ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2007 р.
№ 36/137

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючий суддя
Муравйов О.В.,

судді:
Полянський А.Г.,
Фролова Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фонду майна Автономної Республіки Крим

на постанову

та рішення

Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2007 року
Господарського суду міста Києва від 18.07.2007 року

у справі
№36/137 Господарського суду міста Києва

за позовом
Фонду майна Автономної Республіки Крим

до

1. Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта"
2. Акціонерного банку "Брокбізнесбанк"

про
розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна

за участю  представників сторін:

позивача:
відповідача 1:

відповідача 2:

не з’явились
Кучинська О.А., Якименко Ю.В., дов.№831 від 09.01.2007р.,

Деденко Д.І., дов.№69/03 від 16.04.2007р.,

У зв’язку з виходом судді Муравйова О.В. з відпустки, справа № 36/137 розглядається колегією суддів у постійному складі, утвореному розпорядженням від 25.08.2005 року № 02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й., у складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Полянський А. Г., Фролова Г.М.

В силу ст.77 ГПК України 27.11.07р. у справі оголошувалась перерва до 12 -20 год.  30.11.2007р.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року Фонд майна Автономної Республіки Крим (далі позивач) звернувся в  Господарський суд міста Києва  з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта" (далі відповідач 1) про розірвання договору та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2007 року було порушено провадження у справі №36/137 та залучено в якості відповідача 2 АБ "Брокбізнесбанк".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2007 року (суддя Трофименко Т.Ю.) в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського  апеляційного господарського суду від 27.09.2007 р. (судді Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М., Студенець В.І.)  рішення Господарського суду міста Києва №36/137  від 18.07.2007 р., скасовано, провадження у справі припинено на підставі п.2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2007року та рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2007року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач 1 просить залишити скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Скасовуючи рішення та припиняючи провадження у справі по п.2 ч.1 ст.80 ГПК України суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом розгляду у справі №36/137 є позовні вимоги Фонду майна АРК про розірвання договору купівлі-продажу №338 від 05.03.1998 року укладеного між АБ "Брокбізнесбанк" та ДАТ "Придніпровські магістральні нафтопроводи", стягнення з ВАТ "Укртранснафта" штрафу та зобов'язання повернути об'єкт незавершеного будівництва Фонду майна АРК  та дійшов висновку, що під час розгляду Господарським судом міста Києва справи №20/111, вже було вирішено спір між тими ж сторонами та з  того ж предмету.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з таким висновком апеляційного суду, оскільки за змістом п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, необхідною умовою для припинення провадження у справі має бути: - спір між тими ж сторонами; - про той же предмет; - і з тих же підстав.

Підстави звернення до суду позивачем у даній справі відрізняються від підстав звернення до суду у справі №20/111.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційний суд припиняючи провадження припустився помилки та невірно застосував закон, що є підставою для скасування оспорюваної постанови апеляційного господарського суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, місцевим судом було встановлено, що 05.11.1997 року між Фондом майна АРК та АБ "Брокбізнесбанком" ( далі відповідач 2) укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва профілакторію на 200 місць, розташованого за адресою: м.Ялта, вул.Таврійська.

05.03.1998 року відповідач 2 продав, уклавши договір купівлі-продажу (далі Договір), зазначене майно Державному підприємству "Придніпровських магістральних нафтопроводів", правонаступником якого є відповідач 1, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2001 року №256-р,  який і був зобов'язаний завершити будівництво зазначеного об'єкта та на завершення будівництва направити інвестиції у вигляді асигнувань у розмірі еквівалентному 4 млн. дол. США (п.5.1 Договору).

У зв'язку з невиконанням відповідачем 1 вказаного зобов'язання позивач  у 2003 році звернувся з позовом про розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.1998 року №338, повернення майна та стягнення штрафу, розгляд якої закінчено винесенням 04.03.2003 року ухвали Господарського суду міста Києва про затвердження мирової угоди та припиненням провадження у справі №20/111 (а.с. 19 т.1).

Згідно зазначеної ухвали суду сторонами було погоджено термін завершення будівництва профілакторію, а крім того відповідач 1 зобов'язався внести інвестиції у вказаному розмірі до 31.12.2006р., з урахуванням інфляції за період з 06.11.2002 року по дату фактичного виконання.

У лютому 2007 року позивачем перевірено виконання умов Договору за результатами якого складено акт про його порушення, і, на підставі якого, позивач просив розірвати Договір, керуючись ст.ст.525, 526, 529 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач не є стороною спірного Договору, а тому, враховуючи вимоги ст.1 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено порушень його прав щодо невиконання однією із сторін договору купівлі-продажу №338 від 05.03.1998 року, укладеного між АБ "Брокбізнесбанк"  і ДП "Придніпровських магістральних нафтопроводів", а також, що  підстав для повернення об'єкту незавершеного будівництва немає.

Крім того, виходячи з положень ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача 1 штрафу у розмірі 2020000грн., місцевий суд виходив з того, що згідно п.5 ст.29 Закону України "Про приватизацію державного майна" до порушників застосовується міра відповідальності у вигляді пені у розмірі 0,1 % вартості не внесених інвестицій за кожний день прострочення.

У відповідності зі ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), і,  у разі його порушення настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Колегія суддів вважає, що за змістом цих норм вимога про розірвання договору може бути заявлена до моменту його виконання, якщо інше не передбачено законом, і тільки стороною за договором.

Оскільки спірний договір на момент звернення позивача з позовом припинений у зв'язку з виконанням сторонами, позивач не є стороною за спірним договором, позивач не довів, згідно ст.ст.4-3, 33, 34 ГПК України, належними та допустимими доказами обставин, на яких ґрунтується його позов, а також правомірність заявлених вимог про стягнення з відповідача 1 штрафу, місцевим судом правомірно відмовлено й у цій частині позову.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду та зводяться до переоцінки доказів, а оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених місцевим господарським судом обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції, а також ґрунтуються на невірному тлумаченні норм законодавства, а  отже підстав для її повного задоволення немає.

З огляду на наведене, рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, а постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін  оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  Фонду майна Автономної Республіки Крим   задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2007 року у справі №36/137 скасувати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2007 року у справі №36/137 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                          Муравйов О.В.

Судді                                                                                    Полянський А.Г.

Фролова Г.М.