ПОСТАНОВА

"26" жовтня 2007 р.
Справа № 4/229-3885

16:20

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання  Кіпибіді О.З.

Розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

до Акціонерного товариства закритого типу виробничо-комерційної фірми "МЕП" вул.Руська, 21, м. Тернопіль.

про стягнення 3626 грн. 18 коп. адміністративно-господарських санкцій

За участю представників сторін:

позивача: представник Гафтко Н.Л., доручення   № 04-81/648  від 04.07.2007р.

відповідача: заступник директора по кадрах Шкіра Н.Ф., доручення №24 від 10.10.2007р.

Суть справи:

В судовому засіданні представникам сторін процесуальні права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51,130 КАС України, роз’яснено.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства закритого типу виробничо-комерційної фірми "МЕП" Руська, 21, м. Тернопіль про стягнення 3626 грн. 18 коп. адміністративно-господарських санкцій.

Представник позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що АТЗТ ВКП "МЕП" вул. Руська, 21, м. Тернопіль не виконало встановленого, відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (№875-XII від 21.03.1991р.) нормативу робочих місць для працевлаштуванням інвалідів, про що свідчать дані поданого відповідачем „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма № 10-ПІ).

11.10.2007р. відповідач у відзиві на позов за №28 від 10.10.2007р. та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що підприємством створено робочі місця для працевлаштування інвалідів в 2006р. по спеціальності кравчинь, на підставі чого в Тернопільський міський центр зайнятості щомісячно подавались інформації–заявки для працевлаштування інвалідів на створені місця (які долучено до матеріалів справи).

Ухвалою від 12.10.2007р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.10.2007р. на 16год. 10хв.

Технічна фіксація судового засідання не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне:

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до Положення “Про Фонд соціального захисту інвалідів”, затвердженого  постановою КМУ від 26.09.2002р. № 1434, являється юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів встановлено Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” за №875-XII від 21.03.1991р. (далі Закон). Згідно статті 19 даного Закону для підприємств (об’єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо на підприємстві працює від 15 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Як випливає із даних товариства, зазначених у Державній статистичній звітності про зайнятість та працевлаштування інвалідів (звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006рік форми №10-ПІ), середньооблікова чисельність працівників у звітному періоді склала 31 чоловік, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів –1 чоловік. В розділі ІІ зазначеного звіту товариство повідомило про те, що у 2006р. на підприємстві не був працевлаштований жодний інвалід.

На підставі даного звіту підприємства Фонд визначив, що фактично на підприємстві в 2006 році не працював жоден інвалід (розрахунок заборгованості по платежу до Тернопільського обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця  для працевлаштування інвалідів за 2006 рік) та, відповідно, нарахував штрафні санкції в сумі 3626 грн. 18 коп., які просить стягнути з відповідача, посилаючись при цьому на ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року №314 „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак, працевлаштування останніх здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням їх побажань, стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інваліда, висновків МСЕК.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціального захисту інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язок по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок їх працевлаштування.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем 3 січня 2006р. проведено атестацію робочого місця для інваліда –кравця по пошиттю верхнього одягу, кожного місяця подавались до Тернопільського міського центру зайнятості інформації-заявки (звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та портебу в працівниках: від 20.01.2006р., від 28.03.2006р., від 27.06.2006р., від 09.11.2006р. та від 17.01.2007р.) для працевлаштування інвалідів, своєчасно направлено до Фонду соціального захисту Звіт форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, що дає підстави вважати, що органи соціального захисту інвалідів були проінформовані про створення робочих місць для інвалідів підприємством та їх працевлаштування, а також про те, що в 2006 році на підприємстві  не було працевлаштовано жодного інваліда.

Стаття 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” дійсно визначає, що підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Проте Закон передбачає сплату штрафних санкцій (а не обов’язкових платежів), тобто припускає наявність протиправних дій з боку відповідача чи порушень вимог Закону, а Закон визначає, як порушення, відмову в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення інваліда за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності (ст. 17 Закону).

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем, всупереч вимогам ст. 70-71 КАС України, не доведено належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем обов’язку по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, не представлено ним суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачем порушень, перелічених спеціальним законом, а тому підстав для задоволення адміністративного позову суд не вбачає.

Судові витрати в силу положень ч. 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають, адже позивач користується пільгами при сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі „09” листопада 2007 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом двадцяти днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                Н.М. Бурда