ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  20/301

21.11.07

За позовом     Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго ”

до                      Житлово-будівельного кооперативу «Промбудівельник-3»

Про                     стягнення 88 914,77грн.

Суддя В.В. Палій

Секретар Н.С. Молочна

Представники сторін:

Від позивача                    Герасименко К.Г.- предст. (дов. від 10.08.2007р.),

Від відповідача          Куля В.І.- предст. (дов. від 28.08.2007р.), Рудницька Т.Ф.- голова

правління

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення 88 914,77 грн. заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 24-0233 від 08.04.1999, в тому числі: 77 656,51грн. –основного боргу, 6 322,69грн. –інфляційних нарахувань, 1 937,37грн. –3% річних, 2 998,20грн. –пені, крім того 889,15грн. - державного мита та 118грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач у запереченні на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у запереченні.

У додатковому запереченні проти позову відповідач просить суд зобов’язати позивача внести зміни до своїх позовних вимог, в частині, що стосується відокремлення нарахувань за послуги центрального опалення від послуг гарячого водопостачання, уточнення нарахувань за гаряче водопостачання відповідно до розпорядження КМДА від 26.12.2002р. №2306, виключення штрафних санкцій, урахування платежів за рахунок погашення мешканцями чеків Ощадбанку. У зв’язку з наведеним, відповідач просить суд зупинити провадження у справі №20/301 до вирішення позивачем поставлених питань та внесення уточнень до позову.

Клопотання про зупинення провадження у справі №20/301 судом не задоволено, оскільки ст. 79 ГПК України не передбачає такої підстави для зупинення провадження у справі, як зобов’язання позивача внести уточнення до позовної заяви.

Крім того, предмет та підставу заявлених позовних вимог визначає позивач і законом не передбачено повноважень для суду щодо зобов’язання позивача внести зміни до позовної заяви.

У судовому засіданні 16.10.2007р.  представники сторін подали суду спільне клопотання про продовження строку розгляду справи.

Клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 15.11.2007р. представник позивача в усних поясненнях підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 15.11.2007р. судом оголошено перерву до 21.11.2007р., з метою виготовлення повного тексту рішення по справі.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

08.04.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією “Київенерго” (далі - Позивач) та Житлово-будівельним кооперативом «Промбудівельник-3»(далі - Відповідач) було укладено Договір № 24-0233 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно з п 2.2.1 Договору Позивач постачає теплову енергію у гарячій воді Відповідачу для потреб опалення та вентиляцію –в період опалювального сезону, гарячого водопостачання –протягом року, у кількості та в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору, яку згідно з п. 2.3.2, Договору Відповідач зобов'язаний оплачувати своєчасно, виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в термін, які передбачені в Додатку №4 до договору (щомісячно).

Згідно п 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Нарахування Відповідачу за теплову енергію здійснюється згідно з Тарифами, встановленими і затвердженими Київською міською державною адміністрацією за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ.

Відповідно до п.3 Додатка 4 до Договору Відповідач не пізніше 25 числа поточного місяця зобов’язаний  сплатити Позивачу вартість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації»та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Позивач поставив відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води, що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії відповідачем та довідками про нарахування за теплову енергію по договору №240233.

Однак свої зобов'язання за зазначеним Договором Відповідач не виконав. Як наслідок, станом на 01.06.2004р. виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 64 491,42 грн.

Для врегулювання зазначеного боргу між сторонами 30.06.2004р.  було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за договором №240233 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якої відповідач зобов’язався сплатити заборгованість протягом 07.2004р.-06.2007р. щомісячними платежами сумою 1791,43грн.

Також щомісяця разом із сплатою боргу за угодою відповідач зобов’язався сплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді (п. 3 Угоди).

Однак свої зобов'язання за зазначеним Угодою  Відповідач не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 13 294,51грн. Крім того, за період з 01.10.2004 по 01.02.2007 виникла заборгованість за фактично спожиту теплову енергію, яка станом на 01.02.2007 становить 64 362,00грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-ІV, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України (стаття 216 Цивільного кодексу Української РСР) зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 77 656,51грн. –основного боргу.

Пунктом 3.5 Додатка 4 до Договору за несплату теплової енергії до кінця розрахункового періоду, «Енергопостачальна організація»нараховує «Абоненту»пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Позивачем наданий розрахунок пені відповідно до Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, згідно якого розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Наданий позивачем розрахунок пені в сумі 2 998,20грн. відповідає вимогам законодавства та умовам договору.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Чинне законодавство не містить обмежень щодо даного виду відповідальності.

Відповідно до ст. 607 ЦК України боржник не несе відповідальності, а зобов’язання припиняється у зв’язку з неможливістю його виконання в силу обставин, за яких жодна із сторін не відповідає. Такі обставини відсутні.

Відповідно до ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов’язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, такого прострочення з боку кредитора не було.

В зв’язку зі скасуванням Закону «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР №1136-XIV від 08.10.1999року»відповідач не позбавлений можливості стягувати кошти в примусовому порядку з урахуванням ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Відповідач повинен вимагати (у тому числі в примусовому порядку) своєчасної і в повному обсязі оплати боржниками одержаних послуг.

Доказів примусового стягнення заборгованості з мешканців відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 322,69  грн.  збитків від інфляції та 1 937,37грн. 3% річних, нарахованих позивачем за прострочення виконання зобов’язання по сплаті теплової енергії, підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, викладених позивачем, не надав.

Посилання відповідача на те, що Угода про реструктуризацію заборгованості на суму 64491,42грн. була підписана під тиском райдержадміністрації, у зв’язку з погрозами позивача припинити надання послуг з гарячого водопостачання, суд вважає недоведеним, оскільки Угода про реструктуризацію заборгованості за договором №240233 підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена печатками сторін, не визнана недійсною у судовому порядку.

Відповідач не звільняється від обов’язку по оплаті теплової енергії за встановленими у встановленому порядку тарифами. У разі невідповідності встановлених тарифів надання житлово-комунальних послуг фактичним витратам по оплаті теплової енергії за встановленими тарифами, відповідач не позбавлений права звернутися в установленому порядку до органу, який затвердив відповідні тарифи про відшкодування витрат, понесених внаслідок різниці у тарифах.

Відповідач посилається на те, що з 01.01.2006р. між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, оскільки відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг мають бути приведені у відповідність із ним до 01.01.2006р. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Проте, суд вважає зазначену позицію відповідача помилковою, оскільки відносини щодо постачання теплової енергії у гарячій воді регулюються не Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а Законом України «Про теплопостачання», оскільки саме цей Закон регулює відносини, що виникають у зв’язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії.

Посилання відповідача на те, що він не є платником вартості теплової енергії, яка поставлена позивачем для потреб мешканців є необґрунтованим, оскільки вказаний обов’язок  Договором безпосередньо покладено на відповідача. За умовами Договору споживачем теплової енергії у гарячій воді є відповідач. У той же час, оскільки Договір укладався для обслуговування житлового будинку, фактичними споживачами теплової енергії у гарячій воді є мешканці, що проживають у будинку, за рахунок платежів яких формується фонд оплати відповідача теплової енергії у гарячій воді за Договором.

Враховуючи вищезазначене, позов підлягає задоволенню, в частині стягнення з відповідача  77 656,51грн. –основного боргу, 6 322,69грн. –інфляційних нарахувань, 1 937,37 грн. –3% річних, 2 998,20 грн. –пені.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на  позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 33, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги  задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Промбудівельник-3»(м. Київ, просп. Г. Сталінінграду, 43-б, р/р 3741 у Київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк», МФО 322012, код 22908496) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, рахунок 0005 у Старокиївському відділенні Промінвестбанку в м. Києві, МФО 322227, ), а у випадку відсутності коштів –з будь якого іншого рахунку, виявленого державним  виконавцем під час виконання судового рішення, 77 656,51грн. - основного боргу, 2 998,20грн.-пені,   1 937,37грн.- 3 % річних, 6 322,69грн. - інфляційної складової боргу, 889,15грн.- витрат по сплаті державного мита,      118,00грн.  –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                                                В.В. Палій