КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2007                                                                                           № 37/40

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Сенчило В.В. - провідний юрисконсульт, дов. №141 від 28.09.2007;

від відповідача - Козлов С.С. - представник, дов. б/н від 16.01.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.04.2007

у справі № 37/40

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" вособі Розрахункового департаменту

до                                                   Житло-будівельний кооператив "Мотозаводец-3"

про                                                  стягнення 38669,56 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення

На підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 37/40 продовжено.

Згідно зі ст.ст. 77, 99 ГПК України 25.09.2007 розгляд справи відкладено на 09.10.2007, а 09.10.2007 розгляд справи відкладено на 16.10.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2007 у справі №37/40 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 867,48 грн. основного боргу, 449,24 грн. інфляційних втрат, 113,16 грн. державного мита, 34,53 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що як вбачається з матеріалів справи, станом на 08.12.2005 сторони підписали зведений акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача становила 24 990,17 грн., що визнається та не оспорюється сторонами; оскільки за період з 01.12.2005 по 01.12.2006 позивачем було надано послуг з постачання питної води на суму 24 248,62 грн., за надані послуги відповідачем отримано знижку в розмірі 1 438,68 грн. та сплачено за спожиту воду, в т.ч. авізо, суму в розмірі 36 930,63 грн., то у відповідача виникла заборгованість за спожиту питну воду за період з 01.12.2003 по 01.12.2006, яка становить 10 867,48 грн., що також підтверджується обґрунтованим розрахунком відповідача; вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту гарячу воду суд вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що позивачем без погодження з відповідачем було відкрито окремий особовий рахунок (абонентська картка) № 7-50739 до договору, по якому щомісячно позивач нараховує кількість та вартість питної води, яка була використана для виготовлення гарячої води, спожитої відповідачем, без укладення та внесення відповідних змін до договору, отже умовами договору не регулюється постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води; відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та тарифів, які затверджені Київською міською державною адміністрацією, не існує такого виду комунальної послуги, як постачання питної води, що використовується для приготування гарячої води, отже визначення вартості наданих послуг в рамках даного позовного провадження повинно здійснюватись, виходячи з даних показника лічильника, зареєстрованого тільки за абонентським номером 7-739, а позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договором за особовим рахунком 7-50739 є неправомірними.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2007 у справі № 37/40 скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права і прийняти нове рішення про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вважає, що порушено встановлені законом його права щодо отримання боргу, який утворився внаслідок невиконання відповідачем умов договору № 6556/4-08 від 02.04.1999 на послуги з водопостачання та водовідведення.

Заявник стверджує, що оскільки статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено надання послуг питного водопостачання на підставі договору, відповідач є споживачем послуг питного водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем відповідно до договору на послуги з водопостачання та водовідведення, то нарахування за питну воду, що в подальшому використана відповідачем у вигляді гарячої води, здійснюється позивачем на підставі укладеного договору та відповідно до вимог чинного законодавства України, про що також свідчать умови п.п. 1.1, 2.1 договору.

На думку заявника, оскільки він є виробником та постачальником послуг центрального питного водопостачання, а відповідач відповідно до договору є споживачем таких послуг, то останній зобов’язаний оплачувати отримані послуги, оскільки ним була спожита питна вода, в тому числі і питна вода, використана для виготовлення гарячої води та скинуто стоки у систему міської каналізації.

Заявник стверджує, що обов’язок відповідача сплачувати за питну воду, використану для виготовлення гарячої води передбачений п.п. 1.2, 12.3, 12, 17 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65 (далі – Правила користування).

На думку заявника, судом неправомірно не враховано обсяги спожитої відповідачем в межах договору питної води, яка використана для приготування гарячої види та скинутих стоків.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи доводи скарги, зокрема, посилається на те, що позивач, нараховуючи та виставляючи до оплати відповідачу додаткову кількість питної води, яка була використана для виготовлення гарячої, ніж це передбачено договором № 6556/4-08, та поданої по іншому водопровідному вводу в будинок, ніж вказано в договорі,  порушив вимоги п.п. 2.11, 2.13, 12.1, 12.2 Правил користування; сукупне тлумачення норм Правил користування дозволяє зробити висновок, що відповідач, не є абонентом у розумінні п. 1.3 Правил користування; правовідносини між сторонами щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення питної води, яка використовується для виготовлення гарячої води, не регулюється умовами договору № 6556/4-08, а тому вартість таких послуг не може бути стягнута з відповідача у справі № 37/40, оскільки підставою позову позивача є саме договір № 6556/4-08; позивач не позбавлений права пред’явити позов про стягнення вартості майна, отриманого без належної правової підстави.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмові пояснення, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами про стягнення з відповідача 32 544,24 грн. загальної суми заборгованості за період з 01.10.1999 по 01.08.2006 за використану питну воду централізованого водопостачання і водовідведення та 6 125,32 грн. інфляційних втрат у зв’язку з простроченням грошового зобов’язання на підставі умов п.п. 1.1, 3.6, 3.7 договору № 6556/4-08 від 02.04.1999 на надання послуг з водопостачання та водовідведення, посилаючись на норми ст. 42, п. 11 ст. 44 Водного кодексу України, ст.ст. 526, 527, 625 Цивільного кодексу України, ч. 2 п. 1 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання",  п.п. 1.10, 12.5 Правил користування.

У порядку ст. 22 ГПК України 16.01.2007 позивачем подано клопотання до суду про зменшення позовних вимог до сум 24 204,87 грн. основного боргу, 4 338,80 грн. інфляційних втрат. Із доданого до зазначеного клопотання розрахунку позовних вимог видно, що сума основного боргу стягується за період з грудня 2003 р. по грудень 2006 р. та інфляційні втрати за період із січня 2003 р. по грудень 2006 р.

Згідно з п. 1.1 договору № 6556/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення від 02.04.1999 Державне комунальне об’єднання "Київводоканал", за договором постачальник, зобов’язалось забезпечити відповідача, за договором абонента, постачання питної води та прийняти від відповідача каналізаційні стоки, а відповідач – сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Статуту Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" товариство створено шляхом перетворення державного комунального об’єднання водопровідно-каналізаційного господарства "Київводоканал" у відкрите акціонерне товариство відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20 липня 2001 р. № 359 та є правонаступником майнових та особистих немайнових прав та обов’язків державного комунального об’єднання водопровідно-каналізаційного господарства "Київводоканал".

В п. 3.1 договору № 6556/4-08 сторони встановили, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником; зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента, а пунктом 3.6 передбачено, що абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у триденний термін з дня подання постачальником платіжних документів.

Згідно з п. 12.3 Правил користування розрахунки за воду здійснюються, зокрема, як правило, один раз на місяць.

Позивачем на виконання ухвали апеляційного господарського суду від 25.09.2007 не надано документів, підтверджуючих дату настання обов’язку відповідача здійснити платежі, а в матеріалах справи наявні розшифровки рахунків абонента за період 2005 – 2006 р.р. та дебетові інформаційні повідомлення за період 2005 – 2006 р.р.

Разом із тим відповідач не заперечує тієї обставини, що постачальником надавались документи, необхідні для здійснення оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню згідно із договором № 6556/4-08 своєчасно.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, наданому позивачем до клопотання про зменшення позовних вимог, за період з грудня 2003 р. по грудень 2006 р. по особових рахунках 7-739, 7-50739 сума основного боргу у розмірі 24 204,87 грн. нарахована відповідачу, виходячи з того, що загальна сума заборгованості склала 81 942,36 грн., знижки – 4 506,83 грн., сплати, в тому числі авізо 76 613,72 грн., зараховано в погашення попередніх боргів, в тому числі згідно із постановою № 664 від 29.07.2005 – 23 383,06 грн. та зараховано в погашення поточного боргу – 53 230,66 грн.

Із розрахунку видно та про це стверджується сторонами, що, починаючи з жовтня 2005 р., позивачем до вартості послуг з водопостачання та водовідведення додатково здійснено нарахування за послуги, надані з постачання холодної води для виготовлення гарячої води.

У поясненні Розрахункового департаменту позивача від 11.12.2006 № 08/4042 (а.с. 29, 2 т.) зазначено, що розрахунки за послуги проводяться згідно з показниками водолічильника типу СТВ-65 № 034521, яким обладнано житловий будинок по пров. Квітневий, 3 та який взято на облік в Розрахунковому департаменті 07.02.2005, крім цього нараховується у процентному співвідношенні до кількості мешканців у зазначеному житловому будинку (8,624%) плата за послуги з надання питної води, яка використовується для виготовлення гарячої води та відповідний об’єм стоків після її використання, забезпечення якої здійснюється від окремо розташованої бойлерної по пр-ту Правди, 37 А; на водопровідному вводі до водопідігрівача встановлений водолічильник типу ПВ-100 № 780694, який взято на облік в Розрахунковому департаменті 21.02.2003 та знаходиться в непрацюючому стані.

Згідно з п. 4 Прикінцевих положень ГК України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідна норма закріплена також в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у відповідача по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення, надані згідно з договором № 6556/4-08 протягом періоду з грудня 2003 р. по грудень 2006 р. в сумі 10 867,48 грн., отже позовні вимоги про стягнення основного боргу у вказаному розмірі та 449,24 грн. інфляційних втрат є такими, що відповідають законодавству та підтверджені матеріалами справи.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, зважаючи на таке.

Статтею 41 ЦК Української РСР, чинного на час укладення договору № 6556/4-08, встановлено, що угодами визнаються дії організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов’язків.

Згідно з п. 5.1 договору № 6556/4-08 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. В договорі підписи вчинено без зазначення дат, отже датою підписів є дата складання договору - 02.04.1999.

Таким чином, 02.04.1999 сторони уклали договір № 6556/4-08 на конкретні послуги з питного холодного водопостачання, яке обліковується відповідним водолічильником та, виходячи із цього, відповідне водовідведення.

Слід зазначити, що відповідачем 24.06.1999 було укладено договір № 103-0052 із Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на постачання теплової енергії у гарячій воді, у якому в числі послуг, що надаються відповідачеві, передбачено і надання послуг з гарячого водопостачання (п. 2.2.1).

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ані договором № 6556/4-08, ані законом не надано право стороні змінювати умови договору на послуги водопостачання та водовідведення в односторонньому порядку щодо об’єму наданих послуг, також відсутня згода відповідача на такі зміни та немає рішення суду щодо внесення змін про це до договору № 6556/4-08.

Статтею 19 Закону України встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Однак, норми зазначеної статті не звільняють ані підприємства питного водопостачання, ані споживачів від обов’язку укладання такого договору у порядку, встановленому чинним законодавством, або відповідно до законодавства внесення змін до чинних договорів.

Згідно з п. 12.1 Правил користування для підприємств встановлено порядок відпускання води та приймання стічних вод шляхом укладання договору з Водоканалом; передбачено, що за вимогою Водоканалу договір може бути укладений з будь-яким водокористувачем, також зі змісту зразкового договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації, що є додатком до Правил користування, видно, що законодавством передбачається погодження в договорі конкретних умов про облік кількості використаної води (п.5), інше.

Правилами користування також не передбачене право Водоканалу в односторонньому порядку вносити зміни щодо об’єму наданих послуг до раніше укладених договорів зі споживачами.

Статтею 11 ЦК України, ч. 1, передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, оскільки матеріалами справи не підтверджено тієї обставини, що послуги з надання питної води, використаної для виготовлення гарячої води, надані на виконання договору № 6556/4-08 від 02.04.1999, невиконання якого позивачем вказано підставою позовних вимог до відповідача, то твердження позивача про порушення встановленого законом права щодо отримання боргу, який утворився внаслідок невиконання відповідачем умов договору № 6556/4-08, є безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2007 у справі №37/40  залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 37/40 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.