Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2007 р.                                                           Справа № 49/183-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя   Погребняк В.Я. судді -  Лащенко Л.Д., Істоміна О.А.

при секретарі   Андросовій О.В.

за участю:

прокурора: Малінка В.Є., посвідчення № 9 від 02.02.07 р.,

представників сторін:

позивача - Харківської міської ради: Іноземцева О.Ю., довіреність № 08-11/40/2-07 від 10.01.2007 р.,

позивача - КП «Харківські теплові мережі»: Счастлива Я.О., довіреність № 38-1363 від 13.04.2007 р.,

відповідача: Хомякова А.Л., довіреність б/н від 15.05.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва», м. Харків (вх.№ 2698 Х/2-6 від 20.08.2007 р.) на рішення господарського суду Харківської області від 01.08.07 по справі № 49/183-07

за позовом Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків в особі КП «Харківські теплові мережі», м. Харків

до Відкритого акціонерного товариства «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва», м. Харків

про стягнення 21843,68 грн.,

встановила:

24.04.2007 р. Прокурор м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 5583/3-49), в який просив суд стягнути з ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»,   на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»вартість безпідставно отриманої теплової енергії у сумі 21843,68 грн. При цьому з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3/рп/99 в позовній заяві прокурором м. Харкова позивачами було вказано Харківську міську раду і КП «Харківські теплові мережі»з обґрунтуванням, що КП «Харківські теплові мережі»належать до комунальної власності, основним предметом діяльності якого є задоволення потреб міста Харкова та інших суб’єктів якісною тепловою енергією, а органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Харківська міська рада, яка наділена відповідними повноваженнями в галузі житлово-комунального господарства.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. (суддя Кононова О.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»на користь КП «Харківські теплові мережі»21 843,68 грн. заборгованості. Стягнуто з ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»до державного бюджету України 218,44 грн. державного мита. Стягнуто з ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»на користь Державного підприємства «Інформаційні судові системи»118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення обгрунтовано наступним. Факт користування тепловою енергією відповідачем підтверджений актами перевірки порушень «Правил користування тепловою енергією»№ 005606 від 09.03.2005 року та № 005621 від 23.03.2005 року. Що стосується відносин мешканців гуртожитку та його власника, то вони регулюються цивільним законодавством (глави 58 та 59 Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України (розділ III глава 4 Житлового кодексу), а також нормами Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.86 N 208. Відповідно до норм зазначених нормативно - правових актів розрахунки мешканців будинку за спожиту електричну енергію здійснюються безпосередньо з власником будинку. Отже, зобов'язання мешканців гуртожитку по оплаті комунальних послуг згідно вимог чинного законодавства виникає саме перед власником будинку. За таких обставин доводи відповідача щодо обов’язку мешканців гуртожитку самостійно сплачувати вартість спожитої теплової енергії є помилковими.

Відповідач, ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»,  з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає рішення господарського суду безпідставним та необґрунтованим, так як судом при вирішенні спору неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права. Апелянт в скарзі посилається на те, що гуртожиток, розташований по вул. Азербайджанській, 32 –А у м. Харкові, є гуртожитком сімейного типу, тому кожна сім’я, яка мешкає у зазначеному гуртожитку, займає відокремлену житлову площу. Згідно ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Враховуючи іикладене, апелянт зазначив, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, тобто, на його думку, посилання суду на те, що плата за комунальні послуги повинна входити до плати за користування жилою площею, є помилковим. Не визнання судом факту правовідносин між мешканцями гуртожитку та КП «Харківські теплові мережі» спричиняє подвійне нарахування оплати та фактичної оплати за поставлену теплову енергію у опалювальний період 2005-2006 р.р., 2006-2007 р.р. на ту саму площу. Тим самим, судом прийнято рішення, яке передбачає стягнення з відповідача вартості отриманої теплової енергії, яка вже сплачена мешканцями гуртожитку. Крім того, на думку апелянта, при вирішенні спору  суд не встановив  на який саме розмір площі позивачем  проводилось нарахування за поставлену теплову енергію, що привело до необґрунтованого рішення.

Позивач - КП «Харківські теплові мережі»-  надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, вважає, що судом повністю з’ясовані обставини, що мають значення для справи, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Розгляд справи відкладався 01.10.2007 р. за клопотанням позивача на 29.10.2007 р.

29.10.2007 р. розгляд справи відкладався на 03.12.2007 р. у зв*язку з запропонуванням прокурору надати додаткове правове та документальне обґрунтування заявлених вимог, де чітко зазначити підстави представництва в господарському процесі, зазначити позивача, в інтересах якого подано позов (з урахуванням того, що позивач повинен мати статус органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах) та позивачу надати додаткові докази та пояснення по справі.

03.12.2007 р. оголошувалась перерва до  07.12.2007 р.

06.12.2007 р. (вх. № 8348) відповідач надав уточнення вимог апеляційної скарги, в якому просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. по даній справі і залишити позов прокурора м. Харкова без розгляду повністю. Відповідач зазначив, що КП «Харківські теплові мережі»є окремим суб’єктом господарювання, що займається господарською діяльністю, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку, що повністю відповідає умовам ст.42 ГК України. Невиконання контрагентами своїх зобов’язань перед КП «Харківські теплові мережі»є ризиком останнього, і немає підстав вважати, що настання такого ризику спричиняє порушенню інтересів Харківської міської ради, як органу самоврядування та інтересів держави, а, отже, притягнення Харківської міської ради у якості позивача у даній справі є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач посилається також на роз’яснення Президії Вищого господарського суду від 22.05.2002 р. № 04-5/570 та на ч.1 ст.63, ч.1 ст.81 ГПК України та вважає, що в разі помилкового порушення  справи за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні 07.12.2007 р. відповідач підтвердив викладені вище вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в постанові суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі - продажу від 20.02.2002 року відповідач, ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва», є власником будівлі загальною площею 936,9 кв. м. за адресою м. Харків, вул. Азербайджанська, 32-А. В зазначену будівлю (гуртожиток)  згідно з розпорядженнями Харківської облдержадміністрації «Про початок опалювального сезону 2005-2006 р.р.»та  «Про початок опалювального сезону 2006–2007 р.р.» позивач, КП «Харківські теплові мережі», з жовтня 2005 р. по березень 2007 р. здійснював постачання теплової енергії. Договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладався.

Позивач за зазначений період постачання теплової енергії розрахував вартість безпідставно спожитої теплової енергії відповідачем, розмір якої склав 21843,68 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про погашення вартості спожитої теплової енергії, проте відповідач вартість теплової енергії не перерахував.

Факт постачання позивачем теплової енергії підтверджується актами № №178/461 та  178/462 від 17.10.2005 р. про підключення споживача до джерела теплової енергії та актами №№ 178/822, 178/823, 178/824 від 12.04.2006 року про відключення споживача від джерела теплової енергії, а також актами № № 178/2035-В, 178/2016-В від 16.10.2006 року про підключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії  (т.1, а.с. а.с. 10-14). В зазначених актах сторонами узгоджена площа, щодо якої здійснюватиметься теплопостачання та визначене теплове навантаження приміщень.

Факт користування тепловою енергією відповідачем підтверджується актами перевірки порушень «Правил користування тепловою енергією»№005606 від 09.03.2005 р. та № 005621 від 23.03.2005 року (т.2, а.с. 4-5), складеними в присутності представника відповідача - президента товариства Сиромолот Е.А., який від підпису зазначених актів відмовився, про що зазначено на зворотному боці вказаних актів; актом обстеження системи теплоспоживання об’єкту № 178/322 від 18.01.2007 р., скріпленим підписом  президента ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»Сиромолот Е.А. та печаткою товариства ( т. 1 а.с. 93).

Відповідач як в суді першої інстанції,  так і в суді апеляційної інстанції, заперечуючи проти позову, посилався на те, що будівля А-2, за адресою, вул. Азербайджанська, 32-А, власником якої він є, гуртожиток, загальною площею 936,9 кв.м., у гуртожитку проживають мешканці, які здійснюють розрахунки за поставлену теплову енергію з КП «Харківські теплові мережі»відповідно до відкритих на їх ім'я особистих рахунків.

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, факт користування тепловою енергією він визнав, але вважає, що позивачем було невірно визначено за ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»площу, на яку повинно бути нарахована вартість спожитої теплової енергії.

Відносини мешканців гуртожитку та його власника регулюються главами 58 та 59 Цивільного кодексу України, розділом III глави 4 Житлового кодексу України, а також положеннями Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.86 N 208.   Відповідно до норм зазначених нормативно - правових актів розрахунки мешканців будинку за спожиту електричну енергію здійснюються безпосередньо з власником  будинку. При цьому порядок розрахунків за спожиту електричну енергію мешканцями гуртожитку має бути визначений документом, що регулює відносини власника гуртожитку та його мешканців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що зобов'язання мешканців гуртожитку по оплаті комунальних послуг згідно вимог чинного законодавства виникають саме перед власником будинку, тому доводи відповідача щодо обов’язку мешканців гуртожитку самостійно сплачувати вартість спожитої теплової енергії є помилковими.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що частина мешканців гуртожитку знаходиться на прямих розрахунках з КП «Харківські теплові мережі»та самостійно оплачує вартість спожитої теплової енергії за займану площу загально 448,63 кв.м.. Загальна площа будинку складає 936,9 кв.м., з яких 71,2 кв.м. –підвальне приміщення, що опалюється, 437,8 кв.м. –перший поверх, 427,9 кв.м. –другий поверх, 2.1 кв.м. –тамбур. Загальна площа, яка опалюється без укладання договору на постачання теплової енергії між КП «Харківські теплові мережі»та відповідачем, складає 486,17 кв. м. (в т.ч. підвал). Відповідач стверджував, що в період опалювального сезону 2005-2006 р.р. загальна площа, яка опалювалася без укладання договору, складала 322,85 кв.м., а в опалювальний період 2006-2007 р.р. –477,27 кв.м., проте обґрунтованих доказів на підтвердження цього не надав.

Статтею 1212, ч. 2 ст. 1213 ЦК України передбачений обов’язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. При цьому встановлення вини в діях зобов’язаної особи не вимагається, оскільки безпідставно придбане майно може бути результатом події, поведінки самого потерпілого, третіх осіб.

Позивач –КП «Харківські теплові мережі»- на вимогу ухвали апеляційного суду  від 29.10.2007 р. надав пояснення, з яких вбачається, що  площа частини кімнат, мешканці яких знаходяться на прямих розрахунках з КП  «Харківські теплові мережі», складає 448,63 м.кв. з урахуванням й місць загального користування, а площа кімнат, яка опалюється без достатніх на те підстав, складає 486,17 м.кв. (з яких 71,2 м.кв. –підвал, який не опалюється), у зазначену площу також включені місця загального користування.

Зазначене підтверджується актом № 907 від 15.02.2005 р., актом перевірки порушень «Правил користування тепловою енергією»№ 005621 від 23.03.2005 р., технічним паспортом № 84396 від 12.10.2001 р. та «Переліком мешканців, що прописані та мешкають у гуртожитку, який належить ВАТ «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва»за адресою: м. Харків, вул. Азербайджанська, 32-А».

Посилання відповідача на встановлений факт його відсутності в гуртожитку з моменту набуття ним прав власності, і, як наслідок, право на несплату вартості поставленої теплової енергії не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати вартості теплової енергії з наступних підстав.

Дійсно, згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, споживачами відповідно до ст.1 вказаного Закону є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Однак, слід враховувати, що по-перше, згідно ч.1 ст.19 зазначеного вище Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а між відповідачем і КП «Харківські теплові мережі»договір на теплопостачання укладений не був, і, відповідно, на відповідача не поширюється дія норм цього Закону.

По-друге, відповідно до ст.319 Цивільного Кодексу України власність зобов’язує, а власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

По-третє, згідно ст.322 ЦК України, власник зобов’язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, придбаваючи у власність будинок по вул. Азербайджанській, 32 в м. Харкові, знав, що це гуртожиток, та здійснив всі дії, направлені на виконання вимог Житлового Кодексу України щодо обліку громадян, які там мешкають.

З цих підстав не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що він фактично не знаходився в будинку по вул. Азербайджанській, 32 в м. Харкові (що взагалі з урахуванням положень ст.91, ст.322 ЦК України робить неможливим посилання юридичної особи на цю підставу для цілей звільнення від оплати житлово-комунальних послуг).

Що стосується підстав представництва та участі прокурора в даній справі, судова колегія зазначає наступне.

Згідно ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно Рішення  Конституційного Суду України від 08.04.1999  № 3-рп/99  у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) положення абз. четвертого ч.1 ст.2 ГПК України в контексті п.2 ст.121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у ч.2 ст.2  ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно ст.29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Під представництвом прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді за змістом п.2 ст.121 Конституції України та ст.2 і 29 ГПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Визначене прокурором в якості позивача КП «Харківські теплові мережі»є окремим суб’єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність на власний ризик, заснований відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про підприємства в Україні», «Про підприємництво», належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно рішення № 191/03 від 24.09.2003 р. ХVI сесії Харківської міської ради ХХІV скликання «Про комунальну власність»м. Харкова». Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, споживачів у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

Правом на звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, наділені всі суб’єкти господарювання та особи, яким таке право надано відповідно до Закону, проте необхідними умовами задоволення  позовної заяви є матеріально-правовий інтерес заявника, існування правовідносин між сторонами та факт порушення відповідачем прав і охоронюваних законом інтересів.

В даному випадку прокурор, подаючи позов в інтересах Харківської міської ради, не вказав на існування матеріально-правового інтересу, та чи існують у цього позивача та відповідача спірні правовідносини, в яких би Харківська міська рада була уповноважена державою здійснювати відповідні функції, а також не обґрунтував, яким чином відповідач порушує права і охоронювані законом інтереси позивача –Харківської міської ради.

Судова колегія, зважаючи на норми ст.8, ст.ст.124-129 Конституції України, вважає, що в даному випадку в задоволенні позову прокурора м. Харкова в інтересах Харківської міської ради слід відмовити, а не залишати позов без розгляду, оскільки в останньому випадку це фактично було б ухиленням від правосуддя.

Разом з тим, судова колегія приймає до уваги, що зазначений прокурором другий позивач –КП «Харківські теплові мережі»не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, проте, і в суді першої інстанції, і під час апеляційного провадження підтримав позовні вимоги, має матеріально-правовий інтерес, є стороною у правовідносинах з відповідачем, факт порушення його прав встановлено матеріалами справи.

Наведене, на думку судової колегії, дає підстави для задоволення вимог позивача –КП «Харківські теплові мережі»про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Харківський регіональний фонд підтримки підприємництва», м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. по справі №  49/183-07 змінити, абзац перший резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «В задоволенні позову прокурора м. Харкова в інтересах Харківської міської ради відмовити. Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків задовольнити.»

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2007 р. по справі № 49/183-07 залишити без змін.

Головуючи суддя                                                                      Погребняк В.Я.

Суддя                                                                    Істоміна О.А.

Суддя                                                                   Лащенко Л.Д.