ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  42/254

18.12.07

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” м. Києва

до Державного комітету України з державного матеріального резерву м. Києва

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 271845,01 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Кугай В.А., Міськов П.А.,

від відповідача Свірська Н.П.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2007 року Відкрите акціонерне товариство “Укртелеком” звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладений договір про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 219 від 22 вересня 2002 р. Ним виконано в повному обсязі умови вказаного договору та понесені витрати на зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за період 1 вересня 2004 –1 січня 2007 років у розмірі 229324,36 грн.

Всупереч умов договору відповідач не відшкодував понесені ним протягом вказаного періоду витрати на зберігання матеріальних цінностей, заборгувавши 229324,36 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 33785,92 грн., три проценти річних з простроченої суми 8734,73 грн., а також понесені ним по справі судові витати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність заявлених вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 вересня 2002 р. між сторонами по справі укладено договір № 219 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню згідно.

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору вартість цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між комітентом та зберігачем. У разі коли комітент визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року. Оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання комітентом акту встановленої форми.

Строк дії договору відповідно до умов п. 7.3 договору встановлений з моменту його підписання і діє протягом всього строку зберігання цінностей.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Відповідно до умов договору позивач протягом 1 вересня 2004 –1 січня 2007 років зберігав у себе матеріальні цінності державного матеріального резерву та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 228885,47 грн.

Вказані обставини підтверджуються частково поясненнями позивача та поданим ним розрахунком, наявними у матеріалах справи кошторисами, актами приймання-передачі виконаних робіт, нарядами, накладними, платіжними дорученнями, авансовими звітами, наказами про службові відрядження, зведеними відомостями нарахувань і утримань по працівникам, висновком судово-бухгалтерської експертизи № 6740 від 24 жовтня 2007 р., проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також несення ним витрат у більшому розмірі, суду не надано.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

Строк оплати за договором встановлений не був.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити належні платежі у семиденний строк з дня пред’явлення йому претензії № 218/3878 від 3 червня 2005 р. у розмірі 63046,87 грн., кошти в іншому розмірі –у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги № 01/3590 від 20 квітня 2007 р.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 622 ЦК України підлягає стягненню 228885,47 грн. боргу.

Вимоги про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання підлягають частковому задоволенню з урахуванням дійсного періоду прострочення, розміру простроченої суми та заявлених вимог.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 7313,43 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2948,52 грн. три проценти річних за період прострочення 11 червня 2005-1 січня 2007 років, виходячи із суми прострочення 63046,87 грн., яка була заявлена позивачем в претензії № 218/3878 від 3 червня 2005 р.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 00034016) на користь Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Хмельницької філії (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 13, код 01182500) 228885,47 грн. боргу, 7313,43 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2948,52 грн. три проценти річних з простроченої суми, 2391,47 грн. витрат по оплаті державного мита, 103,81 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 5953,94 грн. витрат за проведення судової експертизи.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                               П.І.Паламар