ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 8/20-38

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Міжрегіональні ресурси" ЛТД

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2007

у справі
господарського суду Волинської області

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Насолода"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Міжрегіональні ресурси" ЛТД

про
стягнення 24587 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Декабрський А.М.-дов.№17/07 від 07.07.2007

від відповідача:
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.05.2007  позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з ТОВ фірми "Міжрегіональні ресурси" ЛТД на користь ЗАТ "Насолода" - 19800,31 грн. основного боргу, 1038,58 грн. пені, 2038,77грн. штрафу, 1466,24 грн. річних, 210, 38 грн. збитків від інфляції, 245,54грн. витрат зі сплати державного мита, 117,85 грн. витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті частини позовних вимог, на суму 32,72 грн. відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2007 рішення господарського суду Волинської області від 24.05.2007 залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати товару належним чином не виконав, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ТОВ фірма "Міжрегіональні ресурси" ЛТД звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, посилаючись на те, що судами порушені норми матеріального права,  зокрема,  п.6 ст. 231 Господарського кодексу України, Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що 06.11.2006 ЗАТ "Насолода" та  ТОВ фірма "Міжрегіональні ресурси" ЛТД уклали договір №27кп/11-06.

Відповідно до умов  договору позивач зобов'язався передати у власність відповідачу продукцію, кількість та ціна якої погоджуються сторонами і вказуються у накладних, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити її на протязі 30-ти банківських днів з моменту отримання.

У разі невиконання відповідачем умов договору щодо строків оплати, останній сплачує позивачу пеню за кожний день прострочення, розмір якої розраховується від вартості простроченої суми із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, а за прострочення більше днів додатково стягується штраф у розмірі 7% простроченої суми, нарахування пені за порушення строків виконання зобов'язань з оплати поставленої продукції здійснюється за 12 місяців. За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач сплачує 24% річних від простроченої суми за весь час користування чужими коштами.

Відповідно до 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору, позивачем передано відповідачу продукції на суму 30178,20 грн.

При прийнятті продукції відповідачем виявлена нестача на суму 1042,56грн. з ПДВ та бій на суму 10,33 грн. з ПДВ.

Відповідач розрахувався частково за отриману продукцію  на суму 10000,00 грн..

Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу №27кп/11-06 від 06.11.2006 сторони передбачили, що поставка продукції здійснюється партіями, розмір яких визначається заявками покупця (відповідача) та зазначається у видаткових накладних. Надання заявок можливе будь-яким зручним для сторін способом, на підставі чого, господарський суд дійшов висновку, що наведене не виключає можливість заявки по телефону. Доказів відмови від отримання продукції як незамовленої чи доказів прийняття продукції на відповідальне зберігання відповідач суду не надав.

Як встановив господарський суд, заборгованість відповідача становить 19800,31 грн..

Згідно ч.ч.1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 611 Цивільного кодексу  України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3 договору купівлі-продажу №27кп/11-06 від 06.11.2006 сторони встановили, що за порушення строку виконання з оплати поставленої продукції, відповідач сплачує позивачу пеню за кожний день прострочення, розмір якої розраховується від вартості простроченої суми із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення. Нарахування пені за порушення строків виконання зобов'язань з оплати поставленої продукції здійснюється за 12 місяців.

Господарський суд дійшов висновку, що з нарахованої позивачем пені в сумі 1 052,15 грн. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ підлягає до стягнення пеня в сумі 1 038,00грн. - з 17.12.2006, оскільки передача товару   відбулась   17.11.2006,   що підтверджується актами від 17.11.2006.

Щодо стягнення з відповідача 2 038,77 грн. штрафу, то відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За п.1 ст.549 Цивільного України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктами 6.3 та 6.4 договору сторони передбачили, що у разі невиконання відповідачем умов договору щодо строків оплати, прострочення більше 10 днів додатково, крім пені, останній сплачує позивачу штраф у розмірі 7% від сум неоплаченого товару. За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач сплачує 24% річних від простроченої суми за весь час користування чужими коштами.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов'язанням.

Таким чином, позивач правомірно нарахував відповідачу штраф в сумі 2 038,77 грн. та 210,38 грн. збитків від інфляції.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище п. 5.3 договору передбачена оплата продукції з відстрочкою платежу на строк не більше 30 календарних днів з моменту переходу права власності, а згідно п.2.6 договору право власності на продукцію переходить від позивача до відповідача в момент передачі продукції за накладною.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх  скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 01.10.2007 Львівського апеляційного господарського суду зі справи 8/20-38 залишити без змін.

Головуючий                                                          В.С. Божок

Судді                                                                       Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко