ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 04-05/12/54-63
Суддя господарського суду Склярук
О.І., розглянувши матеріали
за позовом:  ОСОБА_1 м. Донецьк
до відповідачів: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю „ Фінансова компанія „ Д.С.” м. Краматорськ, 2.
Закритого акціонерного товариства „ Сталеливарна компанія” м. Амвросіївка
1.          визнання всіх, без виключення,
документів і договорів спрямованих на встановлення, зміну або припинення  цивільних прав і обов”язків ВАТ  „ АЗСЛ”, у тому числі установчий договір ЗАТ
„ Стателиварна компанія” та зміни до нього, договір купівлі-продажу акцій ЗАТ „
Стателиварна компанія” від 12.10.2001р.
і передатне розпорядження на 67,8% акцій ЗАТ „Стателиварна
компанія”  від 12.10.2001р..
підписані  ОСОБА_2 і його представниками
від імені ВАТ „ АЗСЛ” з ТОВ „ Фінансова компанія „ ДС” недійсними;
2.          зобов”язання  ТОВ „ Фінансова комапнія „ДС” повернути
акціонерам ВАТ „ АЗСЛ” все отримане  по
цих договорах у натурі й у стані на момент одержання , а також повернути  усе, що було
отримано  від використання цього
3.          визнання  всіх, без виключення, документів та договрів
спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків
ВАТ  „ АЗСЛ” підписані ОСОБА_2 і його
представниками від імені ВАТ „ АЗСЛ” із ЗАТ „ Стателиварна компанія”  недійсними;
4.          зобов”язання  ЗАТ „Стателиварна компанія” повернути акціонерам
ВАТ „ АЗСЛ”  все отримане по цих
договорах  у натурі й  у стані на момент одержання, а також
повернути  усе, що було отримано від
використання цього майна
ОСОБА_1 м. Донецьк звернувся до
господарського суду з позовною заявою до відповідачів: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю „ Фінансова компанія „ Д.С.” м. Краматорськ, 2.
Закритого акціонерного товариства „ Сталеливарна компанія” м. Амвросіївка про
визнання всіх, без виключення, документів і договорів спрямованих на встановлення,
зміну або припинення  цивільних прав і
обов”язків ВАТ  „ АЗСЛ”, у тому числі
установчий договір ЗАТ „ Стателиварна компанія” та зміни до нього, договір
купівлі-продажу акцій ЗАТ „ Стателиварна компанія” від 12.10.2001р.  і передатне розпорядження на 67,8% акцій ЗАТ
„Стателиварна компанія”  від
12.10.2001р.. підписані  ОСОБА_2 і його
представниками від імені ВАТ „ АЗСЛ” з ТОВ „ Фінансова компанія „ ДС”
недійсними; зобов”язання  ТОВ „ Фінансова
комапнія „ДС” повернути акціонерам ВАТ „ АЗСЛ” все отримане  по цих договорах у натурі й у стані на момент
одержання , а також повернути  усе, що
було  отримано  від використання цього майна; визнання  всіх, без виключення, документів та договрів
спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків
ВАТ  „ АЗСЛ” підписані ОСОБА_2 і його
представниками від імені ВАТ „ АЗСЛ” із ЗАТ „ Стателиварна компанія”  недійсними; зобов”язання  ЗАТ „Стателиварна компанія” повернути
акціонерам ВАТ „ АЗСЛ”  все отримане по
цих договорах  у натурі й  у стані на момент одержання, а також
повернути  усе, що було отримано від
використання цього майна.
Суд, дослідивши позовні
матеріали, повертає їх  з наступних
По-перше, позовна заява містить
чотирі позовні вимоги, які носять
майновий характер (2 та 4 позовні вимоги) та немайновий характер ( 1 та
Стосовно,  позовних вимог немайнового характеру, то
відповідно до п. 4 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України ( далі
ГПК України)  позовна заява повинна
містити  зміст позовних вимог. Позовна
вимога - це обраний позивачем згідно з діючим законодавством  засіб захисту права, про що він порушує
клопотання перед судом.
Засоби захисту прав передбачені в
статті 16 Цивільного кодексу України, одним з яких є визнання правочину
недійсним. Таким чином,  в позовній заяві
повинна бути чітко викладена позовна вимога, тобто вказано який саме  правочин порушує права та охоронювані законом
інтереси, та який необхідно визнати недійсним, та додати до позовної заяви
належним чином засвідчену копію оспорюваного документу або клопотання щодо його
Клопотання позивача щодо
витребування оспорюваних документів, судом до уваги не приймається, у зв”язку з
тим, що відповідно до ст. 38 ГПК України сторони мають право клопотати про
витребування доказів. При цьому вони повинні згідно з порядком, встановленим
даною статтею, вказати в заяві ті обставини та юридичні факти, які вони можуть
підтвердити чи спростувати; найменування доказів, а якщо доказ письмовий, -
його номер, дату, від кого виходить; організацію, у якій знаходиться цей доказ.
По-друге, позовна заява, відповідно
до п. 3 ст. 54 ГПК України  повинна
містити ціну  позову. Згідно до п. 2 ст.
55 ГПК України, у позовах про витребування майна ціна позову визначається
вартістю майна, що витребовується. Вартість майна  має визначатися його ринковою вартістю.
Документами, які підтверджують вартість майна можуть бути  результати біржових торгів по даній групі
майна, довідка завода-виробника про відпускну вартість на дану групу майна. В
тих випадках,  коли предметом спору є
майно, яке раніше було в ужитку, вартість може визначатися оцінкою експерта.
Втретє,  відповідно до п. 4.1. Роз”ясненні Вищого
господарського суду України від 04.03.1998р. № 02-5/78 „ Про деякі питання
практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України”
із змінами на 31.05.2007р. саме з ціни позову обчислюється державне мито.
Відповідно до п.33 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, затв. наказом Голови ДПІ
України від 22.04.1993р. №15, з позовних заяв, що носять  одночасно майновий та немайновий характер,
державне мито сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв
майнового характеру і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового
Згідно зі змінами від 31.03.2005р.
до ст.3 Декрета Кабінету Міністрів України “Про державне мито”  з позовних заяв майнового характеру, які
подаються до господарського суду державне мито сплачується у розмірі 1% від
ціни позову, але не меньш 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не
більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто не меньш 102
грн. та не більше 25 500 грн..  З
позовних заяв, що містять позовні вимоги немайнового характеру стягується
державне мито у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто
Посилання  позивача на п.8 ст. 4 Декрету  КМУ „ Про державне мито” на підставі якого
позивачі  звільняються від сплати
державного мита - за позовами про відшкодування матеріальних збитків, завданих
злочином, як вже було зазначено в ухвалі господарського суду  від 07.12.2007р., судом до уваги не
приймаються, у зв”язку тим, що відповідно до ст.  2 Кримінального кодексу України - особа
вважається невинуватою у вчинені злочину
і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законому порядку
і встановлено обвинувальним вироком. Статтею 33 та пунктом 5 статті 54
Господарського процесуального кодексу України встановлено, що  позивач повинен довести наявність таких
обставин, в даному випадку надати  вирок
суду. Позивачем до позовної заяви документів,
підтверджуючих вищезазначені обставни не додано.
До позовної заяви позивач додав доказ
сплати державного мита тільки у розмірі 85 грн., чим порушені вимоги Декрету
КМУ “Про державне мито” та вищевказаної Інструкції.
Вчетверте,  позивач при подачі позовної зави, на
виконання вимог п. 5 ст. 54 ГПК України, посилається на ст.ст. 203,215,216
Цивільного кодексу України, на підставі яких просить визнати недійсним:
-          установчий договір ЗАТ „ Стателиварна
компанія” та зміни до нього;
-          договір купівлі-продажу акцій ЗАТ „
Стателиварна компанія” від 12.10.2001р.;
-           передатне розпорядження на 67,8%
акцій ЗАТ „Стателиварна компанія”  від
12.10.2001р.. підписані  ОСОБА_2 і його
представниками від імені ВАТ „ АЗСЛ” з ТОВ „ Фінансова компанія „ ДС”.
Вищезазначені норми передбачають загальні положення про правочини та
правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог
Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків.
У свою чергу, розпорядження - це акт управління, який видається
керівником організації з оперативних та інших питань, в одноособовому порядку,
має обов'язкову силу для суб'єктів, яким воно адресоване, що не підпадає під
правочин в розумінні Цивільного кодексу України.
Таким чином, підстави визнання недійними правочину та зазначеного
розпорядження є різними, у зв”язку з чим,
розгляд таких позовних вимог в одній позовній заяві  порушує вимоги ст. 58 ГПК України та
перешкоджатиме з”ясуванню прав і взаємовідносин
сторін, крім того, суттєво утруднить вирешення спору.
З огляду на вищевикладене позовна заява
підлягає поверненню.
Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненю з нею до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущенного порушення.
Враховуючи викладене та керуючись п.3,
п.4, п.5 ст.63,  ст.86 ГПК України,
господарський суд, -
Позовні матеріали повернути
Додаток (першому адресату): позовна
заява з додатком всього на 14 аркушах; разом з оригіналом квитанції № 191  від 04.12.07р.  у сумі 85 грн.,  оригіналом квитанції № 192 від 04.12.2007р. у
Суддя