ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.12.07 р.                                                                               Справа № 39/301

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів головуючого судді Морщагіній Н.С., суддів Волошиновой Л.В., Мєзєнцева Є.І.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ

до відповідача: Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк

про  стягнення 9 234 035 грн. 86 коп.

та зустрічним позовом Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк

до відповідача Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ

про стягнення 517 915, 06 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Алексєєв О.І. – за довіреністю;

В судовому засіданні від 10.12.2007 р. відповідно до

ст. 77 ГПК України судом оголошено перерву

до 13.12.2007 р. о 14 год.00хв.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство “Вугілля України” м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк,  про стягнення заборгованості в сумі 9 234 035 грн. 86 коп., яка складається з основного боргу в сумі 5 198 314, 91 грн., пені в сумі 1 971 713, 53 грн., 3% річних в сумі 313 422, 94 грн., суми інфляції в розмірі 1 750 584, 48 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України та клопотання представника другого відповідача здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу (диск CD-R, серійний номер 6360 50RC 0322).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки № 52 від 03.10.2006 р. та додатки до нього, акти приймання-передачі від 30.10.2006 р., від 31.10.2006 р., від 08.11.2006 р., від 21.11.2006 .р, від 29.11.2006 р., від 28.11.2006 р., від 30.11.2006 р., від 03.01.2007 р., від 04.01.2007 р., від 01.03.2007 р., від 21.03.2007 р., від 31.03.2007 р., акт звірки взаємних розрахунків, претензію № 30-05-07/1 від 30.05.2007 р., відповідь на претензію № 2895 від 27.06.2007 р., лист № 7679/06 від 08.08.2007 р., довідку АК “Промінвестбанк” № 20-6-1/3823 від 13.09.2007 р.

В ході розгляду справи позивач, згідно ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги, збільшивши їх розмір та просив суд додатково стягнути з відповідача 3% річних в сумі 313 422, 94 грн., та інфляційні збитки в сумі 1 750 584, 48 грн., заявою № 9188/06 від 29.11.2007 р. уточнив суму пені, зменшив її розмір до 457 577, 36 грн.

Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Відповідач надав відзив на позов, суму основного боргу не визнавав, посилаючись на данні бухгалтерського обліку, нарахування пені вважав необґрунтованим та таким, що здійснено з порушенням порядку застосування такого роду відповідальності.

Додатково надав відзив на заяву про уточнення позовних вимог, заперечив проти стягнення штрафних санкцій через неправильне визначення позивачем моменту виникнення права вимоги, а відтак і необґрунтованого їх розрахунку.

Станом на 10.10.2007 р. сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого за даними бухгалтерського обліку відповідача за ним рахується заборгованість в сумі 5 198 314, 82 грн., за даними позивача заборгованість  Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк складає 5 198 314, 91 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2007 р., позивачем спільно до розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк про стягнення 517 915, 06 грн., з яких 458 169, 64 грн. – сума штрафних санкцій, 59 745, 42 грн. – упущена вигода.

Відповідач надав відзив на зустрічну позовну заяву, проти позовних вимог заперечив, зокрема, вказував на те, що штрафні санкції за недопоставку продукції не передбачені умовами Договору, а також порушення позивачем умов Договору в частині своєчасного проведення розрахунків.

В судовому засіданні від 13.12.2007 р. позивачем за зустрічним позовом надані заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву, доводи відповідача вважав необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Представник позивача за основним позовом в судове засідання від 13.12.2007 р. не з’явився, проте, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки наявні матеріали справи надають можливість належним чином провести спірну кваліфікацію юридичних правовідносин.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 22.11.2007 р. справу призначено до колегіального розгляду.

Заслухавши пояснення представників  сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

03.10.2006 р. між позивачем, Державним підприємством “Вугілля України” м. Київ, та відповідачем, Асоціацією “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк, було  укладено договір поставки № 52, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

31.12.2006 р. між сторонами підписано додаткову угоду № 1-12/06 до Договору, згідно якої строк дії договору продовжений до 31.12.2007 р.

Згідно даного Договору, позивач, зобов’язався на умовах поставки EX WORKS (ЦЗФ “Комсомольська”) (Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року) поставити відповідачеві вугільну продукцію, марка, базові характеристики якості, базова ціна, період та обсяги поставки якої вказуються в додатках до Договору, що є його невід'ємною частиною, а відповідач, в свою чергу, зобов’язався прийняти Продукцію та сплатити за неї встановлену ціну.

На виконання умов Договору, позивач, згідно долучених до матеріалів справи додатків до Договору № 1, № 2, № 3 від 03.10.2006 р., № 11/06-1, № 11/06-2, № 11/06-3, № 11/06-4 від 31.10.2006 р., № 03/07-2 від 01.03.2007 р., №03/07-3 від 10.03.2007 р.  поставив відповідачеві обумовлену Продукцію на загальну суму 35 457178 грн. 56 коп., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.10.2006 р., від 31.10.2006 р., від 08.11.2006 р., від 21.11.2006 р., від 29.11.2006 р., від 28.11.2006 р., від 30.11.2006 р., від 03.01.2007 р., від 04.01.2007 р., від 01.03.2007 р., від 21.03.2007 р., від 31.03.2007 р., підписаних та скріплених печатками обох підприємств без зауважень та заперечень.

Відповідачем Продукцію прийнято, що підтверджується підписами сторін на означених актах.

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачу Продукції на суму 35 457 178 грн. 56 коп., тобто обов’язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та п.п. 1.1, 4.5, розділу 2 Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата продукції здійснюється Покупцем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% попередньої оплати.

За приписами ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Оскільки умовами договору не передбачено певного строку внесення Покупцем передоплати, а позивач на свій ризик здійснив поставку продукції до отримання 100% оплати, момент виникнення права грошової вимоги, слід визначати за правилами ст. 530 ЦК України.

Відповідно до положень наведеної статті, в разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

30.05.2007 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 30-05-07/1 від 30.05.2007 р. з вимогою оплатити наявну заборгованість.

Означена вимога, згідно відповіді на претензію № 2895 від 27.06.2007 р., залишена відповідачем без задоволення.

Наразі вартість поставленої продукції відповідачем оплачена частково. Залишок несплаченої відповідачем суми, за розрахунком позивача, складає 5 198 314 грн. 91 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.

Відповідно до  ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів оплати заборгованості на суму 5 198 314 грн. 91 коп. не надав, заявлені позовні вимоги в цій частині не спростував.

На момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 5 198 314 грн. 91 коп. залишилось не виконаним, що є порушенням вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання за умовами пункту 7.3.2 Договору тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк вугілля, що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 457 577, 36 грн., нарахованої у період з 14.06.2007 р. по 29.11.2007 р., та оскільки зазначений порядок нарахування пені відповідає змісту статті 232 ГК України, з огляду на наявність заборгованості, вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Крім того, прострочення відповідачем грошового зобов’язання  тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку сума 3% річних складає 313 422, 94 грн., інфляційна складова 1 750 584, 48 грн.

Втім означений розрахунок 3% річних та суми інфляції, не може бути прийнятий судом до уваги через його необґрунтованість, зокрема, позивачем не зазначено періоду нарахування 3% річних та інфляції, розрахунок здійснений без урахування подальшого погашення відповідачем основного боргу та моменту виникнення права грошової вимоги.

З огляду на наведене, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, за арифметичним розрахунком суду 3% річних за період з 14.06.2007 р. по 11.09.2007 р. - 84 842, 47 грн. (11598314, 91 грн.*3%/100%*89днів /365 днів), з 11.09.2007 р. по  20.09.2007 р.(дата подачі позовної заяви – відбиток календарного штемпелю на конверті) – 3 845, 33 грн. (5198314,91грн.*3%/100%*9днів /365 днів), сума інфляції за період з 14.06.2007 р. по 11.09.2007 р. – 759 242, 13 грн. (11598314, 91 грн.*106,55/100), з 11.09.2007 р. по  20.09.2007 р. – 114 362, 93 грн. (5 198 314, 91 грн.*102,2/100).

Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з ДП “Вугілля України” 517 915, 06 грн., з яких 458 169, 64 грн. – сума штрафних санкцій, 59 745, 42 грн. – упущена вигода.

Наразі вимоги щодо стягнення збитків в сумі 59 745, 42 грн. позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного між ним та ТОВ “Технопромснаб-Ко” договору на поставку вугільної продукції, у разі належного виконання ДП “Вугілля України” своїх обов’язків за договором поставки № 52 від 03.10.2006 р., ним були отримані додаткові доходи в сумі 59 745, 42 грн.

Оцінивши в сукупності надані в обґрунтування позовних вимог матеріали, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України  та ст. 224 Господарського кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів  тощо), понесені   стороною,  яка  зазнала  збитків  а також  неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,  яка зазнала   збитків,  мала  право  розраховувати  у  разі  належного виконання зобов'язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків  за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина  особи, що заподіяла збитками;

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад  цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним  взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи позивача в цій частині ґрунтуються суто на припущеннях, та не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів в обґрунтування позовних вимог.

Суд вважає, що позивачем не доведено тотожність кількості та складу майна, що було придбане за договором поставки №52 від 03.10.2006 р. кількості та складу майна, що позивач міг би поставити Товариству  за договором № 65 від 01.06.2005 р.

Одночасно позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження вжиття заходів щодо зменшення нанесених відповідачем збитків або їх попередження, наявності обставин, що перешкоджали позивачеві звернутися до суду з відповідним позовом про зобов’язання до виконання обов’язку в натурі.

З огляду на вищевикладені обставини суд дійшов до висновку, що позивач не довів всіх умов цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків, а саме наявність таких збитків, завданих порушенням договірних зобов’язань відповідачем, а також причинно-наслідкового зв’язку між діями відповідача та збитками, тобто не довів (у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України) ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог,  у зв’язку з чим  у вимогах позивача в частині відшкодування збитків (упущеної вигоди) в сумі 59 745, 42 грн. слід відмовити, у зв’язку з недоведеністю.

Крім того, позивачем також висунуто вимогу щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 8% від вартості недопоставленої продукції, нарахованої відповідно до Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР № 888 від 25.07.1988 р.,  яка за розрахунком позивача складає 458 169, 64 грн.

Втім, означена вимога не може бути задоволена судом через недотримання сторонами передбаченої статтею 547 ЦК України обов’язкової письмової форми для такого виду забезпечення зобов’язань, як неустойка. Недотримання письмової форми для неустойки тягне за собою недійсність (нікчемність) такої угоди (правочину) за законом. Оскільки сторони письмово не визначили неустойку (її розмір), як засіб забезпечення виконання угоди (правочину), зокрема за недопоставку Продукції, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі ст.ст.525, 526, 625 та 655-697, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 264-271 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 47, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ – задовольнити частково.

Стягнути з Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк на користь Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ заборгованість в сумі 5 198 314 грн. 91 коп., пеню в сумі 457 577, 36 грн., 3% річних в сумі  88 687, 80 грн., суму інфляції в розмірі 873 605,06 грн., витрати за державним митом в сумі 18 276, 27 грн., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 84, 57 грн.

В іншій частині позову Державного підприємства “Вугілля України” м. Київ  – відмовити.

В позовних вимогах Асоціації “Фінансових, промислових та торгівельних підприємств “Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк – відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя                                                                         Морщагіна Н.С.

Судді                       Волошинова Л.В.,

Мєзєнцев Є.І.