ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 11/346

Вищого господарського суду України у складі колегії суддів:

головуючого:
Панової І.Ю.

суддів:
Заріцької А.О.

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

на ухвалу

господарського суду Дніпропетровської області від
1 березня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 11/346
Дніпропетровської області

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислової фінансової компанії «Теркон»

до

відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

про
стягнення 158 133,10 грн.

за участю представників сторін:

ТОВ ТПФК «Теркон» - Рязанцев С.А.,

ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Чобанюк Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 17 липня         2001 року у справі № 11/346 позов товариства з обмежено відповідальністю торгово-промислової фінансової компанії «Теркон»(далі -                             ТОВ ТПФК «Теркон») до відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі –ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») задоволено та стягнуто з ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ ТПФК «Теркон»159 714,43 грн. Вказане рішення набрало законної сили, на його виконання видано наказ від 17 липня 2001 року. Відділом державної виконавчої служби в Інгулецькому районі, м. Кривий Ріг постановою від 31 липня 2001 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 31 серпня 2001 року виконавче провадження по примусовому виконанню наказу від 17 липня 2001 року             № 11/346 зупинено.

5 лютого 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання вказаного наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2007 року відповідачу у задоволенні заяви відмовлено.

В обґрунтування ухвали суд послався на ст. 36 Закону України “Про виконавче провадження” та зазначив, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець зобов’язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою, або за заявою стягувача.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою, відповідач у справі подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 14, 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня  1992 року № 2343-ХІІ (з змінами і доповненнями) (далі –Закон) та ст. 598 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), просить оскаржувану ухвалу скасувати, а заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню –задовольнити.

У судовому засіданні 27 листопада 2007 року була оголошена перерва до 11 грудня 2007 року 12 години 40 хвилин.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Касаційна скарга на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області розглядається в межах вимог касаційної скарги.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що позивач, як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що утворилася до порушення провадження у справі про банкрутство, не звертався до господарського суду із заявою про визнання його грошових вимог, а тому дана заборгованість вважається погашеною на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача було опубліковано 11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від                  1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство                      ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»(т.1 а.с. 10).

Відповідно до п. 15 ст. 11 Закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до         ст. 14 Закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Ухвалою господарського суду від 10 серпня 2006 року у справі             № Б29/21/05 затверджено реєстр кредиторів, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів які не були заявлені в строк встановлений для їх подання, вважаються погашеними (т.1 а.с. 12).

Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від         7 березня 2002 року № 3088-ІІІ, який набрав чинності 13 липня 2002 року, внесені зміни до ст. 14 Закону.

Отже, з 13 липня 2002 року ч. 2 вказаної статті визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, під час дії нової редакції Закону про банкрутство суд позбавлений права поновлювати строк на звернення кредитора з заявою про грошові вимоги до боржника.

Грошові вимоги позивача ТОВ ТПФК «Теркон»до відповідача підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від           17 липня 2001 року і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому такі вимоги відповідно до ст. 1 Закону є конкурсними.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від             16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди (т.1 а.с. 15).

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення до боржника із заявою про визнання його грошових вимог.

Таким чином, заборгованість відповідача у справі вважається погашеною на підставі ч. 2 ст. 14 Закону, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від         17 липня 2001 року № 11/346 відсутні.

Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали вимог ст. 598 ЦК України є обгрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В даному випадку вказаний Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,          ч. 2 ст. 14 Закону, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону.

За приписами ст. 1 цього Закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону про банкрутство вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2001 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги позивача, які підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2001 року та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в постанові від 2 жовтня 2007 року у справі № 6/73.

Враховуючи зазначене, оскільки підстави для поновлення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області не відповідає вимогам закону.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 1 березня                2007 року у справі № 11/346 помилковою та такою, що підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2001 року у справі № 11/346 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2007 року у справі № 11/346 скасувати.

Заяву відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»від 5 лютого 2007 року № 52-16/120 задовольнити. Визнати наказ арбітражного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2001 року у справі № 11/346 таким, що не підлягає виконанню.

Головуючий                                                                       І.Ю. Панова

Судді                                                                                   А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич