ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 4/265
04.10.07 р.

За позовом          Відкрите акціонерне товариство АТ "Київпроект"

до                      Мале приватне підприємство "Творча майстерня "ВІСАК"

про

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача           ?????

Від відповідача       ?????

Обставини справи:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № 6-П/02.

У своєму відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову, через відсутність на те законних підстав, а також в зв’язку з тим, що договір є обов’язковим для виконання його сторонами.

19.09.07 сторона позивача подала нові докази (експрес-аналіз ринку нерухомості  м. Києва) та доводи і з метою ознайомлення з ними було оголошено перерву до 28.09.07.

28.09.07 сторони спору заявили клопотання в порядку ч. 4 ст. 69 ГПК України про продовження строку розгляду справи більше ніж на 2 місяці.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін та з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.02 позивач (як орендодавець) та відповідач (як орендар) уклали договір   № 6-П/02 оренди нежитлових приміщень, загальною площею  755, 6 м кв., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 16-22, 13-й поверх, строком до 01 січня 2012року.

Відповідно до умов договору, орендна плата, згідно п. 3.4. договору сплачується щомісячно.

Відповідно до п. 3.3 договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Також, окрім орендної плати, відповідач має відшкодовувати позивачу витрати на утримання орендованого приміщення (п. п. 3.1. та 3. 6. договору).

На час розгляду спору розмір орендної плати становив 47 212 гривень 86 коп. (розрахунок за березень 2007 року), тобто 62,4 грн./м кв. Вказаний розмір відповідач не заперечував.

Обґрунтовуя свої позовні вимоги, позивач  стверджує, що реальна ринкова щомісячна вартість оренди приміщення,  що є предметом договору, становить не 62,4 грн./м кв., а 33, 37 доларів США за м. кв. без врахування ПДВ.  При цьому, як на доказ, він посилається на відповідні оголошення, включаючи газету „Авізо”, а також на експрес-аналіз офісних приміщень підготовленого в липні 2007 року для ВАТ „Київпроект” компанією „Астера”.

Також, позивач зазначає, що в момент укладання договору оренди він не розраховував, що подібне подорожчання настане, не міг реально усунути причин, які сприяли даному подорожчанню, подальше виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін. Крім того, у відповідності до звичаїв ділового обороту, при подорожчанні ринкової вартості оренди приміщень,  сторони мають корегувати дану ціну договору.

Обґрунтовуючи законність можливості задоволення позовних вимог, в частині розірвання договору оренди в односторонньому порядку, позивач посилається на ч. 1 та  ч. 2 ст. 652 ЦК України та наведені нижче аргументи.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві та послідуючих поясненнях наголосив, що пунктом 3.3. договору визначено коригування вартості оренди в залежності від індексу інфляції. Дана умова, під час укладання договору була продиктована тільки позивачем і МПП „ТМ Вісак” на неї погодилося, оскільки, розуміло об’єктивність процесу інфляції. Зазначеного факту позивач не заперечував та не спростовував.

Відповідач зазначає, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на ті обставини, що  зводяться до фактів подорожчання цін на ринку оренди об’єктів нерухомого майна, не передбачення під час укладання договору оренди приміщення корегування розміру плати за найом нерухомого майна відповідачем та небажанням останнього, в зв’язку з вказаними обставинами, в позасудовому порядку погодити збільшення цієї оплати шляхом внесення змін до основного договору.

Відповідач не визнає позовні вимоги з наступних підстав:

- у відповідності до ст. ст. 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог  цього  Кодексу,  інших  актів  цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,  вимог  розумності та справедливості.

- згідно ч. 2 ст. 180 ГК України господарський   договір  вважається  укладеним,  якщо  між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного  виду,  а  також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

- основною причиною виникнення даної ситуації, окрім факту подорожчання цін, є дії позивача, які полягали у тому, що він під час укладання договору, як орендодавець, тобто ініціатор орендних відносин з відповідачем, не погодив з останнім у договірному порядку корегування орендної плати в залежності від цін актуальних на поточну дату, з метою отримання прибутку в розмірі, як зазначено у позові, „актуальному на сьогоднішній день”.

- позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до відповідача з пропозицією розірвати договір оренди на прийнятних для обох сторін умовах та пропозиції інших варіантів виходу з ситуації, що склалася. Адже у листах адресованих відповідачу за вих. № 06-262/адм від 28.02.06 та вих. № 06-          567/адм від 07.06.07 ВАТ „Київ проект” веде мову тільки або про підвищення ціни, продиктованою в односторонньому порядку, чого договором не передбачено, або про його розірвання.

- ст. 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

- договір оренди є оплатним, двостороннім і несе відповідні вигоди для всіх його сторін.

- всі ризики, які пов’язані із здійсненням підприємницької діяльності, включаючи укладання, виконання, зміну та розірвання договорів несуть обидві сторони. Таким чином, ризик зміни обставин в даній ситуації несуть, як позивач так і відповідач.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Частиною 2 статті 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний,  з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивачем не доведено одночасної наявності умов визначених Цивільним кодексом України.

Так, по –перше, судом не може бути прийнято до уваги твердження позивача, що в момент укладення договору, сторони розраховували на зміну розміру орендної плати лише відносно індексу інфляції і жодним чином не могли передбачити, що ринкова вартість оренди приміщення протягом дії договору суттєво підвищуватиметься  з інших причин.

Пунктом 3.3 договору визначено коригування вартості оренди в залежності від індексу інфляції. Суду доведено, що дана умова, під час укладення договору, була продиктована позивачем і відповідач на неї погодився розумія об’єктивність процесу інфляції.

Збільшення вартості ціни на оренду нерухомості в Києві є процесом об’єктивним і триває він починаючи з 1991року.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України під зміною істотних обставин розуміється ситуація, коли у момент укладення договору сторони усвідомлювали, що така зміна обставин не настане. Проте, як зазначалося вище, подорожчання цін, включаючи й вартість оренди, тобто інфляція, є процесами об’єктивними.

Тому твердження позивача про неможливість передбачення збільшення ринкової вартості орендної плати і водночас передбачення індексу інфляції у договорі є нелогічним. Адже суть інфляції і є – подорожчання.

При укладенні договору оренди сторони переслідували мету - отримання прибутку, а отже, всі  ризики пов’язані зі здійсненням даної діяльності покладаються на них, як на суб’єкт підприємництва.

По друге: твердження позивача про те, що він, як зацікавлена сторона, не мав можливості вплинути на умови, що впливають на формування цін оренди на ринку нерухомості, взагалі не відноситься до суті спору, адже мова йде про небажання працювати на умовах передбачених в договорі і про фактичне намагання нав’язати відповідачу односторонню зміну вартості оренди.

По третє: посилання позивача на порушення співвідношення майнових інтересів позивача та відповідача через подальше виконання умов договору, а також позбавлення позивача того, на що він розраховував (отримання прибутку в розмірі актуальному на сьогоднішній день) при укладенні договору   не може бути прийнято судом до уваги, оскільки наведене позивачем у позові поняття „співвідношення майнових інтересів” є суто абстрактним, тобто таким, що не знаходить свого відображення  у фактичних доказах, умовах договору та обставинах справи.

В договорі чітко визначено конкретну суму орендної плати та умови її внесення і позивач цю оплату вчасно отримував та отримує, тобто отримував та отримує саме те, на що розраховував, тобто саме те, що передбачено умовами договору.

По четверте: посилання позивача на звичаї ділового обороту, як на підставу зміни договору в односторонню му порядку є некоректним.

Дана некоректність обумовлена не тільки невідповідністю цивільному законодавству, а й тим, що звичаї ділового обороту зобов’язують учасників ринкових відносин чітко дотримуватись домовленостей. Адже, від вміння тримати своє слово залежить репутація та фінансова стабільність будь-якого підприємця.

Крім того, суть правової природи господарського договору як раз і зводиться до того, щоб зобов’язати сторін триматися домовленостей закріплених у даному документі, не зважаючи на жодні обставини, окрім тих, які безпосередньо прописані в самому договорі або законі.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що твердження  позивача про неможливість передбачення значного подорожчання цін на ринку оренди нерухомості не може бути прийнята судом до уваги, оскільки дані ризики і є складовою підприємницької діяльності.

Також, суд погоджується з аргументацією відповідача в тій частині, що у договорі оренди нежитлових приміщень не передбачено такої мети його укладення, як отримання прибутків позивачем, що є актуальними на поточну дату, про що йдеться у позові.

В зв’язку з вказаним вище, не можна стверджувати, що подальше виконання договору позбавляло б позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Адже, як вбачається з ч. 3 договору оренди, ВАТ „Київ проект” розрахувало на отримання прибутку у визначеному вказаною угодою розмірі.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв   ділового  обороту  або інших вимог,  що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не  встановлено договором або законом.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за  згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 8.1. договору оренди нежитлових приміщень передбачено, що дана угода розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, коли одна із сторін систематично порушує його умови та свої обов’язки. В даному випадку позивач та відповідач зазначили, що останній умови договору виконує належним чином, включаючи внесення орендної плати.

За таких обставин позовна заява Позивача не підлягає задоволенню.

04.10.2007р. в судовому засіданні, за згодою представників сторін, відповідно до ст. 85 ГПК України, суддя оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 82 –85 ГПК України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства АТ „Київпроект”  повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
?????