АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2007
№ 13/724

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2. - представник, дор.
б/н від 04.07.2007;

від відповідача - Капалкіна О.С. -
представник, дов. б/н від 30.03.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю
"Вічунай-Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від
13.04.2007

у справі № 13/724 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "Вічунай-Україна"

про                                                  стягнення
6433,50 грн.

На підстав ст.ст. 77, 99 ГПК України
03.07.2007 розгляд справи відкладено на 17.07.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
13.04.2007 у справі №13/724 позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню 5 850 грн. основного боргу, 583,50 грн.
пені,  102 грн. державного мита, 118 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що позивач
свої обов'язки щодо перевезення відповідно до договору від 10.01.2006,
замовлень № 729 від 16.01.2006, № 735 від 16.01.2006 виконав в повному обсязі;
враховуючи пояснення, надані позивачем та мотиви, які викладені в клопотанні
про поновлення строку позовної давності, суд вважає за доцільне визнати причини
пропущення позовної давності поважними та поновити строк позовної давності; суд
вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в розмірі 583,50  грн. відповідно до обґрунтованого розрахунку
позивача.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2007 у справі №
13/724 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи та прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

На думку заявника, висновок суду
про те, що причини пропущення позивачем позовної давності є поважними, є
необґрунтованим, оскільки позивач вжив заходи досудового врегулювання спору
тільки через п'ять місяців  після
настання дня, коли було порушене його право - 30.06.2006.

Заявник вважає, що судом не
враховано, що строк дії договору від 10.01.2006 закінчився 31.01.2006.

На думку заявника, позивач не надав
документів, що свідчать про взаємовідносини сторін стосовно виконання умов
заявки № 735 та виконання своїх зобов'язань по заявці № 735, а відповідачем
надані документи, що свідчать про невиконання позивачем своїх зобов'язань у
повному обсязі, оскільки товар доставлений тільки в м. Харків та був
заморожений, що не відповідає особливості даної поставки; про невідповідність
по якості свідчать акт від 24.01.2006, акт консультації Торгово-промислової
палати м. Харкова № И-8 від 26.01.2006.

Заявник вважає безпідставним
висновок суду про реалізацію відповідачем товару у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач стверджує про необґрунтованість посилання відповідача на обставини або
докази, які забороняли б суду  визнати
причини пропущення позивачем строку позовної давності поважними та не дозволяли
суду поновити цей строк.

Відповідно до ухвали апеляційного
господарського суду від 03.07.2007 сторони надали документи.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи
доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з п.п. 1.1, 2.2
договору-доручення про надання транспортно-експедиторських послуг по
перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському
сполученні від 10.01.2006 позивач, за договором експедитор, діючи за дорученням
довірителя - перевізника, у межах даного договору надає послуги по організації
перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він
є;  конкретні умови по кожному замовленню
обумовлюються в заявці, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідачем надані, а позивачем
прийняті до виконання заявка на перевезення вантажів № 729 від 16.01.2006 по
маршруту: м. Київ - м. Миколаїв - м. Херсон - м. Феодосія - м. Сімферополь - м.
Євпаторія та заявка № 735 від 16.01.2006 за маршрутом: м. Київ - м. Харків - м.
Дніпропетровськ.

Позивачем виконані замовлені
перевезення, про що свідчать товарно-транспортні накладні від 16.01.2006 за №№
, -1069, -1070,-1071,-1072,-1073, від 17.01.2006 №№ ,-1084;
видаткові накладні від 16.01.2006 за №№ КВО-000097,-100,-109,-111,-112,-113,
від 17.01.2006 за №№ КВ-00000 37,-38,-42.

Умовами заявок №№ 729, 735
передбачено вартість перевезення відповідно
3600 грн. без ПДВ та 2 250 грн. без ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем виставлялись відповідачеві на оплату рахунки - фактури № СФ-0000009
від 16.01.2006 на 3 600 грн. без ПДВ та № СФ - 0000010 від 17.01.2006 на 2 250
грн. без ПДВ, шляхом надсилання на адресу, зазначену відповідачем у договорі
від 10.01.2006,  і передавались
факсограмами.

Відповідно до п. 4.5 договору від
10.01.2006 термін оплати не може перевищувати 5 банківських днів з дня виставлення
рахунку.

Згідно з п. 6.5 договору від
10.01.2006 у випадку прострочення платежу відповідач відшкодовує позивачу пеню
у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Таким чином позовні вимоги про
стягнення основного боргу та пені є такими, що відповідають нормам ст.ст. 193,
216 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України та підтверджені матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не є
такими, що надають підстави для зміни чи скасування рішення суду першої
інстанції, враховуючи викладене та наступні обставини.

Підставою позовних вимог позивачем
вказано у позовній заяві невиконання відповідачем умов договору - доручення про
надання транспортно-експедиторських послуг від 10.01.2006 та заявок, які є
невід'ємною частиною договору (п.2.2). ГК України та ЦК України не встановлено
спеціальної позовної давності для вимог, що стосуються виконання договору
транспортного експедирування, отже щодо цих вимог застосовується загальна
позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки, у
зв'язку з чим позов пред'явлено позивачем до спливу строку позовної давності.

Апеляційна інстанція не
погоджується із висновком суду першої інстанції та відповідача про те, що
пред'явлені позивачем вимоги випливають із договору перевезення, оскільки
перевезення відповідно до заявок відповідача було здійснено на виконання
договору транспортного експедирування, суть якого і полягає у тому, що
експедитор зобов'язується виконати ряд різних послуг на замовлення, пов'язаних
із перевезенням вантажу, до числа таких послуг належить і безпосередньо
транспортування вантажу автомобільним транспортом, як це мало місце у даній
справі.

Однак, здійснення самим
експедитором перевезення вантажу не змінює виду правовідносин, що існують між
сторонами внаслідок укладення договору транспортного експедирування.

Та обставина, що законодавством
чітко розмежовуються поняття таких окремих видів договорів, як договір
транспортного експедирування та договір перевезення підтверджується і нормою
ч.2 ст. 929 ЦК України, якою встановлено, що положення цієї глави поширюються
також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Твердження заявника про відсутність
доказів виконання позивачем послуг з транспортування вантажу згідно із наданими
відповідачем заявками спростовується даними вищезазначених
товарно-транспортних  та видаткових
накладних.

Законодавством та договором не
передбачено залежності між розміром плати, погодженим сторонами, за надання
транспортних послуг та неналежною якістю продукції, яка доставлена внаслідок
надання транспортних послуг, тому у відповідача немає підстав для відмови від
виконання зобов'язання по здійсненню розрахунків за перевезення вантажу, а
обставини, пов'язані із неналежною
якістю продукції,  можуть бути
підставою вимог відповідача, заявлених у встановленому порядку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому умова
пункту 10.1 договору від 10.01.2006 про дію договору до 31.01.2006, не звільняє
відповідача від виконання свого зобов'язання за цим договором.

Хоча апеляційна інстанція і не
погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на виконанні договору перевезення, висновок суду про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, є правильним.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни
чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
13.04.2007 у справі № 13/724 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 13/724 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко
Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

23.07.07 (відправлено)