ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.11.07                                                                                           Справа№ 28/342 А

14 год 35 хв

За позовом: Дочірнього підприємства „Соренсен і Хаар” Датської компанії „Концепт Партнерс”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у Шевченківському  районі м. Львова, м. Львів

про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 03.10.2007 року №/0/22866

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Брик І.С.

м. Львів,  вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Єжов О.Ю. - представник

Від відповідача: Більо І.В. –старший державний податковий інспектор, Онацько О.В. - старший державний податковий ревізор-інспектор

Позов заявлено Дочірнім підприємством „Соренсен і Хаар” Датської компанії „Концепт Партнерс” до Державної податкової інспекції у Шевченківському  районі м. Львова про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 03.10.2007 року №/0/22866.

Ухвалою  суду від  19.10.2007 року відкрито провадження у адміністративній справі,  попереднє  судове засідання призначено на 15.11.2007 року.

В попередньому судовому засіданні 15.11.2007 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти позову заперечили, можливості щодо примирення сторони не вбачають, свої доводи та заперечення обґрунтовують тими доказами, які долучено ними до матеріалів справи.

Враховуючи те, що в попередньому судовому засіданні 15.11.2007 року, на яке прибули всі особи, які беруть участь у справі, були вирішені необхідні для розгляду справи питання, суд за письмовою згодою цих осіб в порядку ч.3 ст.121 КАС України розпочав в той-же день судовий розгляд справи.

В судовому  засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задоволити, визнати нечинним податкове повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 03.10.2007 року №/0/22866, яким Дочірньому підприємству „Соренсен і Хаар”  визначену суму податкового зобов”язання  за платежем податок  з доходів  найманих працівників у розмірі 4045 грн. 62 коп. (в т.ч. 1348 грн. 54 коп. –основного платежу,  2697 грн.  08 коп. –штрафних (фінансових) санкцій). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до  п. 1.16 ст.1, п.п 4.3.25 п. 4.3 ст.4,  п.п 9.12.1 п. 9.12 ст.9, ст. 17 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”  від 22 травня 2003 року N 889-IV (із внесеними змінами і доповненнями) особа, яка є джерелом виплати доходу (виручки) на користь  суб”єкта підприємницької діяльності, не має правових підстав визначати  об”єкт оподаткування –оподатковуваний дохід під час здійснення  виплати  такого доходу (виручки), оскільки це призведе  до подвійного оподаткування такого доходу. Позивач виплачував кошти  особам, які є фізичними особами-підприємцями, а тому не був податковим агентом щодо цих осіб, не зобов’язаний був утримувати з цих виплат податок на доходи, так як ці особи самостійно сплачують податок на доходи до бюджету. Також позивач зазначає, що жоден із перелічених відповідачем в акті перевірки нормативних документів не містить вимог до підприємства-позивача зберігати копії реєстраційних документів контрагентів позивача –суб’єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у письмовому поясненні  на позовну заяву, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним.  ДПІ у Шевченківському  районі м. Львова проведено  виїзну  планову перевірку відповідача  з питань  дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки  складено Акт перевірки  від 28.09.2007 року  №1756/250/23-1/30583064,  яким  встановлено не утримання  та неперерахування  до бюджету  податку з доходів  найманих працівників у 2006 році.  На протязі 2006 року ДП „Соренсен і Хаар” виплатило дохід  громадянам Чепизі Б.Н. в сумі 3780,0 грн. за обслуговування  конференції та Угринюк Н.Ю. в сумі 6593,40 грн за організацію конференції. Свідоцтва  про державну реєстрацію  вищевказаних осіб та документів, що підтверджують сплату податків, до перевірки не  представлено. Податок з виплаченого доходу  не утриманий  всупереч  п.п 3.1.3 п. 3.1 ст.3, ст. 7, п.п 8.1.1, п.п 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 9.12.1, п. 9.12 ст.9, ст. 17 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”  від 22 травня 2003 року N 889-IV (із внесеними змінами і доповненнями), та  ст.2, ст.6 Указу  Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб”єктів малого підприємництва”. Підсумовуючи усе вищенаведене, відповідач зазначає, що у разі виникнення  у підприємства позивача  відносин з фізичними особами –суб”єктами  підприємницької діяльності, для уникнення  подвійного оподаткування  доходів  фізичних осіб - суб”єктів  підприємницької діяльності  підприємство  при укладенні  з ними  господарських договорів та з метою  наявності достатніх  підстав  для  неутримання  податку з доходів фізичних осіб у джерела  виплати  доходів таким  фізичним особам - суб”єктам  підприємницької діяльності  має вимагати  у останніх  копії  Свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності, Свідоцтва про сплату єдиного податку, платіжних документів про  сплату єдиного податку або  авансових платежів податку   з  доходів фізичних осіб та пред”являти  зазначені документи  на вимогу  працівників  податкової служби під час проведення перевірки. Оскільки, як зазначає відповідач,  вищезазначених документів  до перевірки не  було представлено, за порушення п.п 3.1.3 п. 3.1 ст.3,  п.п 8.1.1  п.п 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”  від 22 травня 2003 року N 889-IV (із внесеними змінами і доповненнями) підприємству донараховано  податок  з доходів фізичних осіб в сумі 1348,54 грн, а також застосовано штрафну санкцію в подвійному розмірі в сумі 2697,08 грн відповідно до п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України „Про  порядок погашення  зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, Свідоцтва про державну реєстрацію, Свідоцтво про сплату єдиного податку, довідки,  виписки з банківських рахунків та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Шевченківському  районі м. Львова було проведено виїзну  планову перевірку Дочірнього підприємства „Соренсен і Хаар” (ідентифікаційний ) з питань  дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 року по 31.03.2007 року.

За результатами перевірки  складено Акт перевірки  від 28.09.2007 року  №1756/250/23-1/30583064, в якому, зокрема, встановлено порушення підприємством п.п 3.1.3 п. 3.1 ст.3,  п.п 8.1.1, п.п 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”  від 22 травня 2003 року N 889-IV (із внесеними змінами і доповненнями), а саме неутримання  та неперерахування  до бюджету  податку з доходів  найманих працівників у 2006 році, в результаті чого підприємству донараховано  податку з доходів  фізичних осіб за 2006 рік в сумі 1348,54 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Шевченківському  районі м. Львова прийнято  податкове повідомлення-рішення від 03.10.2007 року №/0/22866, яким Дочірньому підприємству „Соренсен і Хаар”   визначену суму податкового зобов”язання  за платежем податок  з доходів  найманих працівників у розмірі 4045 грн. 62 коп. (в т.ч. 1348 грн. 54 коп. –основного платежу,  2697 грн.  08 коп. –штрафних (фінансових) санкцій).

Як вбачається із матеріалів справи, на протязі 2006 року  Дочірнє підприємство „Соренсен і Хаар” виплатило дохід громадянам Чепизі Б.Н. в сумі 3780,0 грн. за обслуговування  конференції та Угринюк Н.Ю. в сумі 6593,40 грн за організацію конференції.

Як вбачаться із долучених представником позивача до матеріалів справи копій Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Угринюк Н.Ю.(дата реєстрації 17.05.2003 року), акту виконаних робіт на суму 3780,0 грн з ПП Чепига Б.Н., який скріплено печаткою з відтиском «Підприємець Чепига Богдан Несторович», виплати зазначених сум здійснювалися фізичним особам-підприємцям, а не найманим працівникам.

Наведеним спростовується твердження податкового органу про відсутність підтверджуючих документів про статус фізичних осіб-підприємців Угринюк Н.Ю. та Чепиги Б.Н.

Також суд погоджується із твердженням позивача про те, що жоден із перелічених відповідачем в акті перевірки нормативних документів не містить вимог до підприємства-позивача зберігати копії реєстраційних документів контрагентів позивача –суб’єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб.

Окрім цього, із долучених представником позивача до матеріалів справи копій банківських виписок вбачається, що отримувачем коштів були ПП Угринюк Н.Ю. (2070 грн 13.04.2006 року, 1000 грн 05.05.2006 року, 3523,40 грн 11.05.2006 року, разом 6593,40 грн) та ПП Чепига Б.Н.( 3780,00 грн 11.05.2006 року), кошти їм не виплачувалися готівкою з каси позивача, а перераховувалися позивачем у безготівковому порядку на їх поточні рахунки у банку, відкриті банком на синтетичному рахунку 2600.

Відповідно до „Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України” затвердженого постановою Правління  Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 року за №918/9517, та „Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України”  затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року №280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 919/9518, на рахунку 2600 обліковуються кошти на вимоги суб”єктів господарювання.

Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України, суб’єктами господарювання є лише ті громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Наведеним також підтверджується той факт, що податковий орган при проведенні перевірки не міг не знати, що перерахування коштів здійснювалося позивачем громадянам Угринюк Н.Ю. та Чепига Б.Н. саме як підприємцям, а не як просто фізичним особам. Якщо б це були рахунки просто фізичних осіб(не підприємців), то вони були-б відкриті банком цим особам на іншому синтетичному рахунку, але в будь-якому випадку не на синтетичному рахунку 2600.

Як вбачається із аналізу норм  п. 1.16 ст.1, п.п 4.3.25 п. 4.3 ст.4,  п.п 9.12.1 п. 9.12 ст.9, ст. 17 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”  від 22 травня 2003 року N 889-IV (із внесеними змінами і доповненнями), особа, яка є джерелом виплати доходу (виручки) на користь  суб”єкта підприємницької діяльності, не має правових підстав визначати  об”єкт оподаткування –оподатковуваний дохід під час здійснення  виплати  такого доходу (виручки), оскільки це призведе  до подвійного оподаткування такого доходу.

А тому, враховуючи, що позивачем доведено факт виплати доходу особам, які є фізичними особами - суб”єктами підприємницької діяльності, податковий орган безпідставно посилаючись на п.п 3.1.3 п. 3.1 ст.3,  п.п 8.1.1,  п.п 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону, зобов”язав ДП „Соренсен і Хаар” визначати  об”єкт оподаткування –оподатковуваний дохід під час здійснення  виплати  такого доходу (виручки).

Із вищенаведеного вбачається, що податковий орган безпідставно визначив обов’язок позивача утримати та перерахувати до бюджету податок з виплаченого доходу в сумі 1348 грн. 54 коп., і, як наслідок, безпідставно застосував до позивача 2697 грн.  08 коп. –штрафних (фінансових) санкцій).

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 03.10.2007 року №/0/22866, яким Дочірньому підприємству „Соренсен і Хаар”   визначену суму податкового зобов”язання  за платежем податок  з доходів  найманих працівників у розмірі 4045 грн. 62 коп. (в т.ч. 1348 грн. 54 коп. –основного платежу,  2697 грн.  08 коп. –штрафних (фінансових) санкцій), є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Судові витрати в сумі 3 грн 40 коп судового збору  присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 98, ч.3 ст.121, 158, 160, 162, 163, 167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 03.10.2007 року №/0/22866.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства „Соренсен і Хаар” Датської компанії „Концепт Партнерс” (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Шевченка, 134, ідентифікаційний код 30583064) 3 грн 40 коп - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.