ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 15/55-ПН-07

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Приватного підприємства "Юрма"

на постанову
від 12.07.07 Запорізького  апеляційного господарського суду

у справі
№15/55-пн-07  господарського суду Херсонської області

за позовом
Приватного підприємства "Юрма"

до
ВАТ "Новокаховський завод плавлених сирів"

про
узгодження меж землекористування та відновлення становища, що існувало до порушення права

та за зустрічним  позовом
ВАТ "Новокаховський завод плавлених сирів"

до
Приватного підприємства "Юрма"

про
зобов'язання узгодити межі  та заборонити ПП "Юрма" здійснювати заходи по знесенню паркану, що  встановлений на межі землекористування між позивачем та відповідачем у справі

у справі взяли участь представники

позивача: Гуртовий С.А.  директор наказ №1-к від 12.08.06

відповідача: Єгорушкін В.В., довір. від 15.11.07

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року приватне підприємство «Юрма»звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до ВАТ «Новокаховський завод плавлених сирів»з позовом щодо узгодження межі землекористування та відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача, шляхом зобов'язання відповідача перенести паркан на межі землекористування з ПП «Юрма».

У лютому 2007 року ВАТ «Новокаховський завод плавлених сирів»звернулося до господарського суду із зустрічним позовом, в якому просить зобов'язати ПП «Юрма»узгодити межі землекористування з приватним підприємством згідно наданої товариством   графічної схеми  та  заборонити   ПП   «Юрма» здійснювати  заходи   по знесенню паркану, що встановлений на межі землекористування між позивачем та відповідачем у справі (том 1 а.с.2, 97).

Рішенням господарського суду Херсонської області  від 13.03.2007 (суддя Клепай З.В.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.07.07 (колегія суддів: Шевченко Т.М., Кагітіна Л.П., Зубкова Т.П.),  в задоволенні первісного та зустрічного позову  відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що сторонами не дотримано приписів ст.158 Земельного Кодексу України, яка закріплює порядок вирішення земельних спорів щодо узгодження меж земельних ділянок.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами Приватне підприємство "Юрма"  звернулося з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та просить прийняти нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги за первісним позовом, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права. Скаржник посилається на незастосування судами норм матеріального права: ст.124 Конституції України, ст.55 Закону України "Про землеустрій", ст.ст.13,15,386 ЦПК України, ст.ст.103,107 Земельного кодексу України, а також норм процесуального права –ст.43 ГПК України.

Скаржник зазначає, що звертався  до виконкому Таврійської міської ради (лист №216/17 від 15.01.04) з проханням погодити ПП "Юрма" розробку проекту земельної ділянки в зв'язку з придбанням нерухомості. А в кінці травня 2004 року відповідачем  було здійснено перенесення паркану за межі землекористування з позивачем, чим здійснено перешкоду в користуванні.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди попередніх інстанцій встановили наступне.

Позивач набув права власності на об'єкти нерухомості, розташовані за адресою: м.Таврійськ, Херсонської області вул.Промислова, 4-а на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з  ТОВ "Торговий дім "Сири Таврії" .

В позовній заяві позивач просив суд зобов'язати ВАТ «Новокаховський завод плавлених сирів»узгодити межі землекористування з ПП «Юрма»згідно з графічною схемою №1, вказуючи, що на момент прийняття вищеназваних рішень міською радою, фактичне землекористування позивача складалося в межах графічної схеми № 1.

Рішенням Таврійської міської ради  №221 від 27.01.04 позивачу надано дозвіл на  розробку відводу земельної ділянки в оренду. Площа земельної ділянки, яка повинна передаватися в оренду  цим рішенням не визначена.

Рішенням №269 від 19.07.04 доповнено п.1 зазначеного рішення та дозволено розробку відведення земельної ділянки в оренду позивачу по вул.Промисловій під розміщення та обслуговування  бази, інженерних та інших споруд.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст. 6 ЦК України, юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а також захист цивільних прав здійснюється судом.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що земельна ділянка, на якій розташована промислова база ПП "Юрма" та земельна ділянка, на якій розташована промислова база ВАТ "Новокаховський завод плавлених сирів"  знаходяться  не у власності , а в користуванні юридичних осіб. Таким чином, спір щодо узгодження меж землекористування взагалі не підлягає розгляду в суді, а є предметом розгляду органів місцевого самоврядування.

Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п.34 ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  до виключної компетенції  міських рад  відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Таким чином, вирішуючи питання про надання згоди  на дозвіл розробки відведення земельної ділянки в оренду під розміщення та обслуговування промислової бази, інженерних споруд та інш. Таврійська міська рада повинна була вирішити питання про її розмір. В межах розміру цієї земельної ділянки  може бути вирішено земельний спір  між сторонами по узгодженню межі земельної ділянки з урахуванням процедури, передбаченої ст. 158 Земельного кодексу України.

Таким чином, саме міська рада повинна була вирішити питання про розмір земельної ділянки, а також вирішити спір, що виник між сторонами у справі щодо узгодження меж земельної ділянки.

Доводи скаржника про незастосування судами положень ст. 47 ЗУ "Про землеустрій" та ст. 386 ЦК України також не можуть бути взяті до уваги, з огляду на наступне.

В статті ст.47 Закону України "Про землеустрій" йдеться про проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Таким чином вказана норма закону не стосується правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, якій має підстави передбачати  можливість порушення  свого права власності іншою особою, може звернутися  до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як встановлено попередніми судовими інстанціями, позивач не надав суду доказів відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, які б  підтверджувати, що відповідач переніс паркан на земельну ділянку, що належить позивачу на праві користування та не зазначив правових підстав , з яких суд повинен був зобов'язати відповідача  здійснити певні дії.

Посилання скаржника на незастосування судами ст.107 Земельного кодексу України  є безпідставним, оскільки  відновлення меж земельних ділянок здійснюється органами, що розглядають земельні спори і землевпорядними організаціями.

Доводи скаржника про те, що попередніми судовими інстанціями порушено норми ч.2 ст. 43 ГПК України в частині повного, всебічного та об'єктивного розгляду  справи, а саме що не надано оцінку листу позивача від 12.01.04 №1 , направленого на адресу Виконкому Таврійської міської ради з проханням надати згоду на розробку проекту земельної ділянки у зв'язку з придбанням нерухомості колегією суддів до уваги не приймається з  огляду на таке.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що позивачем не було дотримано  вказаного вище порядку врегулювання спору, а тому враховуючи межі суду касаційної інстанції, встановлені ст. 1117 ГПК України щодо неможливості збирати нові докази, переоцінювати докази та обставини, встановлені попередніми судовими інстанціями, колегія суддів вважає, що підстави для скасування прийнятих у справі судових актів не вбачається.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що справа розглянута відповідно встановленим обставинам справи з правильним застосуванням судом першої та  апеляційної інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Юрма" залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області  від 13.03.2007  та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.07.07  у справі №15/55-пн-07  - без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун