ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.07                                                                                        Справа №  11/575д/07

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий –суддя Гончаренко С.А.,

при секретарі судового засідання –Радченко А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватне підприємство “Нива-Люкс”, м. Мелітополь

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Продмаш”, м. Мелітополь

у присутності представників :

позивача: Житнік І.В. –дов. б/н від 05.09.2007р., Харченко М.М. –директор

відповідача:  Бабков Д.Ю. –дов. № 1 від 09.01.2007р.

про: визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду надійшла позовна заява ПП “Нива-Люкс” про  визнання недійсним  договору   оренди офісних приміщень №29 від 01.02.2006р.

01.08.07 порушено провадження у справі і справа призначена до розгляду на 07.09.2007р. В засіданні оголошувалась перерва до 13.09.2007р.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

При укладанні  договору був підписаний акт приймання-передачі  приміщень від 01.02.06, завірений печаткою обох сторін. Про використання  позивачем орендованого приміщення свідчать рахунки,  сплачені  ним  за користування орендованим приміщенням та комунальними послугами.   Договір офісних приміщень №29 від 01.02.2006р.   є укладеним відповідно до ст. 638 ГК України.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

01.02.2006р. між сторонами укладений договір  оренди офісних приміщень №29 (далі –Договір), відповідно до умов якого  Орендодавець  здав  в оренду, а Орендар прийняв в строкове  оплатне користування  не житлові приміщення загальною площею 53,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 172/1, на 7 поверсі будівлі заводоуправління ТОВ “Продмаш”, для  здійснення діяльності, передбаченої в свідоцтві.

Згідно з ч. 2  ст. 180 Господарського кодексу України, господарській договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Позивач вважає, що під час укладення договору оренди від 01.02.2006року сторони не обумовили положення про незастосування норми Закону про  оренду майна, отже відсутність в договорі оренди передбачених законом істотних умов визначає недійсність такого договору.

Також,  сторонами не дотримані вимоги ч. 1 ст. 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, внаслідок  чого певні істотні умови  в договорі відсутні.

Так, в договорі не визначені  вартість   майна з урахуванням  її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Позивач  посилається на те, що передача майна не оформлена відповідним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,5 ст. 203 ЦК України.

Вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторонами у справі 01.02.06р. укладено договір оренди нежитлового приміщення № 29. За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався  передати в орендне користування ПП “Нива –Люкс” нежитлове приміщення площею 53,7кв.м., розташоване за адресою: м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 172/1 на строк до 31.01.07р.

Приміщення фактично прийнято відповідачем у користування за актом від 01.02.06, в якому вказано, що  передане за даним актом приміщення знаходиться в задовільному стані та придатне до експлуатації.

Про фактичне використання орендованих приміщень, свідчить зокрема,  рішення господарського  суду у справі № 8/41/07, яким встановлено, що

“З червня 2006р. відповідач відмовився від виконання зобов’язань за договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не надав суду доказів розірвання договору оренди в строк до 31.10.06 з підстав передбачених договором або законом  (При укладенні спірного договору тобто до відмови позивача від договору відповідно до п. 7.2 договору оренди №29)”.

Вказаним рішенням стягнуто з позивача у даній справі на  користь відповідача  суму заборгованості  за  невиконання зобов’язань за оспорюваним договором.

Відповідно до  ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду  під  час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь  ті самі сторони.

При укладенні спірного договору №29 від 01.02.2006р.  сторони  досягли  всіх істотних умов,  наявні в справі докази свідчать про його фактичне виконання щодо передачі орендованого майна.

Крім того, твердження позивача стосовно розповсюдження на оскаржуваний договір норм Закону  України “Про оренду державного та комунального майна” є помилковими, оскільки орендовані відповідачем  приміщення  не є комунальною або державної власністю.

Позивач не  надав  суду належних доказів недотримання відповідачем  ст. 203 ЦК України.

На підставі викладеного  суд не вбачає правових підстав для  задоволення позовних вимог.

Судові витрати віднести на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 47-1, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Суддя                                                  Гончаренко С.А.