступні обставини:

- визначаючи податкові зобов’язання з податку на землю, відповідач   не врахував, що обов’язок сплати такого податку відповідно до ст. 13 Закону України „Про плату за землю” від 03.07.92 р. №2535-ХІІ  у позивача припинився у зв’язку з подачею до власника землі Черкаської районної ради  у 2002 р. заяви про   відмову   під користування землями,  так як підприємство знаходилося в тяжкому фінансовому стані і утримувати вищеприведену   кількість земельних ділянок та сплачувати плату за землю, якою фактично  не  користується     не  мало можливості;

- довідка Черкаського районного відділу земельних ресурсів від 16.07.2006р. № 658-09 щодо даних державного земельного кадастру про розмір земельних ділянок, якими користується позивач у період з 01.01.2004 року по 01.07.2006 року в адмінмежах Ірдиньської селищної ради, на думку позивача є безпідставною;

- неможливість для позивача бути користувачем земельних ділянок через застосування до нього процедур банкрутства, визначених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 30.06.1999 р. №784 –XIV.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні заперечуючи проти позову, на противагу позивачу, вважали оспорюване податкове повідомлення-рішення такими, що прийняте на підставі вірно встановлених у ході документальної перевірки позивача фактах порушень податкового законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

17.07.2006 р. відповідачем була проведена невиїзна  документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового  законодавства за перевіряємий період занижено суми податку  на землю по періодами виникнення:

-2004 рік     -    116188,24 грн.,

-2005 рік     -    116188,24 грн.,

- січень-червень 2006 року    -   50106,18 грн.

Встановлені перевіркою обставини були оцінені відповідачем як порушення позивачем вимог ст.ст.6, 7, 8, 14, 15 Закону України „Про плату за землю” №2535-ХІІ від 03.07.1992 р.( далі по тексту Закон Про плату за землю).

На підставі акту перевірки відповідачем були прийняте податкове повідомлення-рішення від  20.07.2006 року № /0 яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю в сумі 282482,66 грн. та застосовано штрафні(фінансові) санкції в сумі 131220,18   грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем оскаржене 22.11.2006 р. до відповідача, який за результатами розгляду скарги прийняв податкове повідомлення-рішення  від 18.01.2007 року № /1 яким зменшив суму донарахованого податкового боргу на 44431,39 грн., в тому числі на 30338,40 грн. суми основного платежу та 14092,99 грн. штрафних санкцій, і визначено податкові зобов'язання в сумі 252114,26 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 117127,19 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся із скаргою від 1.02.2007 року №3 на адресу ДПА в Черкаській області. Згідно прийнятого ДПА в Черкаській області рішення від 26.03.2007 року №4906/25-010 «Про результати розгляду повторної скарги»податкове повідомлення-рішення ДПІ в Черкаському районі  від   18.01.2007  року  №/1   про   визначення   Позивачу податкового зобов'язання  зі сплати земельного податку залишено без змін, а скарга без задоволення

За результатами розгляду скарги відповідачем приянято податкове повідомлення-рішення   від   27.03.2007  року  №/2   про   визначення   Позивачу податкового зобов'язання  зі сплати земельного податку та застосовано штрафні(фінансові) санкції.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач направив скаргу від 5.04.2007 року № 7 на адресу ДПА України  яка своїм рішенням від 07.06.2007 р. залишила її без задоволення. За результатами розгляду скарги відповідачем приянято податкове повідомлення-рішення   від   12.06.2007  року  №/3   про   визначення   Позивачу податкового зобов'язання  зі сплати земельного податку та застосовано штрафні(фінансові) санкції.

Довідкою Черкаського районного відділу земельних ресурсів від 16.07.2006р. № 658-09 визначено, що згідно даних державного земельного кадастру з 01.01.2004 року по 01.07.2006 року в адмінмежах Ірдиньської селищної ради за ДП „Ірдиньторф" ДП „Київторф" обліковуються земельні ділянки загальною площею 1833,4 га.Відповідно до ст.5 Закону України „Про плату за землю" від 03.07.1992 р. №2535-ХІІ (зі змінами) об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Згідно до ст.13 цього закону підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Визначення державного земельного кадастру міститься в ст.193 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. №2768-111, згідно якої державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Статтею 194 цього кодексу визначено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обгрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Відповідно до ст.204 Земельного кодексу України державний земельний кадастр ведеться уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно п.З Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 р. №15 зі змінами, державний земельний кадастр ведеться за єдиною для України системою на базі нормативних документів, затверджуваних Держкомземом. Згідно п.4 цього положення державний земельний кадастр ведеться Держкомземом. Комітетом по земельних ресурсах і земельній реформі Республіки Крим, управліннями земельних ресурсів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

Згідно п.4 Типового положення про районний відділ земельних ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 р. №200 (зі змінами), одним з основних завдань районного відділу земельних ресурсів є організація та ведення державного земельного кадастру відповідно до законодавства. Згідно пп.12 п. 5 цього положення, відділ здійснює у складі державного земельного кадастру державну реєстрацію земельних ділянок та вносить до нього відомості щодо об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельних ділянках; створює базу даних з питань використання і охорони земель, підвищення родючості ґрунтів, здійснення землеустрою та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, реєстрації земельних ділянок та надає  інформацію  в установленому  порядку  відповідним органам влади.

Враховуючи викладене, безпідставним є посилання ДП "Ірдиньторф" на ту обставину, що довідка Черкаського районного відділу земельних ресурсів від 16.07.2006 р. №658-09 є неналежним доказом підтвердження факту наявності у ДП „Ірдиньторф" права користування земельними ділянками згідно Державного земельного кадастру, так як повноваження по формуванню та веденню бази даних державного земельного кадастру Черкаського району покладено саме на районний відділ земельних ресурсів.

До позовної заяви ДП "Ірдиньторф" не надало доказів, які б спростовували відомості визначені довідкою Черкаського районного відділу земельних ресурсів від 16.07.2006 р. №658-09. Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.5, 13 Закону України „Про плату за землю" від 03.07.1992 р. №2535-ХІІ, безпідставними є посилання позивача на те, що ДП "Ірдиньторф" не є суб'єктом плати за землю - користувачем зазначених вище земельних ділянок.

Також безпідставним є посилання позивача на неможливість бути користувачем земельних ділянок через застосування процедур банкрутства, визначених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 30.06.1999 р. №784 - XIV, виходячи з наступного:

Згідно ст.ст. 2, 4 Закону України „Про плату за землю" використання землі в Україні є платним, а розмір земельного податку не залежить від результатів господарської діяльності власників землі та землекористувачів;

Позивач не був визнаний банкрутом, а тому на нього поширювались вимоги Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. №2181-111, Закону України від 03.07.1992 р. №2535-ХІІ щодо нарахування та сплати земельного податку.

Відповідно до п.4, 7 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23.05.2006 р. по справі №01-08/2908 припинено провадження у справі  про банкрутство позивача, а тому позивачу було правомірно нараховано  податкові зобов"язанння по земельному податку та штрафні санкції.

Посилання позивача на безпідставність нарахування земельного податку внаслідок добровільної відмови від земельних ділянок спростовуються даними державного земельного кадастру та тією обставиною, що Черкаською районною державною адміністрацією та Ірдинською селищною радою не приймались рішення про припинення права користування земельними ділянками, які обліковуються за позивачем.

Відповідно до пп.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", пп.6.1.2, абз.5 пп.6.1.3 п.6 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 р. №110, -ДП „Ірдиньторф" підлягають визначенню штрафні санкції в розмірі від 10 до 50% суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації (для місячного базового податкового (звітного) періоду, на загальну суму 117127,19 грн., в тому числі 51854,88 грн. за 2004 р., 51854,88 грн. за 2005 рік, 13417,43 грн. за 5 місяців -2006 року.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач згідно вимог ст. 71 КАС України  довів суду, що прийняте ним рішення є правомірними і відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати.

Керуючись ст.ст.160, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У адміністративному позові відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Про апеляційне оскарження постанови може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови і апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                               К.І.Довгань