ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.

№ 22/84

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Кота О.В.,

суддів:
Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.07.2007р.

та рішення
господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р.

у справі
№22/84

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Молодіжна мода"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь"

про
стягнення 4049,64грн.

за участю представників:

-          позивача: Закладна Н.В., дов. №58 від 21.11.2007р.;

-          відповідача: Левенець Ю.Р., дов. б/н від 27.07.2007р.;

В С Т А Н О В И В:

У березні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Молодіжна мода" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" про стягнення 4049,64грн., з яких 3849,61грн. заборгованість по орендній платі за Договором оперативної оренди нежилого приміщення від 01.02.2001р. та пені в сумі 200,03грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р. у справі №22/84 (суддя Георгієвський В.Д.) позов задоволено; стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" на користь Закритого акціонерного товариства "Молодіжна мода" 3849,61грн. заборгованості по орендній платі, 200,03грн. пені, 102грн. витрат по сплаті державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції прийняте на підставі ст.526 ЦК України мотивоване наявністю у відповідача заборгованості по сплаті орендної плати по договору оренди нежитлового приміщення від 01.02.2001р. на суму 3849,61грн. та настанням відповідальності за вказане порушення у вигляді стягнення пені за період з 21.11.2006р. по 28.02.2007р. на суму 200,03грн.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. у справі №22/84 (колегія суддів у складі головуючого судді Андрейцевої Г.М., суддів Агрикової О.В., Мазур Л.М.) рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р. у справі №22/84 залишено без змін, а  апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" –без задоволення з підстав обґрунтованості та правомірності позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. у справі №22/84 скасувати, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи в касаційній інстанції суду наданий не був, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.02.2001р. між Закритим акціонерним товариством "Молодіжна мода" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" (орендар) був укладений договір оперативної оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Великотирнівська, 44, 1 поверх, загальною площею 257,1кв.м.

Відповідно до п.2.2 цього договору орендна плата вноситься щомісячно, до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування коштів чи внесення готівки в касу орендодавця.

Строк дії договору встановлений до 01.02.2006р. (п. 4.1 договору).

Додатковою угодою від 15.09.2004р. вказаний договір був пролонгований до 01.02.2013р. Також сторони домовились про те, що орендна плата за 231,7кв.м. складає 24грн., 25,4кв.м. по ціні 15грн. за 1 кв.м. (включаючи водопостачання, тепло та каналізацію, податкові платежі).

Поряд з цим судами встановлено, що в зв’язку з відсутністю домовленості по оплаті за орендоване приміщення сторони домовились про дострокове припинення договору оренди, що підтверджено листами №63 від 17.10.2006р. та №19 від 13.11.2006р.

Згідно акту передачі оренди нежитлового приміщення від 20.11.2006р. відповідач здав, а позивач прийняв орендоване приміщення.

Пунктом 5.2 цього договору встановлено, що у випадку невнесення орендної плати в строки, передбачені договором, орендатор сплачує пеню в розмірі 0,5% від невнесеної суми за кожен день прострочки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язання щодо сплати орендної плати за період з 01.11.2006р. по 20.11.2006р., за відповідачем рахується заборгованість в сумі 3849,61грн.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили всі суттєві обставини, що мають значення для вирішення даного спору, правильно встановили,  і виходили з того, що до 20.11.2006р. до моменту передачі приміщення відповідачем позивач не мав можливості користуватися своїм приміщенням, відповідач доказів здійснення в повному обсязі розрахунків з позивачем не надав.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний  кодекс України застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ч.4 Прикінцевих положень ГК України, Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші  учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду про невиконання відповідачем умов договору від 01.02.2001р. щодо своєчасного розрахунку з позивачем за надане в оренду приміщення відповідають вимогам ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановивши факт невиконання відповідачем умов договору щодо своєчасної сплати орендної плати, суди попередніх інстанцій виклали в оскаржуваних судових актах правильні висновки щодо виникнення у відповідача обов'язку погасити суму боргу, та пені за несвоєчасне внесення платежів, визначеної сторонами в п.5.2 договору від 01.02.2001р.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з викладеними в ньому висновками, та зазначив, що позивачем  доведено факт наявності вказаного зобов’язання відповідача перед позивачем та наявності вказаних боргових зобов’язань, та залишив без змін рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу та пені.

Наданим сторонами доказам судами першої та апеляційної інстанцій було дано відповідну правову оцінку з дотриманням вимог ст.ст.34, 41 ГПК України, на підставі чого встановлені обставини справи.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про порушення або неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази; у касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтованих доводів про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства при оцінці доказів заявником касаційної скарги не надано.

На підставі викладеного, Вищий господарський суд України вважає, що підстави для скасування постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р.  у справі №22/84 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.1 ч.1 ст. 1119, ст. ст.11110-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оболонь" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2007р. у справі №22/84 залишити без змін.

Головуючий
О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук