Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2007 р.                                                           Справа № 38/216-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Кобенко О.Ю. (дов. 59 від 07.09.07р.)

відповідача -  Старусєвої Т.А. (дов. № 5 від 01.04.07р.), Назаренко О.А. (дов. № 6 від 11.09.07р.)

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Шар", м. Київ (вх. № 2462 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 19.06.07р. по справі № 38/216-07

за позовом Концерну "Шар", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Закрите акціонерне товариство "Просто-страхування" в особі Харківської філії

про стягнення 10 361,53 грн., -

встановила:

У травні 2007 року Концерн "Шар", м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком", м. Харків про стягнення 10361,53 грн., з яких 5361,53 грн. матеріальних збитків та 5000,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.06.07 р. по справі №38/216-07 (суддя Жельне С.Ч.) в позові відмовлено за його безпідставністю.

Позивач з даним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, який посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права зокрема ст.1166, п. 1 ст. 1172, п.п. 1,2 ст. 1187, ст. 1192 Цивільного кодексу України та ст. 4-4, 32, 33, 35, 36 Господарського процесуального кодексу України, просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав. В судовому засіданні 11.09.07 р. уповноважені представники відповідача просили оскарження рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як необґрунтовану.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не представила, її представник в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскарження рішення господарський суд Харківської області виходив з того, що 10 серпня 2006 року о 14:00 год. на перехресті вул. Головка-Кліменка в м. Києві гр. Супрун Сергій Олексійович, керуючи належним на праві власності відповідачу автомобілем "DAEWOO SENS" (державний номер АХ 7114 АС), порушив Правила дорожнього руху, внаслідок його сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення зазначеного автомобілю з автомобілем "Peugeot" (державний номер 77-80 АС), що на той час перебував у власності концерну "Шар" –позивача у даній справі.

Як свідчать матеріали справи, ДТП сталась з вини водія ТОВ "Мегаком" гр. Супруна С.О., що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом огляду місця ДТП, схемою ДТП та поясненнями від 10.08.06 р. і постановою Солом'янського райсуду м. Києва по справі № 3-16735/06 від 18.09.06 р. про притягнення гр. Супруна С.О. до адміністративної відповідальності.

Господарським судом також встановлено, що позивач листом № 14-02 від 15.08.06 р. звертався до начальника "СТОА"Peugeot" Новікова Г.Ф. з проханням доручити спеціалістам СТО провести огляд автомобіля "Peugeot-607" державний номер 492-02 КА (тимчасовий номер 77-80 АС) виявити дефекти, які з'явились після ДТП. При цьому доказів наявності подальших правовідносин з "СТОА "Peugeot" позивач не надав. Належних доказів повідомлення відповідача про час та місце експертизи пошкоджень автомобіля позивача, останнім не надане.

Із матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування розміру позовних вимог позивач посилається на проведений ТОВ "Ілта" ремонт пошкодженого автомобіля. В підтвердження вказаних обставин позивач надав наряд замовлення від 10.11.2006 р., який за змістом є актом виконаних робіт загального вартістю 5361,53 грн. з ПДВ, платіжне доручення № 403 від 18.09.06 р. на суму 2934,00 грн. з призначенням платежу: "Передплата за запчастин згідно рах. № 13255 від 11.09.06 р. ПДВ –489,00 грн., копію фіскального чеку № 14116 від 10.11.06 р. на суму 2427,53 грн.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, господарський суд  дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що визначення матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, відбувалось без проведення експертної оцінки, яка б визначила належний до відшкодування їх розмір.

За приписами ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Частиною 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки господарського суду відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Проте, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскарженого рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту суд апеляційної інстанції не вбачає.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно  до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Притягнення до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діянням та заподіянням шкоди та вина.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним  засобом,  механізмом,  іншим  об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, під володільцем  джерела  підвищеної  небезпеки розуміється юридична особа  або  громадянин,  що  здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативною управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У відповідності  до ст. 1172 Цивільного Кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України суд може зобов'язати особу, яка спричинила збитки, відшкодувати їх у повному  обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Разом з цим, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності належить виходити з того, що відшкодування шкоди здійснюється відповідно до реальної вартості втраченого або пошкодженого  майна, а також робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ та  усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були  використані  нові деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються  взамін  знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої  вартості пошкоджених  частин  попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості, в даному випадку при відшкодуванні збитків.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а також обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, визначення розміру заподіяної шкоди, завданої майну позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди, повинно здійснюватися з урахуванням: технічного стану автомобілю до скоєння аварії та ступеню пошкодження автомобілю в ній, певної зношеності цього майна, у тому числі складових деталей та механізмів, а також запчастин, можливе використання яких необхідно  у відновлювальному  ремонті.

Однак, як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, визначення матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відбувалось без проведення незалежної  експертної оцінки відповідними установами за участю уповноважених осіб позивача та відповідача у справі.

З цих підстав не приймаються колегією суддів до уваги визначені заявником апеляційної скарги доводи в підтвердження розміру заподіяної шкоди у вигляді вартості проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта" відновлювального ремонту автомобілю на суму 5361,53 грн. Більш того, оскільки даний ремонт здійснювався за договірними цінами, тому визначення реальної  вартості відновлюваних робіт не виявляється можливим.

Отже, з огляду на наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача  відповідальності у вигляді сплати збитків в розмірі 5361,53 грн. за пошкодження належного позивачу транспортного засобу.

Наявність доведеного матеріалами справи факту вини працівника відповідача у скоєнні ДТП, на який звертає увагу заявник апеляційної скарги, не стосується предмету доказування у даній справі та не впливає на суть прийнятого у справі рішення.

Посилання скаржника на невиконання третьою особою вимог ст. ст. 33, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме не направлення аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків протягом визначеного часу, не стосується даного господарського спору, оскільки позов пред'явлено до іншої особи та з інших підстав і обставин.

Факт належного повідомлення відповідача у справі про час та місце проведення експертизи пошкоджень, як юридичну особу - володільця джерела підвищеної небезпеки, котрим завдано шкоди транспортному засобу позивача, останнім не підтверджений належними та допустимими доказами. Наданий позивачем в підтвердження належного повідомлення відповідача про проведення експертизи лист за № 14/02 від 15.08.06р. не може бути прийнятим до уваги колегією суддів, оскільки адресований не юридичній особі (відповідачу у справі), а громадянину Супруну С.О. особисто.

За таких обставин, колегія суддів, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 19.06.07 року по справі № 38/216-07   прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Концерну "Шар", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.06.07р. по справі № 38/216-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Судді                                                                    Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.