ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.12.07                                                                                           Справа  № 9/265

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Якімець Г.Г.,

суддів:                                         Дубник О.П.,

Орищин Г.В.

при секретарі   Горбач Ю.Б.,

з участю представників:

від позивача (скаржник)   –Півторан І.О.

від відповідача – не з’явився

від прокуратури - Рогожнікова Н.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернівці від 21.03.2007 року вих.№5677/10-007

на постанову господарського суду Чернівецької області від 05.03.2007 року, суддя Чорногуз М.Г.

у справі № 9/265,

за позовом Заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м.Чернівці

до відповідача  Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш», м.Чернівці

про стягнення 157065,10 грн.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України, роз’яснено.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 05.03.2007 року по справі №9/265 позов задоволено частково. Стягнено з ДП «Чернівцілегмаш»в доход відповідного бюджету пеню в сумі 10570,35 грн. (в тому числі по податку з власників транспортних засобів в сумі 438,94 грн., по платі за землю –6633,71 грн., по комунальному податку –91,96 грн., по податку на додану вартість –3405,74 грн.). В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції у постанові посилається на те, що ДПІ у м.Чернівці нараховано пеню в сумі 157034,86 грн. в період мораторію, чим порушено п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому, суд вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в позові, та обґрунтували розмір пені в заявленій прокурором сумі та зазначає, що документально підтверджено та визнано відповідачем пеню в сумі 10570 грн. 35 коп. в тому числі:  по податку з власників транспортних засобів в сумі 438 грн. 94 коп.;  по платі за землю в сумі 6633 грн. 71 коп.; по комунальному податку 91 грн. 96 коп.; по податку на додану вартість 3 405 грн. 74 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ДПІ у м.Чернівці подано апеляційну скаргу, в якій остання просить постанову господарського суду Чернівецької області від 05.03.2007 року по справі №9/265 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

Зокрема, скаржник зазначає, що твердження суду про те, що ДПІ у м.Чернівці нараховано пеню в сумі 157034,86 грн. в період дії мораторію, чим порушено норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не відповідає дійсності. Апелянт звертає увагу суду на те, що суми які не визнані судом, заявлені в процедурі банкрутства своєчасно та в повному обсязі, а також на те, що судом в процедурі банкрутства не встановлено, що не визнані суми не підлягають погашенню.

Скаржник вказує на те, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку з зобов'язаннями боржника в процедурах розпорядження майном боржника та санації. Дія мораторію поширюється на всі зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про банкрутство.

Прокурор та представник позивача у судових засіданнях вимоги апеляційної скарги підтримали, просили оскаржувану постанову скасувати, позовні вимоги задоволити повністю.

Представники відповідача в судові засідання 31.05.2007 року, 13.08.2007 року, 05.11.2007 року, 10.12.2007 року не з’являлись, проте були присутні у судовому засіданні 01.10.2007 року, в якому проти вимог апеляційної скарги заперечували, з підстав наведених у запереченні на апеляційну скаргу. Зокрема вказували на те, що позивач нарахувавши пеню в період дії мораторію порушив вимоги п.4 ст.12 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні докази по справі, встановив наступне:

02.02.1998 року постановою арбітражного суду Чернівецької області по справі   №5-128-128/Б державне підприємство "Чернівцілегмаш" визнано банкрутом.

27 червня 2000 року Ухвалою арбітражного суду Чернівецької області був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП "Чернівцілегмаш" строком на один рік.

29 січня 2002 року Постановою господарського суду Чернівецької області відкрита ліквідаційна процедура ДП "Чернівцілегмаш" справа № 5-128-128/Б.

4 березня 2003 року ухвалою господарського суду Чернівецької області затверджено мирову угоду між боржником ДП "Чернівцілегмаш" і кредиторами та провадження по справі № 5-128-128/Б припинено.

Відповідно затвердженої мирової угоди боржнику надається відстрочка по платежах до 31.12.2003 року тобто перший платіж починається з 01.01.2004 року.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 26.01.04 р. по справі 10/4/б за заявою керівника порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Чернівцілегмаш" з метою проведення керівником процедури санації.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 07.04.2004 року по справі №10/4/б про банкрутство ДП "Чернівцілегмаш", Державну податкову інспекцію у м. Чернівці визнано кредитором ДП "Чернівцілегмаш" у сумі1399541,73 грн., в тому числі недоїмка по податках і зборах (обов’язкових платежах) станом на 26.01.2004 року (з урахуванням наданих кредитором уточнень) в сумі 815621,19 грн., розстрочені платежі згідно договору про розстрочення №6 від 26.04.2001 року в сумі 160826,96 грн. та розстрочені згідно затвердженої ухвалою господарського суду Чернівецької області від 04.03.2003 року у справі №5/128-128/б мирової угоди від 22.01.2003 року платежі в сумі 423093,58 грн. Штрафні санкції і пеня на загальну суму 139373,99 грн. судом не визнано, оскільки згідно абз.7 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»до складу грошових зобов’язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Суд, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 1 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення ст. 12 закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові санкції (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, ці положення слід застосовувати у контексті ст. 1 Закону, де наведено визначення мораторію.

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Пункти 2,4,5 статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачають, що в ухвалі про порушення садження у справі про банкрутство вказується про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви   про   порушення   справи   про   банкрутство.   Мораторій   вводиться   на задоволення всіх вимог кредиторів, крім випадків, передбачених цим Законом.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров’ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв’язку з зобов’язаннями боржника в процедурах розпорядження майном боржника та санації.

Дія мораторію поширюється на всі зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про банкрутство.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ДПІ у м.Чернівці нараховано пеню в сумі 157034,86 грн. в період дії мораторію, чим порушено норми Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не відповідає дійсності, так як пеня позивачем включена до кредиторських вимог, проте господарським судом ухвалою від 07.04.2007 року по справі №10/4/б згідно абз.7 ст.1 вказаного вище Закону не визнано таку кредиторською вимогою, так як така не визнана боржником і не підтверджена виконавчими документами за якими здійснюється списання коштів з рахунків.

Таким чином наведене свідчить про те, що пеня була нарахована до введення в дію мораторію.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що постанова  суду першої інстанції підлягає скасуванню

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,209 п.6,7 розділу VІІ КАС України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Чернівці задоволити.

Постанову господарського суду Чернівецької області від 05.03.2007 року по справі №9/265- скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задоволити.

Стягнути з Державного підприємства “Чернівцілегмаш” (м.Чернівці, вул.Головна,203-А, рах.№5008 в ВЦФ "Промінвестбанк", м. Чернівці, МФО 326163, код 14314624) в доход відповідного бюджету  пеню в сумі 157034,86 грн. (з яких 6110,49 грн. - податок на прибуток; 403,05 - плата за спеціальне користування водними ресурсами; 71229,16 грн. - податок на додану вартість; 68,79 грн. - інші надходження; 19,40 грн. - податок з доходів найманих працівників; 8282,81 грн. - податок з власників транспортних засобів; 64152,23 грн. - по платі за землю; 1,99 - збір за забруднення навколишнього природного середовища) та 30,24 грн. - недоїмки по збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Стягнути з Державного підприємства “Чернівцілегмаш” (м.Чернівці, вул.Головна,203-А, рах.№5008 в ВЦФ "Промінвестбанк", м. Чернівці, МФО 326163, код 14314624)  на користь державного бюджету –2355,52 грн. в якості відшкодування державного мита ( з яких 1570,35 грн. - за розгляд справи господарським судом Чернівецької області та 785,17 грн. - за розгляд справи Львівським апеляційним господарським судом.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати виконавчі листи.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              Якімець Г.Г.

Судді:                                                                      Дубник О.П.

Орищин Г.В.