ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.07                                                                                        Справа №  20/401д/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Полонія”, м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континіум - Галичина” в особі Запорізької філії, м.Запоріжжя

про зміну договору

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача -      Попова Т.В. (довіреність №5 від 25.12.2006р.);

Василенко Л.О. (довіреність №12/07 від 16.01.2007р.)

Від відповідача –не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про зміну договору №14 на надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом від 15.01.2007р., виклавши його в редакції додаткової угоди №1 від 01.03.2007р.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/401д/07,  судове засідання  призначено на  28.08.2007р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 20.09.2007р.

За згодою представників позивача у судовому засіданні 20.09.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у судових засіданнях підтримав позов, просить на підставі ст.188 ГК України, ст.ст.1,2,12-17,54,55,82 ГПК України змінити договір на надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом від 15.01.2007р. №14, виклавши його в редакції додаткової угоди №1 від 01.03.2007р., а саме: вартість послуг з перевезення вантажів бензовозами ТОВ “Полонія” на умовах договору про надання послуг з перевезення нафтопродуктів №14 від 15.01.2007р. по території м.Запоріжжя становить:

Обсяг перевезення
Ціна грн../год.

Від 1 000 літрів до 10 000 літрів
100

Більше 10 000 літрів.
150

Позовні вимоги мотивовані наступним. 15.01.2007р. між сторонами був укладений договір №14 на надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом. Відповідно до п.п.1.1.,1.2 договору позивач зобов’язався приймати до перевезення транспортними засобами нафтопродукти, що належать відповідачу на підставі заявок відповідача та доставляти ці вантажі в пункти призначення, зазначені в заявці замовника. Відповідач зобов’язався приймати та сплачувати своєчасно та належним чином надані послуги. Згідно з п.2.1 оплата за надані послуги здійснюється із розрахунку тарифів, погоджених сторонами в протоколі погодження цін та тарифів. Відповідно до п.1 Додатку до договору сторони встановили, що вартість послуг з перевезення за 1 км пробігу становить 3,95 грн., у т.ч. ПДВ-20%, тобто вартість послуг встановлена виходячи з кілометражу пробігу бензовозів.  У ході виконання зобов’язань  за договором сторони зіткнулись з непоодинокими випадками простою автомобільного транспорту під час здійснення навантажувально –розвантажувальних робіт. Неможливість використання автомобільного транспорту під час зазначених затримок призводить до зменшення корисного пробігу автомобільного транспорту за годину часу та приводить до збитків позивача. З метою зменшення збитків позивача сторони шляхом усних домовленостей досягли згоди на внесення змін до договору в частині визначення вартості послуг не з кілометражу корисного пробігу автомобіля, а часу його використання для надання послуги. На виконання домовленості позивач розробив проект додаткової угоди від 01.03.2007р. №1 до договору №14 від 15.01.2007р. та 03.03.2007р. разом із супровідним листом направив відповідачу на підписання. Умови були фактично прийняті відповідачем та виконувались належним чином. Так, 06.03.2007р.та 07.03.2007р. сторонами було підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг)№№13.14, відповідно до яких вартість робіт була визначена виходячи з кількості годин використання автомобіля. Сума вартості послуг на підставі рахунку –фактури відповідачем була сплачена повністю. Але, незважаючи на фактичне виконання сторонами умов договору у редакції додаткової угоди від 01.03.2007р. №1, відповідач підписаний та скріплений печаткою примірник додаткової угоди позивачу не повернув. 17.04.2007р. позивач повторно направив два примірники додаткової угоди №1 від 01.03.2007р. І лише листом від 03.05.2007р. №0105 після отримання послуг та часткової їх оплати відповідач заперечив проти внесення змін до договору. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання не з’явився, письмовий відзив не надав, про місце та час судових засідань повідомлений належним чином. Ухвали суду направлялись на адресу, вказану в позовній заяві та довідці Головного управління статистики у Запорізькій області: м.Запоріжжя, пр.Металургів,12 А.

Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи в порядку ст.75 ГПК України у відсутність відповідача.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Полонія” (перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континіум - Галичина” в особі Запорізької філії (замовник, відповідач)  був укладений договір №14 на надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом.

Відповідно до п.п.1.1.,1.2 договору позивач зобов’язався приймати до перевезення транспортними засобами нафтопродукти, що належать відповідачу на підставі заявок та доставляти ці вантажі в пункти призначення, зазначені в заявці замовника. Відповідач зобов’язався приймати та сплачувати своєчасно та належним чином надані послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно з п.2.1 договору оплата за надані перевізником послуги здійснюється із розрахунку тарифів, погоджених сторонами в протоколі погодження цін та тарифів (додаток до договору).

Відповідно до п.1 Додатку до договору (протокол погодження цін і тарифів) сторони встановили, що вартість послуг з перевезення за 1 км пробігу становить 3,95 грн., у т.ч. ПДВ-20%.

Згідно з п.6.1  договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2007р., а в частині взаєморозрахунків –до їх повного завершення.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Полонія” направило відповідачу проект додаткової угоди від 01.03.2007р. №1 до договору №14 від 15.01.2007р.  разом із супровідним листом  для підписання, про що свідчить опис вкладення та чек з відміткою поштового відділення 17.04.2007р.

Відповідач листом №0105 від 03.05.2007р. фактично відмовився від змін договору.

У липні 2007р. позивач звернувся  до господарського суду з позовною вимогою змінити договір на надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом від 15.01.2007р. №14, виклавши його в редакції додаткової угоди №1 від 01.03.2007р., а саме: вартість послуг з перевезення вантажів бензовозами ТОВ “Полонія” на умовах договору про надання послуг з перевезення нафтопродуктів №14 від 15.01.2007р. по території м.Запоріжжя становить:

Обсяг перевезення
Ціна грн../год.

Від 1 000 літрів до 10 000 літрів
100

Більше 10 000 літрів.
150

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, пояснення представників сторін у судовому засіданні, суд вважає  позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають на таких підставах..

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правовідносини сторін урегульовані договором  №14 від 15.01.2007р., який  є договором на надання послуг з перевезення.

Статтею 188 ГК України, на яку посилається позивач у позовній заяві,  передбачений порядок зміни та розірвання господарських договорів, а не підстави. Зокрема, в ч. 4 ст. 188 ГК України зазначено, що у разі  якщо  сторони  не  досягли  згоди  щодо  зміни (розірвання)  договору  або  у  разі   неодержання   відповіді   у встановлений   строк   з   урахуванням   часу   поштового   обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У той же час, підстави для зміни договору визначені ст.651 ЦК України. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається із змісту позовних вимог, підставою для  зміни договору позивач не вказує істотне порушення умов договору відповідачем.

Можливість зміни договору в судовому порядку передбачена також ст.652 ЦК України, яка не зазначена у підставі позову, однак по суті позивач вважає підставою для зміни договору в частині визначення ціни зміну обставин.

Частиною 1 статті 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин,  якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін,  якщо  інше  не  встановлено  договором  або  не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити,  вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частинами  2, 4 ст. 652 ЦК України передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами,  які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір   може   бути   розірваний, а  з підстав, встановлених  частиною  четвертою  цієї  статті, - змінений за рішенням суду  на  вимогу  заінтересованої  сторони  за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили  з  того,  що така зміна обставин не настане; 2) зміна  обставин  зумовлена  причинами,  які заінтересована сторона  не  могла  усунути   після   їх   виникнення   при   всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання  договору  порушило  б  співвідношення  майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того,  на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна  договору  у  зв'язку  з  істотною  зміною  обставин допускається   за   рішенням  суду  у  виняткових  випадках,  коли розірвання договору суперечить суспільним  інтересам  або  потягне для  сторін  шкоду,  яка  значно перевищує затрати,  необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно з ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести належними засобами доказування обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Отже, позивач повинен довести наявність одночасно умов, встановлених ст.652 ЦК України для внесення змін до договору. Однак, всупереч вимог ст.ст.33,34 ГПК України, ст. 652 ЦК України позивач не довів наявність одночасно всіх умов.  Зокрема, він не довів, що  в момент укладення договору він не міг передбачити, що визначення вартості його послуг способом, встановлених у протоколі погодження, будуть  збитковими для нього. Позивачем не доказано і необґрунтовано, якими критеріями він керувався при укладенні договору, беручи до уваги, що він запропонував змінити договір за нетривалий  час  дії договору  (з 15.01.2007р. по 01.03.2007р.).  Пунктом 1 ч.2 ст. 652 ЦК України передбачено, що саме сторони, а не одна із сторін, в момент укладення договору, повинні були виходити з того, що така істотна зміна обставин, якими позивач вважає збитковість його витрат, не настане.

Вирішуючи спір суд також враховує, що відповідно до ст.ст.6,626,627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та  обов’язків. Сторони  є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов  договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умови договору визначались  сторонами і в момент укладення погоджені ними, про що свідчать підписи уповноважених сторін і печатки. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна  ціни  після  укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.  Зміна  ціни   в   договорі   після   його   виконання   не допускається. Згідно з ст.916 цього Кодексу  провізна плата стягується у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Позивач по суті вважає, що обставиною, яка  змінилась, є збитковість для нього визначення вартості послуг за 1 кілометр пробігу. Однак, ним не доказано, що запропонований в додатковій угоді спосіб визначення вартості послуг не з кілометражу корисного пробігу, а з часу його використання неможливо було встановити на момент укладання договору, та яким чином відповідач може чи повинен нести ризик збільшення витрат, які несе позивач.

Відповідно до приписів ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Згідно з  ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За таких обставин, позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання позивача на усну домовленість сторін, підписання актів здачі-приймання робіт №№13,14, сплата послуг відповідачем не може бути підставою для зміни договору в частині ціни в судовому порядку. Правові наслідки вказаних дій відповідача визначаються  в порядку, встановленому законом, однак по іншому предмету спору.

Згідно з ст.49 ГПК України  судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано  у повному обсязі  10.12.2007 р.