ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2007 р.
Справа № 46/203-А

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Мандрівник ДМС”

До
Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Державна податкова адміністрація у м. Києві

Про
визнання нечинним рішення

Суддя Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Бушеленко О.В.

Представники:

від позивача
Сацюк В.В. —представник за довіреністю від 29.05.2007 р. № 41

від відповідача
Сименюк І.Ю. —представник за довіреністю від 27.12.2006 р. № 10133/9/10

від третьої особи
Пузіно К.С. —представник за довіреністю від 15.02.2007 р. № 258/9/10-405

13.06.2007 р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з адміністративним позовом від 16.02.2007 р. вих. № 11, яким просить суд визнати повністю нечинним рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва № від 28.01.2007 р., котрим до позивача застосовано 16 500,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 46/203-А, розгляд справи призначено на 28.05.2007 р. та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну податкову адміністрацію у м. Києві —особу, якою проводилася перевірка підприємства позивача.

У зв'язку з тим, що 28.05.2007 р. визначено вихідним днем, дату судового засідання було перенесено на 29.05.2007 р. про що сторін повідомлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судове засідання, призначене на 29.05.2007 р. третя особа, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, уповноваженого представника не направила.

З огляду на неприбуття у судове засідання представника третьої особи та невиконання сторонами вимог ухвали про відкриття провадження у справі, судом було відкладено розгляд справи на 13.06.2007 р.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити заявлений позов. Підстави задоволення позову ґрунтуються на твердженнях про порушення перевіряючими порядку проведення перевірки господарюючої одиниці позивача.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з мотивів, наведених у письмових запереченнях, зважаючи на виявлені в процесі перевірки порушення позивачем діючого законодавства.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відповідну судову практику, про що надав письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників всіх учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами Державної податкової адміністрації у м. Києві на підставі направлень № 476 та № 475 від 22.01.207 року була проведена планова перевірка позивача  з питань контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, про що складено Акт № 000139 від 22.01.2007 року, який було направлено з матеріалами перевірки до ДПІ у Подільському  районі м. Києва за місцем реєстрації позивача, для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

За  наслідками встановлених в ході перевірки порушень, відповідачем  було прийняте  податкове  Рішення № датується від 28.01.2007 р. про нарахування  штрафних санкцій в розмірі 16 500,00  грн. у зв’язку зі встановленими порушеннями п.1 п.2 п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Позивач вважає, що  перевіряючими було порушено процедуру проведення зазначеної планової перевірки, а саме,  на виконання  до ст.11-4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»не надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення проведення перевірки. Перевірка була здійснена за один день та за її результатами було складено Акт №000139 від 22.01.2007р.

Крім того, позивач наголошує, що оскаржуване Рішення № датується від 28.01.2007 р., тобто  винесене  у неділю (вихідний день), що є порушенням п.4.11 ст.4 «Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства».

Позивач в обґрунтування  позову зазначив, що рішення про  застосування   штрафних (фінансових) санкцій № від 28.01.2007 р. є не чинним, оскільки в  ньому  йдеться  посилання на Акт перевірки №26560027/2340 від 23.01.2007р., про існування та складання якого позивачу невідомо, перевірка проведена з порушеннями. Дата Акту, зазначеного у Рішенні № не співпадає із Актом, який було складено ДПА у м. Києві,  Рішення № від 28.01.2007 р. виписане у неробочий день,  штрафні (фінансові) санкції, нараховані  податковими органами не є податковими зобов'язаннями.

Позивач  вважає, що  в спірних правовідносинах  присутній конфлікт  правових норм, що на його думку у  відповідності  до пп.4.4.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачає прийняття рішення на користь платника податків.

Як вбачається зі змісту позову, фактично позивач заперечує правомірність проведення перевірки, оскільки вважає, що за змістом  ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вважаються плановими,  підстави й порядок проведення таких перевірок чітко визначені Законом України «Про державну податкову службу в Україні».

Суд в ході вирішення спору враховує, що відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу» органи державної податкової служби мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки, планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного законодавства, а  відповідно до п. 2  зазначеної статті органи державної податкової служби мають право здійснювати контроль  за додержанням порядку ведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку; наявністю свідоцтв про державну реєстрацію  суб’єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи,  торгових патентів.

Таким чином, відсутні підстави вважати перевірки  на виконання п. 2 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу»перевірками фінансово-господарської діяльності  суб’єктів підприємницької з питань дотримання податкового та валютного законодавства, передбаченими п. 1 ст. 11 цього Закону.

Органи державної податкової служби, в межах наданих їм повноважень здійснюють контроль  за додержанням порядку ведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку; наявністю свідоцтв про державну реєстрацію  суб’єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи,  торгових патентів шляхом проведення перевірок.

Відповідно до ч. 7 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу»перевірки  в межах повноважень  податкових органів, визначених, зокрема, Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вважаються позаплановими, і проводяться з метою здійснення  контролю за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності вимог Закону, виявлення і запобігання порушенням в сфері  готівкового обігу та розрахунків.

Необхідно враховувати, що вищезазначена норма визначає статус перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», як позапланової,  і не містить посилань на  ототожнення  такої перевірки  з  виїзними позаплановими перевірками  фінансово-господарської діяльності платника податків, що проводяться з підстав,  визначених ч. 6 ст. 11-1 Закону  України «Про державну податкову службу».

Оскільки,  перевірки  щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності не стосуються питань оподаткування чи валютного контролю, до них не застосовуються  відповідні положення щодо підстав проведення, зокрема,  планових чи позапланових  виїзних перевірок, передбачених ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу», так як зі змісту передбачених  підстав вбачаються недоліки  саме при веденні  фінансово-господарської  діяльності,  пов’язаної зі сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів) до бюджету  та державних цільових фондів,  податкового обліку та фінансової звітності, які жодним чином не  можуть застосовуватись  відносно сфери готівкового обігу, правил торгівлі та патентування.

Частина 8 ст. 11-1 Закону  України «Про державну податкову службу» передбачає, що позапланова виїзна перевірка на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, тобто ч. 6, здійснюється за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

Оскільки  наявність повноважень податкових органів, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»надає право на проведення відповідних перевірок, а не  визначається  підставою для їх проведення, такі  позапланові перевірки  проводяться  на підставі та в порядку, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»у зв’язку зі здійсненням заходів по контролю за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності вимог Закону, виявлення і запобігання порушенням в сфері  готівкового обігу та розрахунків.

Як вбачається зі змісту  ч. 7  зазначеної ст. 11-1  Закону України «Про державну податкову службу», перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»вважаються позаплановими, тому  на такі перевірки не поширюються вимоги щодо проведення, зокрема,  позапланових виїзних перевірок.

Згідно з ст.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності  порядку проведення розрахунків за товари та інших вимог цього Закону  здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових та позапланових перевірок .

Відповідно до пунктів 2.6 та 2.7 Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації документальних перевірок юридичних осіб, затверджених наказом ДПА України від 11.10.2005 року № 441 передбачено, що перевірки контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових операцій у сфері готівкового обігу проводяться за окремими планами органів державної податкової служби. З метою підвищення контролю за здійсненням розрахункових операцій та запобігання дублюванню перевірок у ДПІ в містах і районах формується та затверджується щомісячний план проведення зазначених перевірок. При цьому за дорученням Кабінету Міністрів України можуть проводитись позапланові перевірки суб'єктів господарювання, які здійснюють готівкові розрахунки.

Таким чином, перевірка ТОВ «Мандрівник ДМС»проведена 22.01.2007р. на підставі окремого плану роботи відділу оперативного контролю управління контрольно-перевірочної роботи ДПА у м. Києві згідно направлень на перевірку № 475 та № 476 від 22.01.2007 року, та відповідно, працівники ДПА у м. Києві діяли з додержанням норм чинного законодавства, а саме: Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Щодо  застосування спірним податковим рішенням штрафних (фінансових) санкцій за порушення,  які встановлені в Акті перевірки, суд враховує наступне.

В пункті  1 ст. 3  Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»визначено, що суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Пунктом 2 статті 3 вищезазначеного Закону України визначено, що суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

У   відповідності   із   п. 9  ст.   3   Закону   України   «Про   застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів  (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових  операцій  (за виключенням  автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Як вбачається зі змісту позову, позивач по суті встановлених в ході перевірки порушень  заперечень не зазначає,  доказів  в спростування встановлених фактів не наводить та не надає.

Відповідачем були надані пояснення що  в спірному Рішення  було допущено описку в даті  Акту перевірки,  що  не спростовує фактичних обставин встановлених порушень і не звільняє від відповідальності.  Посилання позивача на прийняття спірного рішення у неробочий день  не свідчить про порушення, оскільки.

Крім того,  позивач був ознайомлений з актом проведеної перевірки, про що свідчить підпис директора на спірному акті та пояснення позивача щодо наданих зауважень.

За таких обставин,  судом встановлено правомірність  проведеної відповідачем перевірки та   перевірено обґрунтованість виявлених порушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень  обов’язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність застосування відповідальності спірним податковим рішенням, в той час, як позивачем позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому   задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                          С. В. Шабунін

Дата виготовлення у повному обсязі: 22.06.2007 р.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13.06.2007р.
м.Київ
№ 46/203-А

За позовом                    Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва

До                              Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Тимощука

Павла Івановича

Третя особа                    Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація

Про                              припинення підприємницької діяльності

Головуючий суддя  Сулім В.В.

Секретар судового засідання  Мисник Т.М.

Представники:

від позивача          Котікова О.В. –гол. держ. под. інсп.

від відповідача          не з’явився

від третьої особи          не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності відповідача, у зв’язку з неподанням останнього до державної податкової служби документів бухгалтерської звітності, податкових декларацій.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.05.2007 р. відкрито провадження у адміністративній справі № 48/172-А та призначено її до розгляду.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з’явились, відповідач заперечень проти позову не надав, а тому справа слухається за наявними в ній документами, оскільки відповідно до п. 2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи, сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з його правами та обов’язками у відповідності із ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, заслухавши пояснення його представника, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Суб’єкт підприємницької діяльності –фізична особа Тимощук Павло Іванович зареєстрований Оболонською районною державною адміністрацією м. Києва 25.04.1996р. В судовому засіданні не надано доказів про зміну місцезнаходження відповідача.

Судом встановлено, що як платник податків відповідач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Оболонському районі м. Києва

Виходячи з п. 2 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” від 25.06.91 р. № 1251-ХІІ платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов’язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів).

Відповідно до вимог ст. 46 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” підставами для постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця, зокрема, є: неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій; документів фінансової звітності відповідно до Закону.

Судом встановлено, що відповідач з моменту реєстрації  документів бухгалтерської звітності, податкових декларацій до податкових органів не подавав.

Згідно п. 3 ст. 46 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця.

За наведених обставин позовні вимоги визнаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична чи юридична особи, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 46, 49 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування”, ч. 4 ст. 94, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Припинити підприємницьку діяльність Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Тимощука Павла Івановича (м. Київ, пр-т Г.Сталінграда, 63, кв. 177  ідентифікаційний номер ).

3. Зобов’язати державного реєстратора створити ліквідаційну комісію для здійснення заходів щодо припинення державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи відповідача, внести до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення, провести державну реєстрацію припинення державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи відповідача відповідно до чинного законодавства та повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу, щодо якої прийняте судове рішення, Про внесення до Єдиного державного реєстру такого запису.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

В.В.Сулім