ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.2007
Справа №2-23/6811-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді ІщенкоГ.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – Зенкова І.О. - юрисконсульт юридичного сектору, дов. від  11.07.2007р. №774, Калачевський Є.В. - представник, дов. від 27.11.2006р. №1, Мотова С.П. - юрисконсульт 2 категорії комерційного відділу відокремленого структурного підрозділу, дов. від 18.06.2007р. №765,

від відповідача – Котов А.П. - начальник юридичного відділу, дов. від  20.04.2007р. №35,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу пансіонат «Феодосія», (98114, АР Крим, м. Феодосія, пр. імені Айвазовського,49),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим, (98112, АР Крим, м. Феодосія, вул. Кримська, 82-В),

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу пансіонат «Феодосія» звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень:№000936/13738/23-1/2/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі  3587,58грн., у тому числі: основний платіж - 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн. та №/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання  з  податку на прибуток в сумі 1614,00грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн., (том 1, аркуш справи 4).

06.09.2007р. від позивача до господарського суду АР Крим надійшли уточнення до позовних вимог, згідно яких позивач просить суд визнати нечинними податкові повідомлення-рішення:

- №00936/13738/23-1/2/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 3587,58грн., у тому числі: основний платіж - 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.;

- №000496/13738/23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі  3587,58грн., у тому числі: основний платіж - 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.;

- №/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 1614,00грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.;

- №000497//23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового зобов’язання з  податку на прибуток в сумі 1614,00грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у запереченнях на позов, (том 1, аркуш справи 27).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 3587,58грн. (основний платіж -2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.) та в сумі 1614,90грн. (основний платіж – 1494,00грню., штрафні санкції - 120,90грн.) стали наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією в м. Феодосії АР Крим проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Відокремленого структурного підрозділу пансіонату «Феодосія» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» за період з 01.07.2004р. по 30.06.2006р., про що складений акт  перевірки від 07.09.2006р. №816/23-1/23193668, (том 1. аркуш справи 7).

Перевіркою виявлені порушення вимог: пункту 5.9 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2  статті 5, підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток у 2004р. на 547,00грн., у тому числі: 9 місяців 2004р.  на 547,00грн., 1 квартал 2006р. на 261,00грн., 1 півріччя 2006р. на 1916,25грн., у тому числі за 2 квартал 2006р. на 1654,00грн. Відповідач прийшов до висновку, що  підприємство декларувало прибуток, який підлягає оподаткуванню за 2005р. менше ніж прибуток, який підлягає оподаткуванню за 9 місяців 2005р. на 93400,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 07.09.2006р. №816/23-1/23193668 відповідачем 18.09.2006р. прийняті податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток.

За результатами апеляційного оскарження Державною податковою інспекцією в м. Феодосії АР Крим прийняті податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються позивачем у даній справі:

- №00936/13738/23-1/2/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі  3587,58грн., у тому числі: основний платіж - 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.;

- №000496/13738/23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі  3587,58грн., у тому числі: основний платіж - 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.;

- №/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання  з  податку на прибуток в сумі 1614,00грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.;

- №000497//23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового зобов’язання  з  податку на прибуток в сумі 1614,00грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002р. №429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту  виявлених порушень є підстави для визначення платнику податкових зобов’язань.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як свідчать матеріали справи, Державна податкова інспекція в м. Феодосії АР Крим донараховучи позивачу податок на прибуток в сумі  2462,00грн. та застосовує штрафні санкції в сумі 1125,58грн., виходить з того, що пансіонат «Феодосія» у перевіряємому періоді включив до складу валових витрат вартість медикаментів на загальну суму 10290,00грн., які придбалися  у Товариства з обмеженою відповідальністю «Форма-Ф» через підзвітну особу Хромого А.Г. за готівку та в подальшому списувались пансіонатом як використані на надання першої медичної допомоги відпочиваючим, зокрема: галстена – 44,80грн. за 1 упаковку, аерозоль біопорокс - 26,50грн. за 1 упаковку, мілдронат - 34,00грн. за 1 упаковку, кавінтон – 33,00грн. за 1 упаковку, дуфалак суспензія -32,00грн. за 1  флакон,  зовіракс крем -22,50грн.за 1 упаковку, ескузан -12,00грн.за 1 флакон, тіоцетам – 18,00грн. за 1 упаковку, нейрон - 21,00грн. за 1 упаковку, фосфалюгел - 28,00грн. за 1 упаковку, гастро-норм – 21,00грн. за 1 упаковку. Тобто, відповідач вважає, що позивач завищив валові витрати, відніс до них витрати, які не зв’язані з основною господарською діяльністю підприємства.

Також відповідач донараховуючи позивачу податок на прибуток в сумі 1494,00грн. та застосовує штрафні санкції в сумі 120,90грн. вважає, що позивач занизив валовий дохід, не включив до складу доходу суму приросту балансової вартості запасів за 1 півріччя 2006р. в сумі 4740,00грн.

Однак, Державна податкова інспекція в м. Феодосіі АР Крим не прийняла до уваги, що відповідно до статей 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами  господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів  в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не  суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської  діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Судом приймається до уваги той факт, що витрати на придбання медикаментів для аптечки  першої допомоги і сплата послуг сауни для відпочиваючих, безпосередньо зв’язані з основною діяльністю пансіонату «Феодосія» - прийом та розміщення відпочиваючих, а саме: формування аптечки першої допомоги в медичному пункті пансіонату для надання медичної допомоги, як відпочиваючим так і робітникам пансіонату.

Що стосується  сплати послуг сауни для відпочиваючих, то дана послуга включена у вартість путівки пансіонату «Феодосія», тобто, сплата  за нею присутня у складі валових доходів пансіонату, організація відвідування сауни регламентована наказом директора пансіонату «Феодосія» від 01.11.2005р. №96А, отже,  дані витрати мають пряме  відношення до основної діяльності  пансіонату «Феодосія» і повинні бути включені у валові витрати по факту їх здійснення, що підтверджується  договором  від 01.11.2005р. і чеком про сплату послуг сауни.

Таким чином, суд приходить до висновку, що всі послуги з організації відпочинку в пансіонаті «Феодосія» відносяться до особистих потреб фізичних осіб, які відпочивають у пансіонаті «Феодосія» за купленими  путівками, в яких всі ці особисті потреби  вказуються, а саме: і потреба відпочиваючих відпочивати у кімнатах, які відповідають санітарно - гігієнічним  правилам  з необхідним об’ємом культурно-масового обслуговування, що є необхідною частиною витрат пансіонату, які визначені  у Стандартах та Умовах сертифікації місць розміщення туристів та відпочиваючих.

Крім того, всі витрати закладені у вартість путівки та сплачені відпочиваючими у повному обсязі, і оздоровчі послуги в сауні і можливість отримати першу медичну допомогу оперативно на території пансіонату, що є обов’язковою умовою для пансіонату згідно Стандарту ДСТУ 4268:2003.

Тобто, віднесення пансіонатом «Феодосія» витрат на сплату сауни та  закупку медикаментів для відпочиваючих зв’язано з основною господарською діяльністю пансіонату – прийомом та розміщенням відпочиваючих, що знайшло своє документально відображення у наступних документах: у наказі №87 А від 11.10.2005р. «Про введення у дію калькуляції вартості путівки в пансіонаті»; у розрахунку вартості путівки, затвердженої наказом від 11.10.2005р., у якому передбачені витрати на оздоровлення; у договорі від 01.11.2005р. з Приватним підприємцем Фроловим В.А. про надання послуг сауни для відпочиваючих; у наказі №96/А від 01.11.2005р. «Про оздоровлення робітників Придніпровської залізниці на базі пансіонату», у якому передбачена організація послуг на оздоровлення шляхом відвідування сауни; у акті № У-0000027 від 27.12.2005р. здачі-прийомки робіт (надання послуг) з відвідування сауни відпочиваючими у пансіонаті; у авансовому звіті на сплату послуг сауни підзвітною особою пансіонату  Копьєвою Н.К. на загальну суму 900,00грн. відповідно укладеному договору; у переліку відпочиваючих пансіонату, які відвідували сауну згідно путівки на відпочинок у пансіонаті.

Також позивачем надані  документальні підтвердження  по сплаті медикаментів, а саме: первісна документації з придбання та витрачання  медикаментів за: липень 2004р, серпень 2004р., вересень 2004р., квітень 2005р., травень 2005р. – листопад 2005р.,  лютий 2006р. – червень 2006р.

Відповідач помилково вважає, що позивачем не включено до складу валового доходу суму приросту балансової вартості запасів в роздрібної торгівлі в розмірі 4740,00грн., оскільки ця сума товару вже  ввійшла  в суму валового доходу (рядок 01.1 декларації з податку на прибуток від 21.07.2006р. №28875), отже, не може відображатися двічі у податковому обліку платника податку, про що свідчать наступні документи: декларація з податку на прибуток від 21.07.2006р. №28875, торговий патентна бар, находився товар на  вказану суму в розмірі 4740,00грн. Більш того, сума товарів, бухгалтерська довідка до декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2006р., із якої вбачається, що на валові  доходи відноситься весь об’єм товару, відпущеного зі складу в бар до його кінцевої реалізації у самому барі та приходу виручки, тобто, віднесення вартості товару на дохід відбувається ще раніше, ніж того потребує податковий облік, що не зменшує валові доходи, а, навпаки, збільшує їх.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх  доказів. В акті перевірки та письмових поясненнях відповідача не зазначено, яку саме діяльність здійснював позивач у перевіряємому періоді, що не відноситься до господарської діяльності пансіонату та не надано правове обґрунтування донарахування податкових зобов’язань з податку на прибуток  у зазначених сумах.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень в частині визначення штрафних санкцій з податку на прибуток в сумі 1125,58грн. та в сумі  120,90грн. суд  зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов’язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов’язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішення про застосування штрафних санкцій у зазначених сумах податкові зобов’язання не були узгодженими. Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у спірних  податкових повідомленнях – рішення  є неправомірним.

Суд приходить до висновку, що визначення Відокремленому структурному підрозділу пансіонату «Феодосія» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» податкових зобов’язань з податку на прибуток в сумі 3587,58грн. (основний платіж -  2462,00грн., штраф – 1125,58грн.) та в сумі 1614,90грн. (основний платіж – 1494,00грн., штраф – 120,90грн.) згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірним і висновки акту перевірки згідно з частиною  2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 86,69,70 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 07.09.2006р. №816/23-1/23193668 як доказ встановлення фактів порушень позивачем вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5, пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки від 07.09.2006р. №816/23-1/23193668 є джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення. Відповідач не надав докази, що спростовують доводи позивача.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх  доказів.

Таким чином, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття неправильних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для визнання їх нечинними.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  Законами України.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 02 жовтня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 08 жовтня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим №000936/13738/23-1/2/2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 3587,58грн.,  у тому числі: основний платіж – 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.

3.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим №000496/13738/23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 3587,58грн., у тому числі: основний платіж – 2462,00грн., штрафні санкції – 1125,58грн.

4.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим №000937//2 від 09.02.2007р. про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 1614,90грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.

5.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим  №000497//23-1/2/3 від 03.05.2007р. про визначення податкового  зобов’язання з податку на прибуток в сумі 1614,90грн., у тому числі: основний платіж – 1494,00грн., штрафні санкції – 120,90грн.

6.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу пансіонат «Феодосія», (98114, АР Крим, м. Феодосія, пр. імені Айвазовського, 49, рахунок  3001 в КРУ КБ «Приватбанк» МФО 384436 м. Сімферополь, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 23193668) 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.