ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.05.07                                                                                           Справа  № 13/305-5116

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

Суддів                                                                      Юрченко Я.О.

Процик Т.С.

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі, м. Теребовля № 1211/10-014 від 26.02.2007 року (далі ДПІ у Теребовлянському районі, м. Теребовля)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2007 року

у справі № 13/305-5116

за позовом: ДПІ у Теребовлянському районі, м. Теребовля

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Карнеол»,      м. Львів (далі ТзОВ «Карнеол», м. Львів)

до відповідача 2: Приватного малого підприємства «Фортуна», с. Золотники Теребовлянського району (далі ПМП «Фортуна», с. Золотники)

про визнання недійсними господарських зобов’язань

за участю представників сторін:

від позивача –Новосад Я.Є. - головний державний податковий ревізор –інспектор, Сененький М.Б. –головний державний податковий інспектор.

від відповідача 1 –Авдєєнка В.В. –представник, Руда Л.В. - представник

від відповідача 2 –не з’явився

Права та обов’язки представникам сторін відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2007 року у справі № 13/305-5116 відмовлено у задоволенні позовних вимог ДПІ у Теребовлянському районі, м. Теребовля про визнання недійсними господарських зобов’язань, які виникли на підставі угод № 19/076 від 19.07.2005 року та № 26/8-41 від 26.08.2005 року, укладених між відповідачами на загальну суму 69444,00 грн., оформлених на підставі податкових накладних № 75 від 09.06.2004 року, № 93 від 01.07.2004 року, № 120 від 02.08.2004 року, № 200 від 04.11.2004 року, як таких, що вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та у застосуванні наслідків передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання на фіктивність угод укладених між відповідачами чи укладених не в рамках проведення фінансово-господарської діяльності, безпідставні і надумані, оскільки сам позивач, як з посиланнями на первинні документи, так і на пояснення сторін угод підтвердив факт закупки (продажу) шипів ТК друкарських машин та двох електродвигунів, їх фактичне отримання та оплату в безготівковому порядку; оскільки санкції, передбачені ст. 208 ГК України є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України, а тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.. 250 ГК України.

ДПІ у Теребовлянському районі подано апеляційну скаргу № 1211/10-014 від 26.02.2007 року, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що господарським судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи та рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми Господарського кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

ДПІ у Теребовлянському районі проведено перевірку діяльності ПМП «Фортуна»на предмет дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2005 року по 01.04.2006 року, за результатами якої складено акт № 715/2301/14047092 від 15.08.2006 року.

При проведенні перевірки податковою інспекцією встановлено, що між ТзОВ «Карнеол»та ПМП «Фортуна»на виконання угод № 19/076 від  19.07.2005 року та № 26/8-41 від 26.08.2006 року здійснено продаж в липні та серпні 2005 року шипів ТК друкарських машин та електродвигуни на загальну суму 69444,00 грн.

Факт виконання даних угод підтверджується податковими накладними (а. с. 30, 31), видатковими накладними (а. с. 32, 33) та платіжними дорученнями (а. с. 34, 35).

У обґрунтуваннях апеляційної скарги, скаржник посилається на той факт, що ТзОВ «Карнеол»закупив продукцію у ПП «Корал і К», м. Київ, яке згідно інформації ДПІ у Голосіївському районі м. Києва з 28.01.2005 року втратило печатку та пояснень директора та засновника підприємства угод не укладало, тому угоди між відповідачами укладені не в рамках проведення фінансово –господарської діяльності, а з метою формування податкового кредиту та зменшення сум податку, які підлягають до сплати, тобто продавець діяв без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались угодами, а фактично укладав фіктивні угоди.

При прийнятті постанови апеляційний господарський суд виходив з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Карнеол»та ПМП «Фортуна»на виконання угод № 19/076 від  19.07.2005 року та № 26/8-41 від 26.08.2006 року здійснено продаж шипів ТК друкарських машин та електродвигуни на загальну суму 69444,00 грн.. Виконання спірних договорів підтверджується податковими накладними, видатковими накладними та платіжними дорученнями, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ст. 208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Положення ст.ст. 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пп.. 7.3 п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 липня 2002 року № 1056 «Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки»доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано жодного доказу про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби чи про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Крім цього, в матеріалах справи знаходить інформаційна довідка (а. с. 40) з якої вбачається, що ТзОВ «Карнеол»в бухгалтерському обліку повністю відобразило суми податку на додану вартість по операціях за договорами за липень та серпень 2005 року.

Щодо вимоги позивача про застосування наслідків визначених ст. 208 ГК України, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків, зборів (обов'язкових платежів) однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування таких санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення фіктивного правочину або удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків. Оскільки санкції, передбачені вказаною правовою нормою, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України. З огляду на це такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст. 250 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була подана до суду 26.12.2006 року, тобто вимога про застосування санкцій, встановлених     ст. 208 Господарського кодексу України, була заявлена за межами граничного річного строку від вчинення правопорушення (виконання договору), передбаченого ст. 250 цього Кодексу, а отже відсутні підстави для застосування до відповідачів наслідків, передбачених ст. 208 ГК України.

Згідно ст.. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Скаржником не подано судовій доказів, які стали б підставою для скасування судового рішення.

Однак, слід зазначити, що при винесенні рішення господарським судом застосовано норми Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 11 ст. 10 Закону України «Про  державну податкову службу в Україні»державні податкові інспекції мають право подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції помилково застосовано норми Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 201 КАС України у випадку правильного вирішення по суті справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, судове рішення підлягає зміні.

Отже, судова колегія прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2007 року слід змінити в частині застосування норм Господарського процесуального кодексу України, в решті судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 201, 205, 207 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд П о с т а н о в и в:

1.          Змінити рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2007 року у даній справі в частині застосування норм Господарського процесуального кодексу України, застосувавши норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Прийняти судове рішення у формі постанови.

В решті судове рішення залишити без змін.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.