ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.12.07                                                                                           Справа  № А-12/149

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Чаплик І.,

з участю представників:

від скаржника (відповідача 1) –  з”явився,

позивача –    з”явився,

відповідача 2 –  з”явився,

розглянув апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради

на рішення    господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2007 року, суддя Матуляк П.Я., в справі за номером А-12/149

за позовом Недержавного пенсійного фонду «Соціальна перспектива»

до відповідача -1  Івано-Франківської міської ради

відповідача -2 виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

про  визнання  недійсним рішення від 04.04.2007 року про схвалення «Положення про проведення конкурсу про відбору недержавного пенсійного фонду для обслуговування підприємств комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2007 року задоволено позов Недержавного пенсійного фонду «Соціальна перспектива»до Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та визнано недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 04.04.2007 року про схвалення «Положення про проведення конкурсу про відбору недержавного пенсійного фонду для обслуговування підприємств комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська».

Рішення суду мотивоване тим, що спірний акт органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ним вимог ст.ст. 1, 4, ч.2 ст.7 Закону «Про недержавне пенсійне страхування»щодо права бути вкладником та сплачувати пенсійні внески на користь своїх працівників як учасників обраного ними пенсійного фонду.

В апеляційній скарзі  скаржник (відповідач-1) просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що міська рада, як  засновник комунальних підприємств міста, вправі самостійно і добровільно з метою покращення пенсійного забезпечення працівників підприємств комунальної власності обирати на конкурентних засадах недержавний пенсійний фонд і таке право міської ради випливає з аналізу положень  ст.4, ч.11 ст.6, ч.2 ст.7 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування»та ст.10, ч.1 ст.17  Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». При цьому скаржник зазначає, що дане рішення не містить імперативної вимоги щодо участі  працівника саме у вибраному недержавному пенсійному фонді, а він має право на відмову бути учасником цього фонду та одночасно бути учасником інших недержавних пенсійних фондів згідно вимог п.1 ст.7 та п.3 ст.55 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування».

Скаржник покликається на безпідставність застосування місцевим судом до спірних правовідносин Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємтв (малу приватизацію)» та Положення про конкурс з визначення уповноважених рейтингових агенств, оскільки вказані нормативно-правові акти  мають іншу сферу дії і до спірних правовідносин не застосовуються.

Скаржник також покликається на порушення місцевим судом норм процесуального права щодо розгляду спору господарським судом, оскільки даний спір підвідомчий  адміністративному суду.

У запереченнях на апеляційну скаргу  позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що в спірному випадку  орган місцевого самоврядування не здіснює  владні управлінські функції щодо позивача, а тому такий спір не має встановлених  нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не повинен вирішуватись  адміністративним судом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом судового розгляду є спір, що виникає з господарського договору, який укладається шляхом проведення конкурсу на підставі акту органу місцевого самоврядування. Виходячи з характеру спірних правовідносин, та того, що орган місцевого самоврядування не здійснює владних управлінських функцій щодо недержавного пенсійного фонду, то  судом першої інстанції правильно визначено підвідомчість цього спору -господарському суду.

У відповідності до правил ст.12 ГПК України господарським судам, зокрема, підвідомчі спори, що виникають при укладенні, зміні, виконанні господарських договорів. З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо порушення правил підвідомчості є неправильними.

Рішенням від 04.04.2007 року про схвалення «Положення про проведення конкурсу про відбору недержавного пенсійного фонду для обслуговування підприємств комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська, встановлено порядок та спосіб укладення господарського договору та критерії відбору  щодо недержавного фонду пенсійного страхування для обслуговування підприємств комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська.

Правилами пункту 3 ст.179 ГК України встановлено, що господарський договір укладається певною категорією суб»єктів господарювання з органом місцевого самоврядування, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов»язковості укладення такого договору. Закон України «Про недержавне пенсійне страхування»не передбачає такої вказівки. З цих підстав встановлення способу укладення господарського договору та критерії відбору недержавного пенсійного фонду суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Проте, орган місцевого самоврядування не наділений такими повноваженнями.

Згідно з  ст.ст. 1, 4, ч.2 ст.7 Закону «Про недержавне пенсійне страхування»,  орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста, має право за своєю згодою бути вкладником та сплачувати пенсійні внески на користь своїх працівників як учасників обраного ними пенсійного фонду.  Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження цих вимог закону, а тому висновок суду першої інстанції, що відповідачем-1 при винесенні рішення порушено вимоги діючого законодавства є правильним.

Ст.1 ЦК України визначає види суспільних відносин, які регулюються цивільним законодавством. Приписами наведеної норми встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади…або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки судом встановлено, що спірний акт органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача, а тому відповідно до вимог норм матеріального права він судом першої інстанції підставно визнаний недійсним.

Щодо покликання скаржника на помилкове застосування місцевим судом до спірних правовідносин Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємтв (малу приватизацію)»та Положення про конкурс з визначення уповноважених рейтингових агенств, то воно є підставним, оскільки вказані нормативно-правові акти  мають іншу сферу дії і до спірних правовідносин не застосовуються. Проте, зазначене не вплинуло на правильність прийняття рішення по суті, а тому не може бути підставою для його скасування, а підлягає лише виключенню з мотивувальної частини рішення.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2007 року в справі за номером А-12/149 - залишити без змін, а апеляційну скаргу  Івано-Франківської міської ради –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко