ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"23" листопада 2007 р.
справа № 20-4/336

За позовом

Міністерства оборони Російської Федерації (вул. Знаменка, 19, місто Москва, 119160)

до відповідача: Приватного малого підприємства „Лазурит” (вул. Вакуленчука, 17-5, місто Севастополь, 99053)

про спонукання відповідача повернути майно,

суддя Остапова К.А.,

За участю представників:

Від позивача: Турта І.О., довіреність №45/291 від 09.07.2007;

Від відповідача: Борисов О.В., довіреність №9102 від 02.01.2007;

Суть спору: Міністерство оборони Російської Федерації звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до Приватного малого підприємства „Лазурит” про спонукання відповідача повернути майно - суднопідіймальний понтон вантажопідйомністю 80 тонн, реєстраційний номер 3508.

Розгляд справи відкладався за правилами статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Строк вирішення спору продовжений відповідно до вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

В відзиві на позов (вхідний номер 48930 від 23.10.2007) відповідач визнає позовні вимоги в сумі 8890,57 грн. (а. с. 77).

Позивач неодноразово уточнював підставу позову в частині зазначення вартості майна, що витребується, та просить суд повернути позивачеві суднопідіймальний понтон вантажопідйомністю 80 тонн, реєстраційний номер 3508, який знаходиться в незаконному володінні (а. с. 95-96).

Представникам сторін  в судовому засіданні роз’яснені процесуальні права та обов’язки згідно зі статтями 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши представлені докази, суд

В С Т А Н О В И В :

28.02.2005 в районі мису Тарханкут потерпів аварію та сів на мілину сухогруз “Сіріус”.

Для проведення робіт по суднопідійманню було залучено підприємство –відповідач, з яким позивач в особі військової частини 51233 (довіреність від Міністерства оборони Російської Федерації від 30.06.2005, вихідний номер 45/258, а. с. 45) уклав 03.08.2005  договір оренди майна, предметом якого було передача орендодавцем–позивачем в тимчасове користування орендарю–відповідачу двох сталевих суднопідіймальних понтонів вантажопідйомністю 200 тонн (ССП - 200), двох сталевих суднопідіймальних понтона вантажопідйомністю 80 тонн (ССП  - 80) і устаткування для їх обслуговування відповідно до додатку до договору (а.с. 15-19).

Згідно з пунктом 8.1 договору за закінченням строку оренди відповідач зобов`язався наступним днем повернути орендоване майно орендодавцю по акту прийому-передачі.

Додатковою угодою від 06.09.2005 сторони домовились внести зміни в договір та передати в тимчасове користування п`ять сталевих суднопідіймальних понтонів вантажопідйомністю 80 тонн (ССП  - 80) взамін двох сталевих суднопідіймальних понтона вантажопідйомністю 200 тонн (ССП - 200) та двох сталевих суднопідіймальних понтонів вантажопідйомністю 80 тонн (ССП  - 80) (а.с. 18).

В жовтні 2005 року відповідач повернув раніше орендоване майно за винятком одного суднопідіймального понтону вантажопідйомністю 80 тонн (ССП  - 80) за реєстраційним номером 3508.

Причини неповернення даного понтону відповідач пояснює тим, що понтон був приведений в неробочий стан при виконанні робіт по суднопідійманню сухогрузу “Сіріус”, ремонт понтону відповідачем не проведений з причини відсутності грошових коштів у підприємства відповідача на це.

Відповідач проти задоволення позов не заперечує, але наполягає на тому, що вартість спірного майна –8890,57 грн.

Судом встановлено, що сторонами при укладенні договору вартість майна, що передається, визначена не була.

В позовній заяві позивач вказав, що вартість спірного майна складає 8890,57 грн.

В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював підстави позову в частині вартості спірного майна, однак належних доказів, підтверджуючих вартість понтону, суду не надав.

Враховуючи, що предметом спору є  індивідуально визначене майно –понтон вантажопідйомністю 80 тонн (ССП –80), реєстраційний номер 3508, суд вважає, що питання визначення вартості спірного майна не має суттєвого значення при вирішенні спору про витребування цього майна з чужого незаконного володіння, та вважає за можливе вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами та доказами.

Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи за наступного.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 16.01.2003 № 435-IV із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 19.06.2003 №  980-IV і Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV, що вступив в дію в 01.01.2004) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Крім того, при вирішенні спору суд керується положеннями Господарського кодексу України. Відповідно до пункту 1 розділу IX “Прикінцеві положення” Господарського кодексу України цей кодекс набирає чинності з 01.01.2004.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та статі 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто всі умови договору, визначені на розсуд сторін, погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, є обов`язковими до дотримання і виконання сторонами договору.

Відповідно до умов договору за закінченням строку оренди відповідач зобов`язався повернути орендоване майно на наступний день актом приймання-передачі.

Строк оренди спірного майна - суднопідіймального понтону вантажопідйомністю 80 тонн (ССП –80), реєстраційний номер 3508, був визначений додатком №1 до договору та складав 10 діб.

Передача майна позивачем відповідачеві підтверджується Актом від 16.09.2005, що не заперечується відповідачем.

Виконання умов договору позивачем підтверджується матеріалами справи.

Належних доказів повного виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань відповідачем суду не представлено.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита і витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Керуючись статтями 49, 75, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Зобов`язати  Приватне мале підприємство „Лазурит” (вул. Вакуленчука, 17-5, місто Севастополь, 99053, ідентифікаційний код 16508611) повернути Міністерству оборони Російської Федерації  (вул. Знаменка, 19, місто Москва, 119160, ІНН юридичної особи ) суднопідіймальний понтон вантажопідйомністю 80 тонн (ССП –80), реєстраційний номер 3508, який знаходиться в незаконному володінні.

3.          Стягнути з Приватного малого підприємства „Лазурит” (вул. Вакуленчука, 17-5, місто Севастополь, 99053, ідентифікаційний код 16508611) на користь Міністерства оборони Російської Федерації (вул. Знаменка, 19, місто Москва, 119160, ІНН юридичної особи ) витрати по оплаті державного мита в сумі 903,89 грн. і витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу в сумі  118,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Копії рішення направити сторонам.

Суддя
Остапова К.А.

Рішення оформлено та підписано

у відповідності до вимог

статті 84 ГПК України

29.11.2007.