ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.11.07                                                                                           Справа№ 3/186-10/121

За позовом :   Релігійна громада  Української  автокефальної  православної  церкви  м. Мостиська

До  відповідача  1 :    Львівська  обласна  державна адміністрація

До  відповідача  2  :  Мостиське  бюро технічної інвентаризації

3-тя особа , яка не заявляє  самостійних вимог на предмет спору  на стороні  позивача - Товариство по  будівництву  церкви „Вознесіння  Господнього” Української Автокефальної  Православної церкви   м. Мостиська

3-тя  особа, яка не заявляє  самостійних вимог на предмет спору   на стороні відповідача:  Релігійна  громада  Української  православної церкви –Київський патріархат  м. Мостиська

3-тя  особа, яка  не заявляє самостійних  вимог на  предмет спору  на стороні  відповідача :  Мостиська   районна державна  адміністрація  Львівської області

Про :   скасування розпорядження  Львівської  обласної державної  адміністрації № 363 від 03 квітня 1996 року про внесення змін   до статуту  релігійної громади Української  автокефальної  православної Церкви в місті  Мостиська, Львівської області, рішення Мостиського  районного бюро  технічної  інвентаризації  про надання  технічного паспорту на будівлю Церкви „Вознесіння  Господнього „  релігійній  громаді  Української  православної церкви  Київського  патріархату  та визнання  недійсним Акту  державної приймальної  комісії  про прийняття  в експлуатацію  закінченого  будівництва  об’єкту  будівлі  церкви „Вознесіння Господнього” , скасування  п. 5.2.1 Розпорядження  голови  Львівської  обласної  державної  адміністрації  від 03.04.1996 року № 363 „ Про реєстрацію  статутів  релігійних громад і передачу культових споруд „,  скасування  п. 2.2. Розпорядження   голови  Львівської  обласної  державної адміністрації  від  07.06.2007 року № 534.

Суддя   Довга  О.І.

При  секретарі   Яремчук  С.М.

Представники  :

від позивача :    Попадюк  С.С.  –представник  по дорученню

від  відповідача  1 :    Снігур  Я . –представник  по дорученню

від відповідача 2  :   Шаповал   Л.М.  –представник  по дорученню

третя особа 1  :      Малашівський  Б. –представник  по дорученню

третя  особа 2  :      Качмар  Я. -   представник

третя особа  3  :      Ляшук  Н.Г. -  представник  по дорученню

На розгляді господарського суду Львівської області знаходиться адміністративна справа за позовом релігійної громади Української автокефальної православної церкви м. Мостиська до Львівської обласної державної адміністрації, Мостиського  районного бюро технічної інвентаризації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Товариство по будівництву церкви „Вознесіння Господнього” Української автокефальної православної церкви м. Мостиська, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - релігійна громада Української православної церкви –Київський патріархат, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Мостиська районна державна адміністрація Львівської області про скасування розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 363 від 03 квітня 1996 року про внесення змін  до статуту релігійної громади Української автокефальної православної Церкви в місті Мостиська, Львівської області, рішення Мостиського районного бюро технічної інвентаризації про надання технічного паспорту на будівлю Церкви „Вознесіння Господнього„ релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату та визнання недійсним Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об’єкту будівлі церкви „Вознесіння Господнього”, скасування п. 5.2.1 Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996 року № 363 „ Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових споруд „, скасування п. 2.2. Розпорядження  голови Львівської обласної державної адміністрації від 07.06.2007 року № 534.

Під час розгляду адміністративної справи у судовому засіданні сторонам, присутнім у судовому засіданні, роз‘яснено права та обов‘язки, оголошено склад суду та роз’яснено наслідки неприбуття в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у попередніх ухвалах суду.

Обґрунтування причин відкладення попереднього судового засідання та висновки суду з приводу поданих заяв та заявлених клопотань вказано в попередніх ухвалах суду .

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України до початку діяльності окружних та апеляційних судів, адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р., вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідно місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

У відповідності до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Підвідомчість господарських спорів господарським судам визначена статтею 12 ГПК України, яка, в контексті зі статтею 1 цього ж Кодексу, відмежовує цю підвідомчість від підвідомчості інших юрисдикційних органів, яка, в свою чергу, визначається на підставі правових ознак.

Такими ознаками є характер спірних правовідносин, суб’єктивний склад учасників спору, їх місцезнаходження. Виходячи із суб’єктивного складу право на звернення до господарського суду мають особи, визначені в ст. 1 ГПК України.

Також, відповідно до ст. 48 КАС України здатність мати процесуальні права та обов’язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). Тобто, адміністративна процесуальна правоздатність у юридичних осіб виникає з моменту їх створення у встановленому законом порядку.

Щодо наявності у позивача, відповідача та третіх осіб, процесуальних прав у сфері розгляду адміністративних справ, то суд вважає, що у вказаних осіб наявна адміністративна процесуальна правосуб’єктність у даній справі з огляду на приписи п.6 Прикінцевих та перехідних положень та ст. 49 КАС України, а також ст. 13 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, якою, зокрема, встановлено, що релігійна організація визначається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту та релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов’язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту.

В  судовому засіданні  02.11.2007 року  оголошувалась  перерва  до 20.11.2007 року .

Представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити з підстав, викладених  в уточненій позовній вимозі та з пояснень які надавались суду під час судового розгляду справи.

Відповідач-1 (Львівська обласна державна адміністрація) проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченні на позов та пояснень які надавались в судових засіданнях, а саме :

Згідно з ч.6 статті 14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" зміни і доповнення статутів релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів. Порядок реєстрації статуту визначається ч.1 ст. 14 зазначеного Закону, яка передбачає, що для одержання релігійної громадою правоздатності юридичної особи громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її, і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до облдержадміністрації.

Отже, як слідує з даної статті, на думку представника відповідача, для внесення змін до статуту вимагається заява громадян в кількості не менше 10 чоловік, які утворили релігійну громаду і статут цієї релігійної організації.

У 1996р. представники релігійної громади УАПЦ м. Мостиська звернулися з відповідною заявою (копія в матеріалах справи ) до Львівської облдержадміністрації про внесення змін до їхнього статуту.

Згідно з п.6.1. Статуту релігійної громади УАПЦ  м.Мостиська - право внесення змін і доповнень до Статуту мають Парафіяльні збори в тому ж порядку і в той термін, що і реєстрація згідно ст.14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації". Разом із заявою було подано протокол зборів релігійної громади Свято-Покровської УАПЦ м. Мостиська від 28 січня 1996р. на яких було вирішено внести зміни в статут церкви, а саме змінивши слова УАПЦ на УПЦ КП. Протокол підписаний головою та секретарем зборів. Висновок з даного питання подавала також Мостиська райдержадміністрація (лист від 27.02.1996р. №326-126, додається), якою було запропоновано внести відповідні зміни до статуту релігійної громади УАПЦ м. Мостиська. Внесення змін до Статуту було також затверджено печаткою і підписом єпископа Дрогобицького і Самбірського Феодосія .

Таким чином, при прийнятті розпорядження голови Львівської облдержадміністрації від 03.04.1996р. № 363, відповідач вважає, що останньою було дотримано вимоги Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" щодо внесення змін до статуту релігійної громади УАПЦ м. Мостиська.

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАСУ) до адміністративного суду має право звернутися з позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи, чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Згідно з ч.2 ст.106 КАСУ на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомі і які можуть бути використані судом.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на той факт, що позивач у позовній заяві не вказує, яким чином і які його права та інтереси порушує оскаржуване розпорядження.

Окрім наведеного, представник відповідача  константує факт, що  у листі Дрогобицько –Самбірської єпархії від 16.05.2007р. №21 Постановою Всеукраїнського Православного собору від 25-26 червня 1992р. було передбачено об'єднати Українську православну церкву та Українську Автокефальну Православну церкву в єдину Українську Православну Церкву - Київський Патріархат.

Пунктом 2 згаданої постанови встановлено, що УПЦ-КП є правонаступницею УПЦ та УАПЦ, всіх договорів та угод, коштів, нерухомого майна тощо. Іншою постановою Всеукраїнського Православного собору УПЦ-КП від 22.10.1993р. (п.9) було вирішено : „... Враховуючи, що деякі парафії нашої церкви бажають залишити за собою назву „Українська Автокефальна Православна Церква", дозволити цим парафіям зберігати в своїх парафіяльних статутах назву „Українська Автокефальна Православна Церква".

Аналогічна позиція щодо права залишити за собою назву УАПЦ- КП або УПЦ-КП викладена і в листі-зверненні від 17.11.1993р. №54 Митрополита Дрогобицького і  Самбірського Іоана до отців Дрогобицько-Самбірської єпархії.     Із вищезазначеного слідує, що незалежно від того яка назва громади УАПЦ -КП чи УПЦ-КП підпорядкування одне - Київський Патріархат. З врахуванням цього і було прийнято рішення загальних зборів релігійної громади УАПЦ м.Мостиська від 28.01.1996р. Самі зміни були затверджені підписом та печаткою Єпископа Дрогобицького і Симбірського Феодосія.

Релігійній громаді УАПЦ м. Мостиська, як стверджує відповідач, про внесення змін до Статуту було відомо у 1996 році, що підтверджується рішенням зборів громади (протокол від 28.01.1996р.). Крім того, про те, що до Статуту було внесено зміни свідчить лист-звернення ініціативної групи представників від громади УАПЦ м. Мостиська, до Мостиської райдержадміністрації, яке зареєстровано в райадміністрації 05.06.1996р. (копія в матеріалах справи ). До цієї заяви додається виписка з протоколу зборів громади УАПЦ м. Мостиська , які проводилися 04.06.1996р. і на яких були присутні 132 особи. Зокрема, у пункті 1 Порядку денного зазначеного протоколу йдеться про „..самовільну перереєстрацію громади УАПЦ на УПЦ-КП", що є очевидним підтвердженням того, що громада УАПЦ знала про те. що відбулися зміни у конфесійній приналежності, і відповідно у статутних документах парафії.

Одночасно відповідач  звернув увагу суду на те, що оскаржуване розпорядження прийнято в 1996р., а відтак , відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв у період після 1996 року, позивач пропустив загальний строк позовної давності - три роки.

Згідно ч.2 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Релігійній громаді УАПЦ м. Мостиська про внесення змін до Статуту було відомо у 1996 році, що підтверджується рішенням зборів громади (протокол від 28.01.1996р.). Крім цього, пунктом 15 оскаржуваного розпорядження було зобов'язано районні державні адміністрації, органи місцевого самоврядування повідомити релігійні організації про дане розпорядження. Згідно  вимог КАСУ пропущений строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із  сторін.

На підстав викладеного відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, а тому це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, релігійній громаді про реєстрацію змін до Статуту і зміну конфесійної приналежності з УАПЦ на УПЦ-КП стало відомо ще у 1996 році, а не у 2006 році, як зазначається у позовній заяві. Знаючи про це, відповідач вважає, що позивач міг звернутися за захистом своїх прав значно швидше, ще у 1996 році, однак не зробив цього.

У своїх позовних вимогах позивач просить також скасувати п.2.2 розпорядження голови ОДА від 07.06.2007р. № 534.

Представник відповідача вважає, що для скасування такого немає жодних підстав. По-перше - позивач жодним чином не обґрунтовує і не наводить доказів чому саме дане розпорядження є неправомірним, хоча згідно зі ст. 71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги про скасування п.2.2 розпорядження голови ОДА від 07.06.2007р. № 534.  По-друге, оскаржуване розпорядження було прийнято згідно з вимогами Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" та на підставі поданих документів. Зокрема, релігійною громадою УПЦ-КП м. Мостиська в особі 10 осіб було подано до облдержадміністрації заяву про реєстрацію змін до Статуту громади в новій редакції. Статут громади УПЦ-КП м. Мостиська в новій редакції був прийнятий на загальних зборах громади 1 квітня 2007р., тому, на думку представника Львівської облдержадміністрації розпорядження голови ОДА від 07.06.2007р. №534 прийнято законно, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідач - 2  проти заявлено позову заперечує, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники Товариства по будівництву церкви „Вознесіння Господнього„ Української Автокефальної Православної церкви м. Мостиська  позовні вимоги  релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви м. Мостиська підтримують повністю, просять позов задоволити.

Представник  Релігійної громади Української Православної церкви - Київський патріархат м. Мостиська , керівник релігійної громади отець Ярослав Качмар  адміністративний позов заперечує посилаючись на :

Релігійна громада під назвою Релігійна громада церкви Покрови Пресвятої Богородиця Української Автокефальної Православної Церкви в м.Мостиська Львівської області, підпорядкована Львівській єпархії, була зареєстрована виконавчим комітетом Львівської обласної ради 17.09.1991р..

В 1992р. відбулося об'єднання УАПЦ та Української Православної Церкви в результаті, якого 24.10.1993р. було обрано Патріарха Київського і всієї Руси - України Володимира. 13.10.1992р. Львівська єпархія УАПЦ за цією назвою припинила свою діяльність і стала іменуватися Управління Львівської єперхії УПЦ-КП, що підтверджується листом Ради у справах релігії при Кабінеті міністрів України від 22.04.1993р. №201, свідоцтвом про реєстрацію статуту релігійної громади від 19.12.2006р.. та статутом Управління Дрогобицько-Самбірської єпархії Української Православної церкви Київський Патріархат де стоїть відмітка про реєстрацію від 13.10.1992р.

На підставі циркулярів №6 та №1 Дрогобицько-Самбірської єпархії(в підпорядкуванні якої громада була станом на вказаний час) УПЦ-КП відповідно від 17.11.1993р. та 14.03.1995р., протоколу зборів громади від 28.01.1996р., заяви десяти чоловік від 28.01.1996р., затверджених Єпископом Дрогобицьким і Самбірським Феодосієм, розпорядженням голови Львівської ОДА від 03.04.1996р. № 363 було зареєстровано зміни у тексті статуту, замість слів УАПЦ внесено слова УПЦ-КП, тобто громада узаконила свою належність до вказаної церкви, однак фактично вона була в її підпорядкуванні з моменту внесення змін до статуту Львівської єпархії.

Право на зміну релігійною громадою свого підпорядкування є волею цієї громади і держава визнає це право, і ніхто, а тим більше інша релігійна громада чи громадська організація, не мають права втручатися у внутрішньорелігійні справи громади.

Релігійні організації впершу чергу керуючись своїми внутрішніми церковними уставами, канонами та циркулярами, п.1.3. статуту, які мають специфічні слова і словосполучення. Вказівка в протоколі від 28.01.1996р. як "Протокол зборів релігійної громади " на що звертає увагу у своєму уточненні позовних вимог позивач, є нічим іншим як протоколом Парафіальних зборів релігійної громади, а неточність є лише граматична, однак не змістовна. Аналогічне стосується і поняття церква в резолютивній частині протоколу, оскільки всі віруючі в першу чергу уособлюють себе із церквою в яку ходять на богослужіння.

Щодо присутніх на зборах, то релігійна організація є товариством без визначеного членства і кожен, крім осіб відлучених від церкви, має право брати участь в діяльності церкви та Парафіяльних зборах, головне, щоб ці особи уособлювали себе із цією громадою, мали вік 18 років, перебували у церковному спілкуванні та відзначалися християнською мораллю, п.5.9. статуту. Сама громада контролює своїх членів, як порадами так і проповідями священника, а особа яка прийшла до церкви вже перебуває у церковному спілкуванні.

В статуті громади, до внесення в нього змін, не було вказівок про реєтрацію учасників Парафіальних зборів. Є лише обов'язок, що протокол Парафіальних зборів підписує голова та секретар зборів ( п.5.13) статуту, а ця вимога виконана. Представник громади УПЦ-КП зауважив, що релігійна громада це не акціонерне товариство чи інший суб‘єкт господарської діяльності, який має жорсткі правила скликання зборів засновників, учасників чи акціонерів.

Щодо наділення повноважень подання документів для реєстрації змін до статуту осіб підписи яких є на відповідній заяві, то це питання регулюється п.6.1 статуту, а як встановлено при реєстрації змін до статуту всі вимоги Закону України "Про свободу совісті і релігійні організації" виконано і це не заперечує позивач.

Представник  УПЦ –КП  наголосив, як свідчить практика застосування законодавства,  на особу не може бути покладено більше обов‘язків та більш докладно врегульовано її правовий статус та порядок поводження, ніж це передбачено цим законодавством і його широке трактування (яке створює більше обов‘язків ніж передбачено законом) є неприпустиме. Більш широке трактування пунктів статуту в тому розумінні, чому релігійна організація діяла так чи не інакше , є свавіллям з боку як держави так і інших учасників відповідних правовідносин.

Щодо слів - "Київський Патріархат", "Автокефальна", отець Ярослав Качмар наголосив, що це було дозволено вказаними вище церковними циркулярами. Церква із назвою "Автокефальна" вже кілька років не існувала, а та що була знову створена не була правонаступником тієї яка об‘єдналася в 1992р. в єдину церкву з церквою КП.

Релігійна громада УПЦ-КП не змінювала своєї конфесійної (віросповідної) приналежності, а лише підпорядкування .

Представник третьої особи зазначає, що протокол зборів релігійної громади не є необхідним (обов‘язковим, навіть не рекомендаційним таким, що надається для ознайомлення) докуметом для подання до Львівської ОДА для внесення змін до статуту релігійної громади , і як було зазначено вище не можна створювати додаткові обов‘язки для особи ніж ті, які встановлені вказаним вище Законом.

Підстави для відмови в реєстрації релігійної громади, а відповідно і змін до статуту, визначені Законом.

На думку отця Я.Качмара взагалі не зрозуміло і позивачем не вказується підстав для скасування розпорядження Львівської ОДА від 07.06.2007р. № 534 про реєстрацію статуту громади  УПЦ –КП в новій редакції, бо незаперечним є факт, що саме та громада яка зареєстрована 17.09.1991р. звернулася до Львівської ОДА для реєстрації статуту в новій редакції. Ніяких порушень при цьому не було вчинено і таких не наводиться, а те підтвердження (похідність), яке бачить представник позивача є надуманим і бажанням бачити лише те що вигідно.

Позивач, який зареєстрований лише 01.03.2007р., не є правонаступником релігійної громади зареєстрованої в 1991р.

Представник  Мостиської районної державної адміністрації Львівської області       у своїх поясненнях за  № 02-36-1040 від 06.08.2007 р., № 796/16 від 19.09.2007 року № 02-36-1374 від 22.10.2007 року , та поясненнях які надавались під час розгляду спору проти позову заперечує, просить в задоволенні адміністративного позову відмовити за безпідставністю виходячи з наступного :

Рішенням виконкому Львівської обласної ради від 17.09.1991 року № 495 зареєстровано статут релігійної громади УАПЦ м. Мостиська.

Згідно з ч. 6 статті 14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" зміни і доповнення статутів релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів. Порядок реєстрації статуту визначається ч.1 ст.14 зазначеного вище Закону, яка передбачає, що для одержання релігійною громадою правоздатності юридичної особи громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної державної адміністрації. Отже, як випливає з даної статті, для реєстрації змін і доповнень статутів (положень) релігійних організацій відповідно необхідно подати заяву громадян в кількості 10 чоловік, які її утворили та статут цієї релігійної організації.

У 1996 році представники релігійної громади УАПЦ м. Мостиська звернулися з відповідною заявою до Львівської облдержадміністрації про реєстрацію змін до їхнього статуту. Згідно з п.6.1. Статуту релігійної громади УПЦ-КП м. Мостиська право внесення змін і доповнень до Статуту мають Парафіяльні збори в тому ж порядку і в той термін, що і реєстрація згідно ст. 14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації".

Відповідно до ст.14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, в даному випадку облдержадміністрація, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, а також спеціалістів.

Мостиською райдержадміністрацією було дано позитивний висновок з даного питання ( лист від 27.02.1996 року № 326-126), оскільки подані документи відповідали вимогам ст. 14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації".

Таким чином, на думку представника Мостиської районної державної адміністрації  при прийнятті розпорядження голови Львівської облдержадміністрації від 3 квітня 1996 року № 363 було дотримано вимог Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації" щодо реєстрації змін до статуту релігійної громади УАПЦ м. Мостиська.

Одночасно представник третьої особи - 3 ( Мостиська районна державна адміністрація Львівської області )  звертає увагу суду на те, що оскаржуване розпорядження прийнято у 1996 році, і відповідно до ст.71 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв у період після 1996 року, позивач пропустив загальний сірок позовної давності - три роки.

Згідно з ч.2 ст.99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Релігійній громаді УАПЦ м. Мостиська про внесення змін до Статуту було відомо у 1996 році, що підтверджується рішенням зборів громади (протокол від 28.01.1996 року) а також зверненням представників релігійної громади УАПЦ в кількості 132 парафіян до Мостиської райдержадміністрації (реєстраційний № К-253 від 05.06.1996 року додається).

В долученому до заяви витягу з протоколу № 1 зборів громади УАПЦ м. Мостиська від 04.06.1996 року в порядку денному чітко зазначені питання :

1. Самовільна перереєстрація громади УАПЦ на УПЦ КП.

2. Самовільна перереєстрація документів на будову церкви Вознесіння Христового і Покрови Пресвятої Богородиці з УАПЦ на УПЦ КП.

3. Просити Архієпископа Львівського  і  Галицького  УАПЦ Владики Петра про благословення священика на нашу парафію."

Все вищенаведене, на думку представника Мостиської райдержадміністрації , свідчить про те, що позивач дізнався про порушення, як він вважає, своїх прав, свобод чи інтересів ще 4 червня 1996 року, однак не звернувся в установленому законом порядку до суду для оскарження розпорядження голови Львівської облдержадміністрації від 03.04.1996 року № 383.

Крім цього, за результатами розгляду скарги, у резолюції на заяві заступником голови Мостиської райдержадміністрації І. Саганом від 13.08.1996 року зазначено, що „Листа розглянуто. Проведено зустріч із скаржниками. Примирено і домовлено про спільне будівництво Храму". Це дає підставу стверджувати, що громада УАПЦ не тільки довідалась про перереєстрацію, а й погодилась на внесення змін до статуту.

Згідно ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи це, представник адміністрації стверджує, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, а це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суть спору :

П. 5.2.1. Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації № 363 від 03.04.1996 року зареєстровано зміни до статуту релігійної громади Української Автокефальної православної церкви м. Мостиська Львівської, області, які полягали у заміні в тексті статуту слів „Українська Автокефальна православна церква” на „Українська Православна Церква - Київський Патріархат”. Підставою для реєстрації змін стала заява 10 громадян та протокол зборів релігійної громади Свято-Покровської УАПЦ в м. Мостиськах Мостиського району від 28.01.1996р.

Як видно із змісту згаданого протоколу, на зборах релігійної громади УАПЦ виступив отець Ярослав Качмар, який сказав, що церква ( а не релігійна громада ) буде підпорядкована Київському Патріархату і назва її буде Свято-Покровська Українська Автокефальна Православна Церква - Київський патріархат. Далі у протоколі зазначено, що релігійна громада (а не Парафіяльні Збори, як вищий орган управління релігійної громади відповідно до п.5.9. Статуту) вирішила внести зміни в статут церкви і, додати слова „Київського патріархату”. Далі вказується, що на зборах були присутні 275 парафіян, що однак крім самого посилання у протоколі більше нічим не підтверджується, як і не підтверджується конфесійна приналежність цих віруючих, оскільки підписи вказаних осіб відсутні. У протоколі відсутня також будь-яка інформація про наділення повноваженнями подання документів для реєстрації змін до Статуту релігійної громади УАПЦ осіб, підписи яких містить відповідна заява до Львівської обласної державної адміністрації.

Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації стало причиною зміни конфесійної приналежності всієї громади УАПЦ м. Мостиська Свято-Покровської церкви, що суперечить волевиявленню віруючих. Тому  позивач звернувся з позовом в суд за захистом свого порушеного права та охоронюваних законом інтересів шляхом скасування п. 5.2.1. Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996 р. № 363 „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу  культових будівель” та скасування п. 2.2.  розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації № 534 від 7.06.2007р., яким зареєстровано у новій редакції Статут УАПЦ КП, оскільки дане розпорядження є похідним від розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996р.

В ході судового розгляду спору судом встановлено :

12 серпня 1991року керуючим Львівсько-Галицькою Метрополією –єпископом Данилом було затверджено статут парафії м. Мостиська церкви Покрова Пресвятої Богородиці , благочиння Мостиська , Львівської Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991р. № 495 „Про реєстрацію статутів релігійних громад” було зареєстровано статут релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви м. Мостиська Львівської області (надалі-Статут).

На виконання вказаного рішення виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів видано Свідоцтво про реєстрацію Статуту релігійної громади від 17.09.1991р. № 495 п. 1. п.п. 177 , яким зареєстровано статут релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви в місті Мостиська  Львівської області. Відповідно до вимог ст. 13 Закону

України „Про свободу совісті та релігійні організації” релігійна організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (Положення).

Відповідно до довідки Львівського обласного управління статистики релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви Покрови Пресвятої Богородиці була включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на підставі рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних від 17.09.1991р. № 495 ; вказаній громаді присвоєно ідентифікаційний код 23957456 .

Пунктом 5 розпорядження Голови Львівської облдержадміністрації  від 03.04.1996р. № 363 „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель” зареєстровано зміни до статутів релігійних громад, замінивши слова „Українська Автокефальна Православна Церква”, „Українська Православна Церква” на „Українська Православна Церква Київського Патріархату”, зокрема по п. 5.2 Мостиського району (п.п.5.2.1) УПЦ-КП, м. Мостиська (зареєстровано статут УАПЦ рішенням облвиконкому від 17.09.91р. № 495).

Як вбачається з преамбули вказаного розпорядження Голови Львівської облдержадміністрації від 03.04.1996 року № 363 підставою для його прийняття були документи, подані релігійними організаціями, висновки та пропозиції місцевих органів державної виконавчої влади та органів місцевого самоврядування та вимоги чинного на той час законодавства.

Дослідивши в судових засіданнях документи, які подавались для внесення змін в Статут громади УАПЦ судом  встановлено, що  відповідно до протоколу зборів релігійної громади Свято-Покровської УАПЦ в Мостиськах Мостиського району від 28 січня 1996 року  , на згаданих зборах розглядалось питання  щодо підпорядкування церкви , а не самої громади, де отець Ярослав Качмар сказав, що „ церква буде підпорядкована Київському Патріархату, і назва її буде Свято-Покровська Українська Автокефальна Православна Церква –Київський Патріархат”.

Надалі, в порушення порядку, встановленого статутом парафії м. Мостиська церкви Покрова Пресвятої Богородиці , благочиння Мостиське , Львівської Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991р. № 495 та затвердженого керуючим Львівсько-Галицькою Метрополією –єпископом Данилом 08.07.1991р.  не Парафіяльні Збори , як вищий орган  управління релігійної громади , відповідно до п. 5.9. Статуту , а релігійна громада взяла на себе право вирішувати питання внесення змін до Статуту.

Відповідно до п.5.9 Статуту парафіяльні збори складаються з членів, які утворюють дану парафію: кліриків, мирян, які досягли 18-річного віку, перебувають у церковному спілкуванні та відзначаються християнською мораллю.

П. 6.1 Статуту передбачено, що право внесення змін і доповнень до даного Статуту мають парафіяльні збори в тому ж порядку, що і реєстрація Статуту згідно ст.14 Закону України „Про свободу совісті і релігійні організації”.

Як вбачається із протоколу зборів громади церкви Покрова Пресвятої Богородиці м . Мостиська від 28 січня 1996 року на парафіяльних зборах було присутні 275 парафіян, однак списку цих осіб до вказаного протоколу не долучено та до матеріалів справи не додано. Крім того, вказаний протокол не вміщує даних, які конкретні зміни та доповнення до Статуту прийняті зборами релігійної громади УАПЦ м. Мостиська , а також згаданий протокол не містить рішення щодо визначення кола осіб, які уповноважуються зборами парафії на представлення інтересів релігійної громади церкви Покрови Пресвятої Богородиці Української Автокефальної Православної Церкви м. Мостиська у взаємовідносинах з органом, який здійснює реєстрацію змін та доповнень до Статуту.

В матеріалах справи знаходиться заява за підписами мешканців м. Мостиська , в якій стверджується, що  їм не було відомо про проведення  зборів, на який розглядалось питання щодо  підпорядкування УАПЦ м. Мостиська Київському патріархату. В судових засіданнях виступали  представники громади УАПЦ ,  які повідомили суд, що  таких зборів в січня 1996 року в м. Мостиська не проводилось.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд визнав позов документально та нормативно обґрунтованим, та таким, який підлягає до задоволення частково з наступних підстав :

За приписом ст. 12 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з’їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити, крім інших, положення про порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації.

Відповідно до ст.14 цього ж Закону, який діяв на момент видання розпорядження Голови Львівської облдержадміністрації  № 363 від 03.04.1996 року „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель”, для одержання релігійною громадою правоздатності юридичної особи громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до виконавчого комітету обласної, Київської і Севастопольської міських рад народних депутатів, а у Республіці Крим –до Уряду Республіки Крим. Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніше як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

Як вбачається з п.6.1 статуту парафії м. Мостиська церкви Покрови Пресвятої Богородиці, благочиння Мостиське Львівської Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991р. № 495 та затвердженого керуючим Львівсько-Галицькою Метрополією –єпископом Данилом 12.08.1991р., право внесення змін і доповнень до цього статуту мають парафіяльні збори в тому ж порядку і в той же термін, що і реєстрація статуту згідно ст. 14 вищевказаного Закону.

Згідно преамбули оспорюваного п.5.2.1 розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації  від 03.04.1996р. № 363 однією із підстав для його прийняття були документи, подані релігійними громадами. Такими документами, крім передбачених ст.14 вказаного вище Закону, повинні бути інші документи, на підставі яких фіксується прийняття змін і доповнень до статуту релігійної організації у відповідності до статутних положень цієї релігійної організації, які, в свою чергу, встановлюють процедуру та порядок оформлення прийнятого рішення в цій частині.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що орган, який здійснює реєстрацію змін та доповнень до статуту релігійної організації, повинен був пересвідчитись дотримання релігійною громадою порядку прийняття рішення про внесення змін та доповнень до статуту та правильність оформлення цього рішення з дотриманням вимог, передбачених статутом відповідної релігійної організації.

Даючи правову оцінку підпункту 5.2.1 пункту 5.2 частини 5 розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації  від 03.04.1996р. № 363, в контексті з документами, які слугували його прийняттю, судом встановлено, що відповідачем-1 не було з’ясовано та перевірено необхідні факти, які б слугували законному прийняття цього Розпорядження в частині реєстрації змін до статутів релігійних громад шляхом заміни слів „Українська Автокефальна Православна Церква”, „Українська Православна Церква” на „Українська Православна Церква Київського Патріархату”, зокрема по  Мостиському районі  (п.п.5.2.1) УПЦ-КП, м. Мостиська .

Так, органом реєстрації не взято до уваги, що до протоколу зборів громади парафіян церкви Покрови Пресвятої Богородиці м. Мостиська від 28.01.1996р. не додано списку парафіян, які брали участь у цих зборах, а відтак невідомо чи збори є повноважними, протокол не містить положення які саме зміни і доповнення до Статуту релігійної громади повинні бути внесені, та відсутнє рішення парафіяльних зборів про уповноваження відповідних осіб на представлення інтересів громади в реєструючому органі, в тому числі з наданням права підписувати та подавати заяву для реєстрації змін і доповнень до статуту релігійної громади УАПЦ церкви Покрова Пресвятої Богородиці м. Мостиська . Як вбачається з самого протоколу, то в ньому мова йдеться  про підпорядкування  церкви, та щодо її назви - Свято-Покровська Українська Автокефальна Православна Церква –Київський Патріархат.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підпункт 5.2.1 пункту 5.2 частини 5 розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996 року № 363 прийнято без урахування статутних положень релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви в місті Мостиська Львівської області, зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради від 17.09.1991р. № 495 п.1, п.п. 1.177, та перевірки легітимності парафіяльних зборів, достовірності прийнятого цими зборами рішення про внесення змін і доповнень до статуту цієї релігійної організації, а також дотримання порядку оформлення необхідних документів, на підставі яких органом реєстрації приймається рішення про реєстрацію змін і доповнень до статутів релігійних організацій.

Статтею 35 Конституції України закріплено норму прямої дії, яка передбачає, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежено законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров’я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” держава захищає права та законні інтереси релігійних організацій; сприяє встановленню відносин взаємної релігійної і світоглядної терпимості й поваги між громадянами, які сповідують релігію або не сповідують її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями; бере до відома і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій.

За приписом ст. 7 цього ж Закону релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституцької структури.

Пунктом 5.2.1 розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації № 363 від 03.04.1996 року  „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель” у відсутність на те правових підстав та документально підтвердженої згоди релігійної громади УПАЦ церкви Покрова Пресвятої Богородиці м. Мостиська фактично було змінено її віросповідну (конфесійну) приналежність, що в організаційній структурі Патріярхії Української Автокефальної Православної Церкви в Україні має наслідком порушення прав, свобод та законних інтересів цієї релігійної організації та релігійної громади, яка перебуває під православною юрисдикцією УАПЦ.

Враховуючи викладене, скасуванню також підлягає розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації № 534 від 07.06.2007 року , яким зареєстровано у новій редакції Статут УАПЦ  , оскільки дане розпорядження є похідним від розпорядження голови Львівської обласної адміністрації від 03.04.1996 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів, які дають суду підстави вважати, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки останній дізнався про порушення свого права лише у 2006 році, що зокрема підтверджується довідкою Головного управління статистики у Львівській області від 29.10.2007 року № 20-09/2848.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на наявні у справі письмові докази, релігійна громада УАПЦ церкви Покрова Пресвятої Богородиці у м. Мостиська не знала про прийняття розпорядження „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель”, фактично надалі функціонувала як релігійна організація Української Автокефальної Православної Церкви. Доказами  цього є  довідка  Мостиського районного відділу земельних ресурсів № 01-16/1032 від 03.07.2006 року яка  видавалась  позивачу, що за церквою УАПЦ Вознесіння Господнього на території Мостиської міської ради закріплена земельна ділянка загальною площею 0,30 га, довідка  Мостиської міської ради, видана  виконкомом Мостиської міської ради Церковному комітету релігійної громади УАПЦ Вознесіння Господнього м.Мостиська про те, що згідно нумераційної книги м. Мостиська , новозбудована церква Вознесіння Господнього знаходиться за адресою : м. Мостиська, вул. Міцкевича,2, довідка Управління земельних ресурсів у Мостиському районі № 01-16/20 від 05 вересня 2007 року про те, що згідно форми 6-зем станом на 01.07.2007 року за Церквою УАПЦ Вознесіння на території Мостиської міської ради закріплена земельна ділянка загальною площею 0,30 га, в т.ч. в межах населених пунктів –0,30 га.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень обов’язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем -1 при наданому йому праві та можливостях не подано належних і допустимих доказів, які підтверджують дотримання встановленого порядку прийняття рішення про внесення змін до статуту парафії м. Мостиська Львівської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви. Натомість, в матеріалах справи наявні докази, які спростовують доводи відповідача -1 про законність прийняття розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації № 363 від 03.04.1996 року „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель”.

Посилання представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 2 та третьої особи № 3 на той факт, що позивачем пропущено  строк на право звернення з адміністративним позовом в суд , так як останньому було відомо  про внесення змін до Статуту у 1996 році, що підтверджується рішенням зборів громади (протокол від 28.01.1996 року) а також зверненням представників релігійної громади УАПЦ в кількості 132 парафіян до Мостиської райдержадміністрації (реєстраційний № К-253 від 05.06.1996 року додається) відповідно до долученого до заяви витягу з протоколу № 1 зборів громади УАПЦ м. Мостиська від 04.06.1996 року, то суд виключає його з числа доказів та вирішує справу на підставі інших доказів, так як останній  викликає сумнів позивача та третьої особи 1 у його достовірності  ( ст. 143 КАС України).

Окрім наведеного, представники відповідача не дали суду  пояснень що стосується самовільної перереєстрації громади УАПЦ на УПЦ КП, та самовільної перереєстрації документів на будову церкви Вознесіння Христового і Покрови Пресвятої Богородиці з УАПЦ на УПЦ КП, як це зазначено в протоколі  № 1 зборів громади УАПЦ м. Мостиська від 04.06.1996р.

Якщо, як стверджують відповідачі та представники  релігійної громади УПЦ-КП та Мостиської райдержадміністрації, 28.01.1996 року  парафіяни релігійної громади УАПЦ проголосували більшістю голосів про внесення змін в Статут і такі зміни  до статуту зареєстровані розпорядженням Голови облдержадміністрації від 03.04.1996 року № 363, то про яку самовільну перереєстрацію громади  та перереєстрацію документів могла йти мова у  червні 1996 року, якщо факт  внесення змін вже відбувся у квітні 1996 року .

Окрім наведеного, суд наголошує, що протокольне рішення  не є документом , який свідчить про вчинення громадою тих чи інших дій , це документ , який засвідчує наміри громади в майбутньому вчинити певну дію.

В судовому засіданні представник Львівської обласної державної адміністрації звернув увагу суду на той факт, що  у листі Дрогобицько –Самбірської єпархії від 16.05.2007р. № 21 Постановою Всеукраїнського Православного собору від 25-26 червня 1992р. було передбачено об'єднати Українську православну церкву та Українську Автокефальну Православну церкву в єдину Українську Православну Церкву - Київський Патріархат. Даний факт підтверджено офіційною хронікою ( „ Голос України” ,1992 р. 27 червня) .

Відповідно до постанови „Всеукраїнського Православного Собору” було прийнято рішення:

„П.1 Об‘єднати  Українську православну  церкву та Українську автокефальну  православну церкву в єдину Українську православну церкву –Київський патріархат.

П.2 Українська православна церква - Київський патріархат є правонаступницею УПЦ та УАПЦ, всіх договорів та угод, укладених ними до нинішнього дня, та всіх їх коштів, майна, рухомого та нерухомого, включаючи храми, монастирі, навчальні заклади та інше. Всі  банківські рахунки УПЦ та УАПЦ стають рахунками Української православної церкви –Київського патріархату.

П.3 До прийняття нового Статуту Українській православній церкві –Київському патріархату керуватися Статутом УАПЦ. Використовувати печатку та штамп Української православної та Української автокефальної православної церкви.

Відповідно до вказаної постанови, наслідками останньої ( п. 1-2) повинна пройти реорганізація  двох церков –УПЦ та УАПЦ.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами , на день розгляду спору  вказані церкви існують, як такої реорганізації останніх не відбулось.

П. 9 Постанови Всеукраїнського Православного Собору Української Православної Церкви Київського Патріархату від 22.10.1993 року передбачалось, що враховуючи той факт, що деякі парафії Церкви бажають залишити за собою назву „Українська Автокефальна Православна Церква” дозволити цим парафіям зберігати в своїх парафіяльних статутах назву „Українська Автокефальна Православна Церква”. В зв‘язку з цим внести в діючий Статут доповнення в розділ УП „Парафії”.

Окрім наведеного, в судовому засіданні  встановлено, що на день проведення „Собору” не існувало жодного нормативного документа, який регулював би існування та діяльність такого.

Згідно діючого на той час ( 25-26 червня 1992 року ) законодавства , рішення будь-якого громадського зібрання є законним, тобто легальним, коли існують правові підстави для проведення такого.

Матеріалами справи  доведено, що юридичну силу для  УАПЦ мають лише  ті  рішення та заяви, що  погоджені та проголошені „Помісним Собором” та „Архієрейським Собором” , а відтак поняття „Всеукраїнський  Православний Собор” не вписується в положення Статуту УАПЦ.

Представник відповідача у своїх запереченнях посилається на  лист Ради у справах релігії при Кабінеті Міністрів України , відповідно до якого  остання ставить до відома  відділ у справах релігій Львівської облдержадміністрації про те, що „... 13 жовтня 1992 року Рада у справах релігій зареєструвала зміни і доповнення до статуту управління Львівської єпархії УАПЦ.

З внесенням змін і доповнень статут цієї єпархії має назву „Статут управління Львівської єпархії Української православної церкви –Київський Патріархат.

Статутом Української православної церкви – Київський Патріархат ( колишнім статутом УАПЦ) внесення змін в назву єпархій віднесено до компетенції Синоду єпископів ( розділ У п. П Статуту)...”

Зареєструвавши в червні 1992 року УПЦ-КП шляхом реєстрації змін та доповнень до Статуту УАПЦ, Рада у справах релігій при Кабінеті Міністрів України як орган держави по суті втрутилась у діяльність релігійних організацій, чим порушила ст. 50 Конституції України та ст. 5 Закону про свободу совісті . Об‘єднавчим міг бути Собор тільки у тому разі, якби були скликані відповідно до вимог  Статуту про управління  УПЦ –Помісний Собор УПЦ та відповідно до вимог про УАПЦ –Помісний Собор УАПЦ, які на спільному засіданні прийняли б рішення про самоліквідацію та злиття в одну церкву.

За приписом ст. 12 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з’їздах, конференціях.

Враховуючи викладене суд в частині скасування п. 5.2.1. Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996 року № 363 „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових споруд” та скасування п.п. 2.2. Розпорядження  Голови Львівської обласної державної адміністрації від 07.06.2007 року № 534 задовольняє позовні вимоги повністю.

Підпунктом 1 п.1 ст. 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладення та виконання адміністративних договорів, спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом, спори щодо правовідносин, пов’язаним з виборчим процесом, чи процесом референдуму.

З урахуванням вищевказаних норм закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування рішення Мостиського районного бюро технічної інвентаризації про надання технічного паспорту на будівлю Церкви „Вознесіння Господнього „ релігійній громаді Української Православної Церкви Київського Патріархату та визнання недійсним Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об’єкту будівлі церкви „Вознесіння Господнього” , виходячи із суб’єктивного складу учасників спору та правового характеру спірних правовідносин, згідно з п.1 ст.17 КАС України не належать до категорії адміністративних справ, розгляд яких відносяться до компетенції адміністративних судів.

Керуючись Конституцією України, Законом України „ Про свободу совісті  та релігійні організації”, ст.ст. 6,10,11,12,14,17,47,49,50,52,53,56,69,94,100-103, 104-107,110-121, 122-153,158160,161,163,167  КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Скасувати підпункт 5.2.1. пункту 5.2 Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.04.1996 року № 363 „Про реєстрацію статутів релігійних громад і передачу культових будівель”.

3. Скасувати підпункт 2.2. пункту 2 Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 07.06.2007 року № 534 „Про реєстрацію статутів релігійних громад ”.

4. В решті позовних вимог закрити провадження у справі.

5. Судові витрати віднести на відповідача.

Суддя                                                                                                       Довга О.І.