ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.07 р.                                                                                 Справа № 7/135а

Суддя господарського суду Донецької області Малашкевич С.А.

при секретарі судового засідання Косицькій В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Інститут керамічного машинобудування” м. Слов’янськ

До відповідача: Слов’янської об’єднаної державної податкової інспекції м. Слов’янськ

Про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.04.07 №№/1569, /0/1581, /0-1583 та №/0/1582 у сумі 29 200, 00 грн.

За участю представників:

від позивача: Стуліков А.В. – довіреність №190 від 10.05.2007 р.

від відповідача: Тернинко С.М. – довіреність №11313/10/10-012 від 13.03.2007 р.

Суть справи:

ЗАТ “Інститут керамічного машинобудування” м. Слов’янськ звернулось з адміністративним позовом до Слов’янської ОДПІ про скасування: податкових повідомлень–рішень від 04.04.07 №№/0-1585, /0/1580, /0-1579, 2/0-1584, рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.04.07 №№/1569, /0/1581, /0/1582, /0-1583 та визнання наказу від 28.02.07  №135/23-3 про продовження терміну перевірки нечинним.

Заявами від 20.09.07, 09.10.07 позивач відкликав позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень – рішень від 04.04.07 №№/0-1585, 000086234/0/1580, /0-1579, 2/0-1584 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.04.07 №/0/1582 у сумі 510,63 грн., а, також, в частині визнання наказу №135/23-3 від 28.02.2007 р. нечинним, просить в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В обґрунтування своїх вимог, ЗАТ “Інститут керамічного машинобудування” м. Слов’янськ посилається на неправомірність та незаконність прийняття оспорюваних рішень, зазначає, що в повідомленні від 28.01.07 про проведення перевірки вказана неправильна дата її проведення, а саме з 07.02.06 по 28.02.06, акт перевірки підписано 13 особами замість направлених на перевірку 15 працівниками податкового органу, тобто не всіма особами, які здійснювали перевірку, податковим органом використано для перевірки позивача лише 6 робочих днів з наданих 26 робочих днів.

Слов’янська ОДПІ, у запереченнях, позов не визнала, вважає вимоги позивача необґрунтованими, посилається на порушення позивачем податкового та валютного законодавства, які встановлені при проведенні планової документальної перевірки. Відповідач зауважив, що всі виявлені в ході перевірки порушення відображені в акті перевірки, при цьому зміст порушень викладено чітко з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно – правових актів із зазначенням періодів фінансово – господарської діяльності, в яких дане порушення допущене та просить залишити оспорювані рішення без змін.

Провадження у справі зупинялося за клопотанням сторін.

Судом досліджені документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, копії яких долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ.

Єнакіївською ОДПІ була проведена виїзна планова документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.05 по 30.09.06 (далі перевірка). Перевіркою були встановлені порушення, у т.ч.:

-          порушення п.1 ч.3 ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, позивачем, без наявності спеціальної ліцензії Національного Банку України була сплачена агентська винагорода в гривнях нерезиденту у загальному розмірі 21 934, 67 грн. (23.05.06 – 7000,00грн, видатковий ордер №783; 24.05.06 – 7000,00 грн., видатковий ордер №800; 25.05.06 – 7934,67 грн., видатковий ордер №802);

-          порушення п.2.11 г.1, п.2.11 г.2, п.3.1 г.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.04 №637, підприємством не надані документи на підтвердження про стан погашення отриманих простих іменних акцій, у періоді, що перевіряється, на суму 29 200, 00 грн., тобто, не підтверджено використання грошових коштів виданих власним акціонерам за продані ними акції;

-          порушення п.1 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, позивач, при реалізації ТМЦ за 4 квартал 2005 р. – 3,6 тис. грн.., за 3 квартал 2006 р. – 11,9 тис. грн.. зі складу підприємства не провів готівкові кошти через регістратори розрахункових операцій, не друкував фіскальні звітні чеки, не вів книги обліку розрахункових операцій, не подав звітність, яка пов’язана із застосуванням РРО;

-          порушення ст.3 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”, позивач (торговий склад позивача за адресою м. Слов’янськ, вул. Свердлова, 1а) за період роботи з 01.10.05 по 30.09.06 працював без придбання торгового патенту.

За наслідками перевірки, з урахуванням встановлених порушень, податковим органом був складений акт перевірки від 22.03.07 №1779/23-3-04873009 (далі акт перевірки), в якому ці порушення відображені.

На підставі акта перевірки, відповідачем були прийняті та направлені позивачу рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.04.07 №№/1569 у сумі 21 934, 67 грн., /0/1581 у сумі 3 840, 00 грн., /0/1582 у сумі 29 710, 63 грн., /0-1583 у сумі 77 500, 00 грн.

Позивач просить скасувати оспорювані рішення з мотивів невідповідності їх чинному законодавству.

Вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Рішенням від 04.04.07 №/1569 були застосовані штрафні санкції у сумі 21 934, 64 грн. за порушення п.1 ч.3 ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю” №15-93 (далі Декрет КМУ №15-93). Штрафні санкції застосовані на підставі п.11 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу України”, згідно п.2 ст.16 Декрету КМУ №15-93, п.2.2 ст.2 “Положення про валютний контроль”, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 08.02.00 №49.

Порушення вказаних вище норм, відповідно до висновків акта перевірки, полягало у сплаті позивачем, у травні 2006 р., за агентською угодою від 25.07.03 №067-03”Д” агентської винагороди з каси підприємства в гривнях на загальну суму 21 934, 67 грн. громадянину Республіки Узбекистан Хамралієву Алімжону Абдуфатоєтовичу. При цьому відповідач зазначає, що Хамралієв А.А. не є резидентом у розумінні Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки не зареєстрований суб’єктом підприємницької діяльності.

Частиною 1 ст.7 Декрету КМУ №15-93 передбачено, що у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

За приписами ч.3 ст.7 цього ж Декрету, здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України допускається за умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Пунктом 2 ст.16 Декрету КМУ №15-93 встановлена відповідальність за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету - штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Санкції передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням – підпорядкованими йому установами.

При цьому, зазначеними положеннями Декрету КМУ №15-93 не встановлюється можливість застосування штрафних санкцій органами податкової служби.

Безпідставні посилання відповідача, в обґрунтування права застосовувати фінансові санкції, за порушення Декрету КМУ №15-93, на пункт 3 Указу Президента України від 27.06.99 №734/99 “Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” (далі Указ).

Зі змісту преамбули цього Указу слідує, що він стосується врегулювання порядку дотримання вимог валютного законодавства резидентами та нерезидентами при отриманні кредитів та позик в іноземній валюті від останніх. Стаття 3 зазначеного Указу встановлює функції державних органів і банківської системи у сфері контролю за фінансовими операціями при кредитуванні і позиках, віддаючи під контроль Національного банку України – дії банків та інших фінансово – кредитних установ, органам державної податкової служби – інших резидентів і нерезидентів України у вказаній сфері,  тобто, при кредитуванні і позиках. Отже, повноважень податкових органів в інших сферах контролю, а також на застосування штрафних санкцій за порушення т.7 Декрету КМУ №15-93, вказаний Указ не визначає.

За таких обставин, слід вважати, що приймаючи оспорюване рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення ст.7 Декрету КМУ №15-93, відповідач діяв з перевищенням наданих йому повноважень, його рішення не ґрунтується на чинному законодавстві і підлягає скасуванню.

Рішення від 04.04.07 №/0-1583 на суму 77 500, 00 грн.

Цим рішенням, спираючись на висновки акту перевірки, позивачу були нараховані штрафні (фінансові) санкції, згідно ст.16, п.1 ст.17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі ЗУ “Про РРО”), за порушення п.1 ст.3 цього ж Закону.

Акт перевірки, виходячи з положень “Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових  та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.05 №327, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.08.05 за №925/11205 (далі Порядок №327), повинен бути носієм доказової інформації про виявлені порушення валютного та іншого законодавства. Відображаючи це порушення в акті перевірки відповідач обмежився лише вказанням того, що при реалізації ТМЦ за 4 квартал 2005 р. – 3,6 тис. грн.., за 3 квартал 2006 р. – 11,9 тис. грн.. зі складу підприємства встановлено непроведення готівкових коштів через регістратори розрахункових операцій, недрукування фіскальних звітних чеків, неведення книги обліку розрахункових операцій, неподачі звітності, яка пов’язана із застосуванням РРО. В порушення вимог Порядку №327, акт перевірки не містить чіткого викладення суті такого порушення, не відображає первинні документи, інші джерела, на підставі яких зроблені висновки про обсяги, вартість та, взагалі, факти реалізації позивачем у перевіряємому періоді товарно – матеріальних цінностей; в ньому та додатках відсутній перелік (назва) таких цінностей  та інші докази, що достовірно підтверджують факт порушення позивачем вимог ЗУ “Про РРО”. Не відображені в акті перевірки й відомості про походження начебто реалізованих позивачем ТМЦ (власного виробництва чи інше) та, не виключена можливість застосування до позивача приписів ст.9 ЗУ “Про РРО” при реалізації ТМЦ власного виробництва.

Внаслідок допущених порушень при складенні акту перевірки, таким актом та додатками до нього не підтверджуються зроблені перевіряючими висновки про порушення позивачем вимог ЗУ “Про РРО”. Посилання на будь – які інші документи, що підтверджують порушення, у відповідача відсутні.

Тобто, відповідач, як того вимагає п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності свого рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у сумі 77 500, 00 грн. і воно, також, підлягає скасуванню.

Те ж саме стосується й рішення від 04.04.07 №/0/1581.

Штрафні санкції у сумі 3 840, 00 грн. були застосовані в цьому рішенні до позивача за порушення ст.3 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” (далі ЗУ “Про патентування”).

Розділ акту перевірки 3.3.4, в якому вказано на відповідне порушення, як і у попередньому випадку в порушення Порядку №327, не має чіткого опису змісту порушення, посилань на первинні документи, бухгалтерські рахунки, на підставі яких було встановлено таке порушення. Зазначений розділ має лише відомості про встановлення перевіряючими якоїсь діяльності позивача без придбання торгового патенту на торговому складі розташованого за адресою знаходження самого позивача. Такий склад, на думку перевіряючих, працював з 01.10.05 по 30.09.06 без придбання торгового патенту, тому, виходячи з вартості торгового патенту 160, 00 грн., відповідач обчислив штрафні санкції за 12 місяців роботи.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ “Про патентування”, об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг.

Суб’єктами правовідносин, які підлягають регулюванню за цим же Законом, є юридичні особи та суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, - резиденти і нерезиденти, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо), які займаються підприємницькою діяльністю, передбаченою частиною першою статті 1 цього Закону.

Стаття 3 ЗУ “Про патентування” визначає торговельну діяльність у розумінні цього Закону, як роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

Позивач не є підприємством торгівлі, громадського харчування чи послуг. Отже, для можливості застосування до позивача приписів і штрафів за порушення ЗУ “Про патентування”, відповідач повинен був встановити наявність у діяльності позивача ознак діяльності (торговельної), яка є об’єктом правового регулювання цим Законом.

Разом з тим, як вказувалося, в акті перевірки відсутні посилання на жодний з первинних облікових бухгалтерських чи інших документів, які б підтверджували та з яких би слідувало, що позивач здійснював торговельну діяльність, яка підлягає патентуванню у періоді з 01.10.05 по 30.09.06, вартість патенту за яку складає 160, 00 грн. на місяць. Не додані такі докази відповідачем й до акту перевірки та до матеріалів справи.

За таких умов, відсутні докази та підстави вважати позивача таким, що порушив ст.3 ЗУ “Про патентування”, та застосовувати до нього штрафні санкції за таке порушення.

Рішення від 04.04.07 №/0/1582 оскаржується позивачем у сумі 29 200, 00 грн. Зазначена сума є штрафною санкцією за порушення норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.04 №637 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України за №40/10320 від 13.01.05 (далі Положення №637). Виходячи із тексту оспорюваного рішення, штрафна санкція була застосована у зв’язку з виявленим порушенням п.2.11 г.1, п.2.11 г.2, п.3.1 г.3 Положення №637. Проте, в акті перевірки, в розділі3.3.1, де описується перевірка дотримання вимог Положення №637, не зазначено про порушення позивачем п.2.11 г.1 та п.3.1 г.1 цього положення. Тобто, порушення цих пунктів взагалі не встановлювалося при перевірці. В цьому розділі є вказання на порушення позивачем п.1.1 г.1 та п.2.11 г.2 Положення №637. Підпункт 1.1 г.1, є загальним пунктом, який дає визн                                                                ачення та ознаки розрахункового документа, що застосовується в касових операціях, а п.2.11 г.2 цього ж положення визначає можливість продовження строку, на який видана готівка під звіт на завдання, до завершення відрядження особи, якій готівка видана для відрядження і одночасно для вирішення в ньому виробничих (господарських) питань. Разом з тим,  сума штрафу 29 200, 00 грн., яку оспорює позивач, визначена виходячи із вартості іменних акцій проданих у звітному періоді позивачем і, як вказано в акті перевірки при описанні, порушення полягає в ненадані позивачем підтвердження про стан погашення отриманих простих іменних акцій, у періоді, що перевіряється, на суму 29 200, 00 грн., таким чином, підприємство не підтверджує використання грошових коштів виданих власним акціонерам за продані ними акції. Тобто, норми, які перевіряючі вважають порушеними, (п.1.1 г.1, п.2.11 г.2 Положення №637) не регулюють питання обліку та звітності про стан погашення акцій придбаних підприємством. Яка конкретно норма (пункт) Положення №637 порушена позивачем та за яку були нараховані фінансові санкції у сумі 29 200, 00 грн., в акті перевірки не зазначено. Якою нормою Положення №637 передбачений обов’язок позивача подати перевіряючим документи про стан погашення отриманих ним акцій чи підтвердити використання грошових коштів, виданих акціонерам за продані акції та, як це пов’язано з порушенням приписів Положення №637, відповідач не вказує. Описання змісту самого порушення, первинних та інших облікових документів, на підставі яких воно було встановлено, як і у попередніх випадках, акт перевірки не містить. При описанні цього порушення робиться посилання на матеріали, викладені в п.3.1.13.1 цього ж акту. Проте, зазначений пункт акта перевірки має лише відомості про загальну чисельність працюючих осіб позивача станом на 01.10.05, які не стосуються придбаних акцій та розрахунків за них, в ньому відсутня будь – яка інформація (матеріали), які стосуються придбання чи стану погашення іменних акцій у перевіряємому періоді. Натомість, в іншому пункті акта перевірки – 3.1.13.21 викладена інформація, встановлена перевіряючими в частині купівлі цінних паперів (акцій). Зокрема, встановлено придбання позивачем від громадян та здійснення виплат грошових коштів громадянам в касі підприємства за продані акції в листопаді 2005 р. на суму 10 800, 00 грн., травні 2006 р. – на суму 12 500, 00 грн., вересні 2006 р. – на суму 4 400, 00 грн. При цьому, порушень з питань оподаткування не було встановлено. Тобто, всупереч своїм  висновкам в п.3.3.1 акта, щодо не підтвердження позивачем використання коштів виданих акціонерам за продані акції, відповідач вказує про здійснення виплат з каси за придбані акції, тобто, використання коштів на сплату акцій.

Виходячи з цього пункту, підприємством було придбано акцій і сплачено за них загальну суму 27 700, 00 грн., тоді як при описанні порушення (п.п.3.3.1 акта) відповідач зазначає про придбання акцій у перевіреному періоді на суму 29 200, 00 грн. Тобто, акт перевірки, окрім інших порушень, про які йшлося вище, має й суперечності в сумах придбаних позивачем акцій та сплачених за них коштів, та по факту використання позивачем грошей на такі цілі, що у сукупності з відсутністю посилань в акті перевірки на будь – які первинні та облікові документи, при досліджені яких такі відомості були встановлені, робить сумнівним висновки про суму сплачену позивачем за придбані акції, з якої виходив відповідач при обчисленні штрафних санкцій та висновки про ненадання до перевірки документів, що підтверджують використання коштів виданих акціонерам за продані акції.

Перелічені порушення при здійсненні перевірки позбавляють акт перевірки доказової сили для підтвердження порушення позивачем Положення №637 та, відповідно, обґрунтовані і правомірні вимоги про скасування оспорюваного рішення в частині нарахованих штрафних санкцій у сумі 29 200, 00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.1, 3 Закону України “Про патентування”, ст.ст.3, 9, 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст.ст.7, 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.04 №637 ,  ст.ст. 71, 94, п.5 ст. 155, ст.ст.159, 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити позовні вимоги ЗАТ “Інститут керамічного машинобудування” м. Слов’янськ до Слов’янської ОДПІ про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.04.07 №№/1569, /0/1581, /0-1583 та №/0/1582 у сумі 29 200, 00 грн.

Скасувати рішення Слов’янської ОДПІ про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ЗАТ “Інститут керамічного машинобудування” м. Слов’янськ від 04.04.07 №№/1569 у сумі 21 934, 64 грн., /0/1581 у сумі 3 840, 00 грн., /0-1583 у сумі 77 500, 00 грн. та №/0/1582 у сумі 29 200, 00 грн.

В решті частині, позовні вимоги залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства “Інститут керамічного машинобудування” (84105, Донецька область, м. Слов’янськ, вул. Свердлова, 1а; р/р 0084  Слов’янському відділенні ПІБ м. Слов’янськ; МФО 334561) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання заяви про апеляційне оскарження.

В засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови підписаний 26.11.07.

Суддя                                                                                                Малашкевич С.А.