ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 р.
№ 30/109

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючий суддя
Полянський А.Г.,

судді:
Ходаківська І.П., Коробенко Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву

на
рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду 25.06.2007 року

у справі
№ 30/109 Господарського суду міста Києва

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Транспортник”

до
1.Державного комунального підприємства “Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації”
2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву

про
визнання  права власності та зобов'язання вчинити дії

за участю  представників сторін:

позивача:
Васильченко О.П.,  дов. б/н від 11.07.2007р.,

відповідача –1:
відповідача –2:

не з’явились,
Костишена В.Л., дов. №130 від 14.12.2006р.,

В С Т А Н О В И В:

06.03.2007р. ЗАТ “Транспортник” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання РВ ФДМУ в м.Києві внести зміни до договору купівлі-продажу, а саме викласти п.1.1 Договору купівлі-продажу №124 від 30.06.1994р. між РВ ФДМУ в м.Києві та організацією орендарів Київського автотранспортного підприємства 13001 в наступній редакції: 1.1 Продавець продав, а Покупець купив відповідно до умов,  що визначені в цьому договорі державне майно цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001, який знаходиться за адресою: 254119, м.Київ-119, вул.Дегтярівська, 25а, на земельній ділянці площею –8,27 га, яка надана в постійне користування, та за адресою: с.Ладінка Чернігівського району Чернігівської області на ділянці площею 2,43 га. Визнати право власності ЗАТ "Транспортник" на нерухоме майно, будиночки бази відпочинку, розташовані за адресою Чернігівська область, Чернігівського району, с.Ладінка. Зобов'язати   Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності ЗАТ "Транспортник" на належне йому нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, Чернігівського району, с.Ладінка та надати витяг з реєстру прав власності.

17.04.2007р., позивач звернувся з клопотанням в порядку ст. 22 ГПК України та просив вважати Договір купівлі-продажу №124 від 30.06.1994р., між РВ ФДМУ в м.Києві та організацією орендарів Київського автотранспортного підприємства 13001 таким, що укладений стосовно державного майна цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001, в тому числі стосовно будиночків бази відпочинку "Десна", розташованих за адресою Чернігівська область, Чернігівського району, с.Ладінка, на земельній ділянці загальною площею 2,43 га згідно з Переліком нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу, затвердженого Регіональним відділенням Фонду державного майна України в м.Києві від 16.05.2000р. №3003/2393: (перелік додається); - визнати за ЗАТ "Транспортник", що є правонаступником Організації орендарів Київського автотранспортного підприємства 13001, право власності на нерухоме майно, будиночки бази відпочинку "Десна", розташовані за адресою: Чернігівська область, Чернігівського району, с.Ладінка, на земельній ділянці загальною площею 2,43 га, передбачені Переліком нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу, затвердженого Регіональним відділенням Фонду державного майна України в м.Києві від 16.05.2000р. №3003/2393, зокрема: (перелік додається); - зобов'язати   Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності ЗАТ "Транспортник" на належне йому нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, Чернігівського району, с.Ладінка, на земельній ділянці загальною площею 2,43 га, згідно з наступним переліком (перелік додається).

Рішенням Господарського суду  міста Києва від 04.05.2007р. у справі  № 30/109 (суддя: Ващенко Т.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007р., (судді: Григорович О.М., Гольцова Л.А., Рябуха В.І.), позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням РВ ФДМУ по м.Києву звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить:  скасувати рішення та постанову у справі, мотивуючи касаційну скаргу тим, що вони  прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання 23.10.2007 року відповідач 1 не з’явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений заздалегідь належним чином. Неявка представника відповідача 1 не перешкоджає розгляду касаційної скарги за наявними матеріалами відповідно до приписів ст. 75, 1115 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити рішення та постанову без змін.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 22.10.2007 року, у зв’язку з відпусткою судді Фролової Г.М. та судді Муравйова .В., для перегляду в касаційному порядку справи № 30/109, призначеної до розгляду на 23.10.2007 року, утворено колегію суддів у складі: головуючий – Полянський А.Г., судді –Коробенко Г.П., Ходаківська І.П.

Заслухавши присутніх  представників, перевіривши повноту встановлення обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.1994 між РВ ФДМУ в м.Києві (продавець) та Організацією орендарів Київського автотранспорту підприємства 13001 (покупець), правонаступником якого є позивач, укладено договір №124 купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001 (надалі Договір).

Згідно п.1.1. Договору Продавець продав, а Покупець купив відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі, державне майно цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001, яке знаходиться за адресою: 254119 м. Київ-119, вул.Дегтярівська, 25а, на земельній ділянці площею 8, 27 га, яка надана в постійне користування. Майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування, споруди, будівлі та інше майно згідно із Протоколом інвентаризації.

В Протоколі інвентаризації, який є невід’ємним додатком до Договору  передбачено, що до складу нерухомого майна цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001 входять будиночки бази відпочинку “Десна”, розташовані за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський район, с. Ладінка.

У відповідності до Переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу, до складу нерухомого майна, яке набуто у власність Організації Орендарів Київського автотранспортного підприємства 13001 на підставі Договору також входить спірне майно будиночків бази відпочинку “Десна”(лист відповідача-2 №3003/2393 від 16.05.2000).

Листом № 492/018 від 25.12.2006 позивач звертався до Регіонального відділення Фонду Державного майна України в м. Києві з пропозицією внесення змін до Договору, зокрема, конкретизацію в п.1.1. договору відомостей щодо нерухомого майна будиночків бази відпочинку “Десна”, що розташоване в Чернігівській області, Чернігівському районі, с. Ладінка, як частини цілісного майнового комплексу Київського автотранспортного підприємства 13001.

Листом №30-07/113 від 12.01.2007 відповідачем-2 було відмовлено позивачеві у внесенні змін до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2007 листом №16/036 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою щодо здійснення реєстрації права власності на належне йому нерухоме майно: будинки бази відпочинку “Десна” та отримання витягу з Реєстру прав власності.

Посилаючись  на п.3.3. Тимчасового положення про  порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно Чернігівським районним БТІ було відмовлено у реєстрації права власності на нерухомість та надання витягу з реєстру прав власності ЗАТ “Транспортник”(лист від 31.01.2007№2).

Відповідно до ст.27 Закону України “Про приватизацію державного майна” при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд,  правомірно зазначив, що договір купівлі-продажу №124 від 30.06.94 було укладено у відповідності з вимогами на той час законодавства, позивач є законним добросовісним набувачем нерухомого майна Київського автотранспортного підприємства 13001, повний перелік якого надано в протоколі  інвентаризації, що є додатком до договору. Тобто, позивач набув право власності на нерухоме майно будинків бази відпочинку “Десна”, що  знаходяться на земельній ділянці загальною площею 2,43 га, шляхом укладення Договору купівлі-продажу №124 від 30.06.1994.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідачами  належних доказів відмови у визнанні права власності на спірне нерухоме майно відповідно до Договору купівлі-продажу №124 від 30.06.1994 року та здійснення реєстрації права власності на спірне нерухоме майно не надано.

Правомірно апеляційним судом не було прийняти до уваги заперечення  відповідача 2  про те, що незастосування до укладеного договору купівлі-продажу Методики оцінки вартості об’єктів приватизації впливає на виникнення  права власності, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна, зазначений договір містив всі  основні умови договору купівлі-продажу, в тому числі і оцінку вартості майна: п.1.3. договору зазначає, що оцінка майна затверджена розпорядженням регіонального ФДМ України.

До того ж,  апеляційним судом правомірно було зазначено, що не може бути підставою для скасування  рішення суду посилання заявника на наказ ФДМ України від 22.07.98 №1450 „Про затвердження  Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно”, оскільки в даному нормативно-правовому акті визначається, що на вимогу юридичних осіб державний орган приватизації видає їм Перелік нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу.

У відповідності з  ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу  України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивачем було додержано вищезазначений порядок про що свідчать матеріали справи.

Згідно ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності та інші майнові права суб’єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього кодексу, (ч.4 ст.147 ГК  України).

Ст. 20 ГК України встановлено, що права та законні інтереси суб’єктів господарювання захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин, іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ст.261 ЦК  України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судами попередніх інстанцій правомірно зазначено, що позивачем строк звернення до суду за захистом порушеного права не пропущений, оскільки про порушення його права власності на спірне нерухоме майно він дізнався лише у 2007 році ( з моменту відмови у державній реєстрації).

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином  проаналізували відносини сторін.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, оскільки  є намаганням переоцінки доказів по справі, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представників оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду  міста Києва від 04.05.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 року  у справі № 30/109 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                  Полянський А.Г.

Судді                                                                                              Коробенко Г.П.

Ходаківська І.П.