ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2007 р.

Справа №  6/490/07

за позовом
ТОВ ВКФ “ШПИЛЬ” м.Миколаїв

до відповідача
СДПІ ВПП у м.Миколаєві

про
Скасування повідомлення - рішення

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Ткаченко Д.О.

Від відповідача
Рибальченко О.О.

Суть спору: У 2004-2006рр. ТОВ ВКФ «Шпиль», відповідно до цивільно-правових договорів з фізичними особами –підприємцями, отримували від них послуги по рекламі та мерчиндайзінгу на торгових точках, по організації довантаження товару в торгові точки, по збору та доставці коштів за проданий товар.

Факт отримання послуг товариством підтверджувався  актами виконаних робіт, протоколами узгодження ціни, додатками до актів виконаних робіт в обсягах наданих послуг.

Витрати за отримані послуги в сумі 1158266грн. товариство відносило до валових витрат.

Податковою службою за результатами перевірки(акт № 86/38-000/20873227 від 06.12.2006 року, а.с.44-46) позивачу було направлено податкове повідомлення –рішення № 00003838/3 від 03.07.07р. про визначення податкового зобов'язання на суму 239 348грн. - основного боргу та 119674грн. - штрафних санкцій, з яких 238522грн. основного боргу і 119261грн. штрафних санкцій визначено внаслідок включення до валових витрат 1158266грн.

В рішенні і акті перевірки податковою службою зазначено порушення товариством п.1.32, 5.1 і. 5.3.9 Закону України від 28.12.1994  № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Порушення п.1.32 і 5.1 Закону полягало в тому, що до валових витрат включені витрати на діяльність яка не направлена на отримання доходу, оскільки такий доход не отримано.

Порушення п.5.3.9 Закону полягає в тому, що в актах виконаних робіт, протоколах узгодження ціни, додатках до актів виконаних робіт в обсягах наданих послуг не зазначено об’єму виконаних робіт.

Товариство звернулося з позовом(з урахуванням уточнень в судових засіданнях) про скасування рішення в частині 238522грн. основного боргу і 119261грн. штрафних санкцій, посилаючись на те, що витрати в сумі 1158266грн. підтверджуються відповідними документами і повинні включатися до валових витрат у відповідності до ст.5 Закону “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в рішенні і акті перевірки.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи. вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

При прийнятті рішення відповідач послався на п 5.1 Закону України від 28.12.1994  № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств” яким встановлено, що  валових витрати можливі тільки при здійсненні господарської діяльності. А діяльність по отриманню і оплаті послуг на суму 1158266грн. не є господарською відповідно до вимог п.1.32 Закону, оскільки підприємство не отримало доходу.

Проте, згідно з пунктом 1.32 Закону під господарською діяльністю розуміється діяльність направлена на отримання доходу, а не діяльність, в результаті якої обов’язково отримується доход.

Отже відповідачем при прийнятті рішення невірно витлумачені зазначені норми закону.

Перелік витрат, які не включаються до складу валових витрат, передбачений п.5.3 Закону № 334/94-ВР.

Відповідно до пп. 5.3.9 до таких витрат, зокрема,  відносяться будь-які витрати,  не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Правила ведення податкового обліку визначені в ст.11 Закону.

Згідно з приписам цієї статті однією з підстав збільшення валових витрат для робіт (послуг) є отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Факт отримання послуг товариством на суму 1158266грн. підтверджується актами виконаних робіт, протоколами узгодження ціни, додатками до актів виконаних робіт в обсягах наданих послуг, які відповідають вимогам до первинних документів, зазначеним у ст.9 Закону України  від 16.07.1999  № 996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Наявність таких документів встановлено актом перевірки.

Проте при перевірці товариства, прийнятті рішення і в судовому засіданні відповідач не вказав, яким чином правила податкового обліку передбачають підтвердження обґрунтованості вартості отриманих послуг, тобто не довів, всупереч ст.71 КАС України, правомірності  свого  рішення.

На підставі викладеного, Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ ВПП у м.Миколаєві від 03.07.07 № 00003838/3 в частині  визначення податкового зобов'язання на суму 238522грн. основного боргу і 119261грн. штрафних санкцій

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя