СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.

Справа № А-20/147

Господарський
суд Івано-Франківської області у складі
колегії суддів:

за позовом:
Коломийська ОДПІ,  вул.
Б.Хмельницького,3, м.Коломия,78200

до відповідача    ПП ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: ТзОВ "Уніком",
вул.Карпатська,176, м.Коломия

Представники:

Від
позивача: Тропець В.В.-начальник юридичного відділу, (довіреність № б/н від
26.04.07 )

Від
відповідача-1: ОСОБА_1-приватний підприємець (свідоцтво про державну реєстрацію
НОМЕР_1)

Від
відповідача -2: представник не з"явився.

СУТЬ СПРАВИ: подано позов про
визнання господарського зобов"язання між підприємцем ОСОБА_1 та ТзОВ
"Уніком" від 12.12.05 недійсним, як таким, що укладене з метою
завідомо суперечною інтересам держави.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог  зазначає, що відповідач - ТзОВ
"Уніком"  не знаходиться  за юридичною адресою, фінансово -
господарської діяльності  не здійснює,
податкової звітності не подає, податки та обов"язкові платежі  до бюджету не сплачує, господарське
зобов"язання між  підприємцем
ОСОБА_1 та ТзОВ "Уніком" ( відповідач по справі) слід визнати
недійсним, як таким що  укладено з метою,
завідомо  суперечною інтересам
держави  - спрямованою на приховування
від оподаткування прибутків та доходів.

Відповідач - підприємець ОСОБА_1
проти позову заперечує, посилаючись на те, що
порушення ТзОВ "Уніком"
податкового законодавства  не є
підставою для визнання недійсним
господарського зобов"язання на підставі   ст.207 ГК України. Зазначає, що  позивачем не доведено факту ухилення від
сплати податків сторонами угоди, наявності умислу на укладення угоди завідомо
суперечної інтересам держави.

Представник відповідача ТзОВ
"Уніком" в судове засідання не з"явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи (ухвали суду від
21.05.07, 19.06.07, 10.07.07, 06.09.07, 18.10.07), причини неприбуття суду не
повідомив. Неприбуття відповідача в судове засідання відповідно до  ч. 2 ст. 128 КАС України не є перешкодою для
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд встановив:

12 грудня 2005 року між відповідачами по
справі ТзОВ "Уніком" та ПП ОСОБА_1 укладено договір №12/05 від
12.12.05 про перевезення вантажу.

Позивач по справі Коломийська ОДПІ
вважає таке господарське зобов"язання недійсним та таким, що укладене з
метою, завідомо суперечною інтересам держави.

Разом з тим такі санкції за укладення
угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, встановлені ГК.

Згідно з ч.1 ст.207 ГК, який набрав
чинності з 1.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й
суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

З огляду на ст.215, яка чітко
встановлює підстави недійсності правочину, позивачем не надано суду доказів,
щодо наявності таких підстав.

Необхідною умовою для визнання угоди
недійсною (ст.207 ГК України) є її вчинення з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Представником Коломийської ОДПІ не наведено
жодних аргументів у чому полягала завідомо суперечна мета укладення угоди
відповідачами, протиправність укладеної угоди та суперечливість інтересам
держави та суспільства.

Судом встановлено, що під час
укладення угоди відповідачі по справі дотримувались порядку встановленого
законом для укладення правочину, а саме сторони угоди були зареєстровані у
встановленому порядку як суб"єкти підприємницької діяльності у
встановленому порядку, знаходились на податковому обліку, як платники податків
та зборів, умови угоди виконувались належним чином, що підтверджується  відповідними накладними про оплату вартості
перевезень ПП ОСОБА_1 Крім того самим представником позивача не заперечується
факт сплати відповідачем ОСОБА_1 всіх податків нарахованих з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Ухилення від сплати податків
відповідачем -  ТзОВ "Уніком"
не може судом визнаватись підставою, всупереч закону, для визнання договору
№12/05 від 12.12.05 недійсним. Ухилення від сплати податків, зборів та інших
обов"язкових платежів до бюджету є підставою для притягнення винної особи
до відповідальності.

Положення ст.ст. 207 та 208 ГК слід
застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним
засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є
нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи
державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст.10 закону «Про
державну податкову службу в Україні», можуть на підставі п.11 цієї статті
звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних
за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову
висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Разом з тим, за змістом ч.1 ст.208 ГК, застосування цих санкцій можливе лише в
разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 цього
кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, неподання податкової
звітності. За таких обставин правопорушеннями є несплата податків та неподання
податкової звітності, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій,
передбачених ч.1 ст.208 кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення
угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Частиною 1 ст.208 ГК передбачено
застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції,
згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Крім того, оскільки санкції,
передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в
доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі
санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі,
що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК. Тому такі санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК.

Відповідно до ст.250 ГК України
адміністративно-господарські
санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання
протягом шести місяців з дня  виявлення
порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом
встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.  В
даному випадку позивачем пропущені строки встановлені ст.250 ГК України для
застосування санкцій.

Помилковим є посилання позивача на п.
7.3 постанови  Пленуму Вищого
господарського суду України  № 1056 від
25.07.2002 р. "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного
застосування законодавства про податки", оскільки вказаний п.7.3 постанови
стосувався практики вирішення спорів про
визнання  угод недійсними  на підставі статті 49 Цивільного кодексу
України, який діяв до 01.01.2004 р. Відповідно до вимог ст.49 ЦК УРСР, який
втратив чинність з 1.01.2004, якщо угода укладена з метою, суперечною інтересам
держави й суспільства, то вона є недійсною. При наявності умислу на укладення
такої угоди в обох сторін - у разі виконання угоди обома сторонами - в доход
держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією
стороною з другої стягується в доход держави все одержане нею і все належне з
неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише в
однієї зі сторін все одержане нею за угодою повинне бути повернуто другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується в доход держави. Цивільний кодекс України, який набрав чинності
1.01.2004, серед правових наслідків учинення правочину, який порушує публічний
порядок, не встановлює санкцій, аналогічних тим, які були встановлені ст.49 ЦК
УРСР.

Враховуючи те, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд дійшов висновку про недоведеність податковою інспекцією
того, що спірне господарське зобов"язання укладене з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства.

Таким чином, з огляду на
наведене,  у позові  слід відмовити.

Керуючись
ст.124 Конституції України, ГК України,
п.4. ст.94, ст. 158-163  Кодексу
адміністративного судочинства України  ,
суд

ПОСТАНОВИВ:

в
позові відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Заява  про
апеляційне  оскарження  постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення
у повному обсязі відповідно до статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена в повному
обсязі та підписана 12.11.2007 р.

Виготовлено
в АС "Діловодство суду"

________________