ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2007                                                                                         Справа  № 12/253

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Танк Транс”, м. Городок Львівської області

до відповідача відкритого акціонерного товариства Агропромислова група „Закарпатський сад”, смт. Королево Виноградівського району

про стягнення суми 12 600 грн. –основного боргу та 982,80 грн. –пені.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –не з’явився  (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від відповідача – не з’явився  (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариством з обмеженою відповідальністю „Танк Транс”, м. Городок Львівської області до відкритого акціонерного товариства Агропромислова група „Закарпатський сад”, смт. Королево Виноградівського району про стягнення суми 12 600 грн. –основного боргу та 982,80 грн. –пені.

На вимогу суду відповідач письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та довідку органу держстатистики про включення до ЄДРПОУ не подав, свого уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у справі.

Повідомлення № 5317415 підтверджує вручення відповідачу 15.11.2007 року ухвали від 13.11.2007 року про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 12 600 грн.  –основного боргу щодо оплати за надані, згідно договору № 16/06 від 03.06.2006 року послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом в межах України, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-   рахунками: № 2113, 2114 від 07.08.2007 року;

- товарно –транспортними накладними: № 208710 та № 208712 від 07.08.2007 року;

-  розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія від 08.10.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

Отже, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. (п.1 ст. 909 ЦК України).

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання транспортних послуг  (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих транспортних послуг  є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу нарахована до сплати пеня в розмірі 982,80 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України, ст. ст. 216 –218; 220 ГК України, Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” судом визнано обґрунтованими позовні вимоги в цій частині позову  і такими, що заслуговують на увагу суду, однак суд бере до уваги значну заборгованість відповідача перед кредитними установами (про що стверджується іншими справами господарського суду Закарпатської області, де стороною є відповідач) та обмежує, як виняток, з підстав (п.3) ст. 509, (п.3) ст. 551 ЦК України  ст. ст. 230 -233 ГК України, (п.3) ст. 83 ГПК України розмір стягуваної пені до 100 грн., а в решті суми –провадження у справі належить припинити.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно –державну значимість господарської діяльності відповідача, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з врахуванням його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 80 (п.1-1), 82 –84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити  частково.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства Агропромислова група „Закарпатський сад” (смт. Королево Виноградівського району,                            вул. Червоноармійська, 54; код 00413771) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Танк Транс” (м.Городок, вул. Івасюка, 2г; код 32115067) суму  12 600 (дванадцять тисяч шістсот грн. ) –основного боргу; 100 (сто грн.) –пені та 135,82 (сто тридцять п’ять грн. 82 коп.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В решті стягнення суми позовних вимог –провадження у справі припинити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                      Тисянчин В. М.