СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

22 листопада 2007 року
Справа № 2-7/2277-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Антонової І.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

без участі представників сторін:

розглянувши апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду АР Крим (суддя  Дугаренко О.В.) від 11 липня 2005 року у справі №2-7/2277-2005

за позовом           Джанкойського міжрайонного прокурора (вул. Калініна, 17, Джанкой, Автономна Республіка Крим, 96100)

в інтересах держави в особі Джанкойського міськрайонного центру зайнятості (вул. Леніна, 8/1, Джанкой, Автономна Республіка Крим, 96100)

до          СТОВ "Україна"  (вул. Первомайська, 5, Просторне, Джанкойський район, Автономна Республіка Крим, 96170)

про стягнення заборгованості у сумі 57036, 48 грн. зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який введено в дію з 01 вересня 2005 року до початку діяльності  окружних та апеляційних адміністративних   судів   адміністративні   справи, підвідомчі господарським  судам  відповідно  до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.

10 грудня 2004 року Джанкойський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі Джанкойського міськрайонного центру зайнятості з позовом до СТОВ "Україна" про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у сумі 57036,48 грн. станом на 01 жовтня 2004 року (а.с. 2-3).

У процесі розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, просив стягнути з СТОВ "Україна" 61782,91 грн. станом на 01 січня 2005 року (а.с. 30-31).

Рішенням господарського суду АР Крим від 11 липня 2005 року позов задоволено, стягнуто з СТОВ "Україна" на користь Джанкойського міського центру зайнятості 61782, 91 грн., 617, 83 грн. державного мита, 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 48-49).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в позові відмовити, на тій підставі, що заборгованість зі страхових внесків перед Фондом загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття належить списанню як безнадійний борг, у результаті форс-мажорних обставин, що мали місце у період з 2002-2004 року включно і підтверджено висновками Торгово-промислової палати України (а.с. 60-63).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на те, що при відсутності доказів проведення в установленому порядку списання заборгованості зі сплати на випадок безробіття відмова про стягнення такої заборгованості  з мотивів, що вона належить списанню як безнадійна відповідно до Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, є неправомірною (а.с. 21-23).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2005 року апеляційна скарга залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 102-105).

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2007 року касаційна скарга, яка оформлена за нормами Господарського процесуального кодексу, була задоволена частково, постанова апеляційної інстанції скасована, так як розглянута за нормами Господарського процесуального кодексу України, а не за нормами Кодексу адміністративного судочинства України і справа передана до Севастопольського апеляційного господарського суду на повторний розгляд за нормами Кодексу адміністративного судочинства України  (а.с. 144-148).

Прокурор та представники сторін у судове засідання не з’явилися,  належним чином сповіщені про час і місце розгляду скарги. Поштові повідомлення у матеріалах справи.

Позивач причини своєї неявки виклав у запереченні на апеляційну скаргу  за вх. №01-07/1786 від 19 листопада 2007 року та просив залишити рішення суду без змін та розглянути справу без участі його представника, вважає рішення суду законним.

Відповідно до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає  судовому  розгляду справи.

Судова колегія вважає  можливим розглянути справу за відсутності не з’явившихся представників сторін.

Судова колегія, відповідно до вимог статті 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

СТОВ "Україна" зареєстроване як платник внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування України зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до Закону України від 02 березня 2000 року за №1533 “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”  і Законом України від 11 квітня 2002 року №2213 “Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового соціального страхування”  платниками страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є працедавці “підприємства, установи, організації, що використовують найману працю”, які повинні сплачувати страхові внески до Фонду в строк і розмірах визначених цими Законами.

Встановлено, що відповідач не проводив своєчасну і повну сплату страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що суперечить вимогам статті 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

Як свідчить розрахункова відомість за 4 квартал 2004 року нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду, відповідач має недоїмку зі сплати  страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування в сумі 61782,91 грн. станом на 01 січня 2005 року  (а.с. 32).

Даних про погашення вищевказаної заборгованості відповідачем не надано.

Як встановлено судовою колегією та підтверджено матеріалами справи, СТОВ „Україна” в установленому законом порядку, питання списання недоїмки у 2002, 2003, 2004 роках не вирішувало,  у зв'язку з чим наступає обов'язок перерахувати недоїмку.

Страхові внески, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування   на   випадок   безробіття,   не   включені   до   податків   і   зборів (обов'язкових   платежів),    встановлених   Закономи   України    „Про   систему оподаткування” від 25 червня 1991 року за №1251-Х11 та „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181 від 21 грудня 2000 року не може розширювати перелік податків і зборів (обов'язкових   платежів) або поширювати порядок погашення зобов'язань платників   податків на платежі, які не включені у систему оподаткування, а тому не належить списанню, як безнадійний борг.

До вступу в законну силу Закону України № 1533 від 02 березня 2000 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто до 01 січня 2001 року, платежі на обов'язкове державне соціальне страхування мали статус  збору (обов'язкового платежу) і входили до складу загальнообов'язкових податків і зборів, визначених статті 14 Закону України «Про систему оподаткування».

Так, до 01 січня 2001 року, порядок стягнення такого збору визначався Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за № 8-93 «Про стягнення не внесених в строк податків і неподаткових платежів», який втратив силу у зв'язку з прийняттям Закону України № 2181 від 21 грудня 2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», який набув чинності з 01 квітня 2001 року.

Таким чином, до моменту вступу в силу Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,  тобто до 01 квітня 2001 року на порядок стягнення платежів на обов'язкове державне соціальне страхування, які мали статус загальнообов'язкового збору, розповсюджувалися норми, які регулюють відносини у сфері оподаткування.

В силу пункту 2 розділу 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно правові акти застосовуються в частині, що йому не суперечить.

З моменту вступу в дію вказаного закону, тобто з 01 січня 2001 року не діють норми Закону України «Про систему оподаткування»  в  частині, що йому не суперечить, хоча змінами до Закону України «Про систему оподаткування», яким пункт 16 частини 1 статті 14 виключений, внесені тільки Законом України від 16 січня 2003 року за №429 (дана позиція визначена у постановах Вищого господарського суду України від 01 квітня 2003 року і 28 січня 2004 року).

Таким чином, з 01 січня 2001 року страхові внески на випадок безробіття не входять до системи оподаткування.

Стаття 92 Конституції України визначає, що податки і збори, порядок їх сплати встановлюється законом.

Таким Законом є Закон України «Про систему оподаткування». Перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), відповідно до статей 14, 15 вказаного Закону, є вичерпним, їх сукупність складає систему оподаткування в Україні.

Тільки законами з питань оподаткування встановлюються податки і збори (обов'язкові платежі), механізм їх сплати, пільги платникам податків і т.д.

Згідно статті 20 вищевказаного Закону податки і збори (обов'язкові платежі), сплата яких не передбачена цим Законом, сплаті не підлягають.

Відповідно до абзацу 1 преамбули Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за №2181 від 21 грудня 2000 року, цей Закон є  спеціальним Законом з питань оподаткування, який прийнято згідно Закону України «Про систему оподаткування»  і не містить норм, регулюючих відносини у сфері соціального страхування на випадок безробіття.

Згідно вказаного вище Закону за №2181 податковим боргом визначено податкове зобов'язання, яке у свою чергу складається із зобов'язання платника податків сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів або державних цільових фондів. Страхові внески, зокрема, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, не входять до числа обов'язкових платежів, встановлених Законом України «Про систему оподаткування».

Такої    ж    позиції    дотримується    Верховний  Суд України у постанові від 13 вересня 2005 рок у справі за № 3-4908к-05 за позовом   про  обов'язок  списати безнадійну заборгованість.

Верховний Суд України відзначає, що не можна вважати зобов’язання зі страхових внесків податковим боргом, на який поширюється дія Закону України за № 2181 відповідно до його преамбули.

Включення Законом України за № 2181 органів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування у перелік контролюючих органів не змінює статусу внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв’язку з чим вони не можуть вважатися податком чи збором, у розумінні законів України про оподаткування і не можуть бути стягнуті в іншому порядку, ніж це не передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, судова колегія зазначає, що ні Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ні Основи загальнообов'язкового державного соціального страхування і інші нормативно-правові акти з питань загальнообов'язкового державного соціального страхування не містять яких-небудь підстав (умов) списання страхових внесків, зокрема, у зв'язку з форс-мажорними обставинами.

Висновок про те, що зобов'язання зі страхових внесків не можна вважати податковим боргом, на який розповсюджується дія Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за № 2181, у відповідності з його преамбулою, викладено також  в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2007 року у справі  за № К-11574/06.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарський суд АР Крим правомірно задовольнив позов прокурора.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення виконано реально Державною виконавчою службою 22 червня 2007 року.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду прийнято без порушень і при правильному застосуванні норм матеріального права, викладені в рішенні суду висновки відповідають обставинам справи, інших підстав для скасування рішення місцевого господарського суду також немає.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу СТОВ "Україна" залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду АР Крим від 11 липня 2005 року у справі №2-7/2277-2005 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, за наслідками перегляду, набирає законної сили з

моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені  статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                    підпис                    З.Д. Маслова

Судді                                                  підпис                    В.А. Лисенко

підпис                    І.В. Антонова