ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.12.2007
Справа №2-23/12375-2007А

за позовом Контрольно-ревізійного управління в Автономній Республіці Крим (95006, АР Крим, м. Сімферополь,  бул. Леніна, 5/7),

до відповідача Кримської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Придніпровській залізниці, (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул.Київська,142-А),

про спонукання до виконання певних дій та стягнення 20200,00грн.,

Суддя Г.М.Іщенко

при секретарі Лауман Ю.С.

представники:

Від позивача – Ященко І.М. -  провідний спеціаліст юрисконсульт відділу правової роботи, дов. від 21.03.2007р. №13-14/2026,

Від відповідача – Маненок Н.М. - головний бухгалтер, дов. у справі, Нанікашвілі І.А.- представник, дов. від 07.02.2007р.,

Суть спору: Контрольно-ревізійне управління в Автономній Республіці Крим звернулось до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Кримської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Придніпровській залізниці про зобов’язання  виконати обов’язкові вказівки (вимоги) від 09.08.2007р. №22-21/1384 в частині стягнення до державного бюджету суми 20200,00грн., (аркуш справи 4).

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у відзиві на позов, при цьому відповідач наполягає, що у позивача відсутні поважні причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду і вважає за необхідне застосування наслідків пропуску строку на звернення  до суду при розгляді цього адміністративного позову, (аркуш справи 43-44).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд

встановив:

Згідно  пункту 8 статті 10 Закону України «Про контрольно-ревізійну службу в Україні» контрольно-ревізійній службі  надано право звертатися до суду  з вимогами про стягнення тільки  тих коштів, що одержані за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства.

Як слідує із матеріалів справи, позивач просить відповідача виконати обов’язкові вимоги від 09.08.2007р. на підставі акту ревізії №22-21б/02б від 06.04.2006р.

Суд вважає, що позов Контрольно-ревізійного управління в Автономній Республіці Крим не підлягає задоволенню через наступне.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів контрольно-ревізійної служби таким доказом є акт ревізії,  у якому зазначаються факти виявлених порушень, які повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, що підтверджують наявність зазначених фактів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави  для винесення  обов’язкових вказівок.

Із матеріалів справи вбачається, що вимоги про усунення порушень з питань збереження ы використання активів були пред’явлені Кримській лінійній санітарно-епідеміологічній станції на Придніпровській залізниці у квітні 2006р. та у повному обсязі виконані відповідачем, що підтверджується рішенням господарського суду АР Крим та постановою Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-19/605-2007А, а саме: Кримською лінійною санітарно-епідеміологічною станцією на Придніпровській залізниці усунуті усі порушення діючого законодавства, що були виявлені у ході ревізії, за результатами якої складено акт від 06.04.2006р., (аркуш справи 45).

Обов’язкові вимоги від 09.08.2007р., що є підставою для звернення Контрольно-ревізійного управління в Автономній Республіці Крим  до суду, пред’явлені Кримській лінійній санітарно-епідеміологічній станції на Придніпровській залізниці  на підставі  того ж  акту ревізії №22-21б/02б від 06.04.2006р., на підставі якого були пред’явлені і обов’язкові вимоги, які пред’явлені у квітні 2006р., виконання яких вже було розглянуто судом.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт ревізії є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що обов’язкові вимоги від 19.08.2007р. було пред’явлені  вже після того, як судом встановлено, що усі порушення законодавства з питань збереження і використання збитків вже виконані відповідачем.

Більш того,  обов’язкові вимоги  від 09.08.2007р. не ставлять питання про усунення порушень, а вимагають від відповідача відшкодувати виявлені фінансові порушення. Однак, діючим законодавством не передбачено право позивача пред’являти обов’язкові вимоги щодо відшкодування будь-яких сум.

Крім того, частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Ця же стаття  передбачає, якщо законом встановлена можливість досудового порядку врегулювання спору і позивач  скористувався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб’єкта владних повноважень за результатами розгляду його звернення, дії або бездіяльності суб’єкта владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, фінансові порушення були виявлені 06.04.2006р., адміністративний позов наданий позивачем до господарського суду АР Крим  31.08.2007р. Отже, Контрольно-ревізійним управлінням в Автономній Республіці Крим пропущений  строк звернення  до адміністративного суду, (аркуш справи 3).

При цьому суд вважає необхідним звернути увагу на те, що частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, суд визнає причину пропущення строку звернення до суду Контрольно-ревізійного управління в Автономній Республіці Крим із адміністративним позовом про спонукання до виконання певних дій та стягнення 20200,00грн. не поважною, що є також підставою для відмови позивачу у позові.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем достатніх доказів правомірності зобов’язання відповідача виконати обов’язкові вказівки (вимоги) від 09.08.2007р. №22-21/1384 в частині стягнення до державного бюджету суми 20200,00грн.

За таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги Контрольно-ревізійного управління в Автономній Республіці Крим не  підлягають задоволенню.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 04 грудня 2007р.

У повному обсязі постанову складено 10 грудня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.