ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"26" липня 2007 р.                                                           Справа № 4/213-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Нижньосірогозького районного центру зайнятості смт. Нижні СірогозиХерсонської області

до Нижньосірогозького-Іванівського об'єднаного військового комісаріату смт. Нижні Сірогози Херсонської області

про  стягнення    201 грн. 44 коп.

за участю   представників сторін:

від  позивача  -   головний спеціаліст-юрист Тишковський С.А.

від  відповідача   - військовий комісар  Семенюта С.В.

в с т а н о в и в:

Позивач   звернувся з  позовом про відшкодування 201грн.44коп. витрат   понесених ним у зв'язку з  перенавчанням  вивільненого  працівника  відповідача.

Він  зазначає, що  працевлаштувати  вивільненого  працівника без  перепідготовки  неможливо  через  те, що  протягом 2 років перед  вивільненням   працівник не  мав можливості  підвищити  свою  кваліфікацію і не  одержав суміжної  професії, тому відповідно до  ст. 26  Закону України «Про  зайнятість  населення»  відповідач  повинен  відшкодувати  витрати  позивача  понесені на  його  перепідготовку.

Відповідач позовні вимоги  не  визнає. Він  посилається на те, що Гречко  С.М. був   вивільнений  з  посади водія 30.10.2006року і військовий комісаріат не  потребував  підвищення спеціальності   за іншою  професією перед  вивільненням   через  відсутність  у військовому комісаріаті  інших  вакантних  місць, які необхідно  було  надати  у разі перепідготовки  відповідно до  ст. 205, 206 Кодексу Законів про  працю  України.

Крім  того, відповідач  посилається на те, що   наказом військового  комісара Херсонського  обласного   військового  комісаріату №181  з  31.10.2006року  була ліквідована  фінансово-господарська частина об'єднаного  районного  військового  комісаріату, закриті усі  рахунки в банку, а тому відшкодування затрат  за рахунок відповідача неможливе.

Справа розглядалася з  перервою, яка  оголошувалася в засіданні суду  10.07.2007року за клопотанням  сторін.

Дослідивши матеріали   справи, заслухавши  представників сторін, суд  дійшов до  висновку про  те, що  позовні вимоги задоволенню  не  підлягають з  урахуванням  наступного.

04.11.2006року позивачем було  зареєстровано  безробітного   Гречко  С.М., який вивільнений відповідачем  з посади  водія   з  30.10.2006року  на підставі  п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на неможливість  працевлаштування вивільненого  відповідачем працівника за набутою  професією та необхідність  направлення його  на   перенавчання, позивач просить  відшкодувати  йому за рахунок відповідача  витрати  в сумі 201грн.44коп. понесені  на перенавчання працівника.

Відносини  зайнятості  в Україні регулюються  Законом України «Про  зайнятість  населення»(далі Закон)  від  01.03.1991року №803-ХП (з  відповідними змінами) та іншими  законодавчими  актами  України, прийнятими  на підставі цього  закону.

Відповідно до ч.4 ст. 26 зазначеного  Закону  якщо  протягом  двох  років, які  передують  вивільненню  працівник не  мав  можливості  підвищити  свою кваліфікацію чи  одержати  суміжну професію за попереднім місцем роботи, і якщо  при  працевлаштуванні йому необхідно підвищити кваліфікацію або  пройти  професійну перепідготовку, то  витрати  на ці  заходи провадяться  за рахунок  підприємства, установи, організації, з  яких  вивільнено  працівника.

Частиною 1 ст. 24  Закону   встановлено   випадки, коли   може провадитися   професійна підготовка, підвищення кваліфікації , зокрема, у разі неможливості  підібрати  підходящу роботу через  відсутність у громадянина  необхідної    професійної  кваліфікації та необхідності  змінити  кваліфікацію  у зв'язку з  відсутністю  роботи, що  відповідає  професійним навичкам.

Згідно  з  ч.1 ст. 7  Закону   для громадян, які втратили  роботу і заробіток, підходящою  є  робота, що  відповідає  освіті, професії (спеціальності), кваліфікації  працівника і надається в тій же місцевості, де він  проживає.

Частиною 2 зазначеної  норми   передбачено, що  у разі  неможливості надання  громадянинові роботи  за професією (спеціальністю)  протягом шести  місяців безробіття, підходящою  вважається робота, яка  потребує  зміни  професії (спеціальності) з  урахуванням  здібностей, здоров'я громадянина і колишнього досвіду, доступних  для нього  видів навчання та потреб ринку праці у цій професії (спеціальності).

При цьому підходящою вважається робота як за новою, так і за попередньою  професією  (спеціальністю)  за останнім  місцем роботи.

При  зверненні з  позовом, позивач просив   стягнути затрати  на  підвищення кваліфікації вивільненого  працівника  відповідача, посилаючись на те, що протягом 2 років перед  вивільненням  працівник не  мав можливості  підвищити  свою  кваліфікацію чи  одержати  суміжну професію за попереднім  місцем роботи  та необхідність  для нього  підвищення   кваліфікації.

Однак документального  підтвердження   необхідності підвищення кваліфікації  вивільненого  відповідачем працівника саме через те, що  протягом 2 років перед  вивільненням він  не підвищив свою  кваліфікацію суду не  було  надано.

Крім  того, відповідно до  ч.1 ст.7 Закону підходящою  вважається робота, що  відповідає  освіті, професії, кваліфікації  працівника. Професійна ж підготовка відповідно до  ч.2 зазначеної  статті  може провадитись у разі  неможливості  підібрати  саме підходящу роботу  за професією (спеціальністю)  протягом шести  місяців і яка  потребує  зміни  професії (спеціальності).

Документального  підтвердження того, що  протягом 6 місяців  безробіття  неможливо  було    підібрати  вивільненому працівнику підходящу роботу за  професією, отриманою за попередньою  роботою, позивач суду не  надав, та уже 22.01.2007року  уклав договір   з        Комерційною  школою  бізнесу про  направлення на  навчання  Гречко  С.М.  для підвищення кваліфікації.

Крім того, за посиланням  відповідача, відповідно до  ст. 205, 206  КЗпП України  вивільнений відповідачем працівник і не  потребував  підвищення кваліфікації  через  відсутність  у відповідача  вакансій професій, які  потребують  підвищення кваліфікації.

Посилання позивача  на те, що   відповідно до   наказу Міністерства праці України від  20.10.2000року №307  вивільнений працівник не  міг  бути  працевлаштований на протязі 3 місяців  у зв'язку з  відсутністю  на ринку праці підходящої  роботи  судом відхиляється, оскільки  цей наказ  щодо  строку працевлаштування не  може скасовувати  дію   статті  7 Закону.

Таким чином, оскільки  позивачем не  доведено те, що  він  не  міг  працевлаштувати  вивільненого  працівника протягом 6  місяців за підходящою  роботою через  неможливість  її підбору у зв'язку з  відсутністю  у  громадянина   необхідної  професійної  кваліфікації, позовні вимоги задоволенню  не  підлягають.

В засіданні за згодою  представників сторін  оголошувалася вступна та резолютивна частина постанови.

Керуючись ст. 162,163,167 Кодексу Адміністративного  судочинства  України, суд

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  З.І. Ємленінова

Постанова підписана суддею

31.07.2007року.