ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.07 р.
Справа № 16/191пн

Суддя господарського суду Донецької
області В.В. Манжур

При секретарі      Муравйовій  М.В. ,
розглянувши  матеріали  справи

за позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
м. Маріуполь

до відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Маріуполь

про усунення перешкод в
користуванні майном

За участю:

Представників сторін :

від позивача:      ОСОБА_1, ОСОБА_3 по дор.

від
відповідача:   не з”явився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою  господарського суду Донецької  області 25.05.2007р. порушено  провадження
по  справі за  позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1,             м. Маріуполь,
до  Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, м. Маріуполь, про усунення перешкод в користуванні майном , шляхом  зобов`язання       відповідача     усунути
перешкоди в  користуванні майном  шляхом
забеспечення    проходу   через Ѕ
частини  воріт     за
адресою :   АДРЕСА_1   та
демотнажу  незаконно  возведеної
шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка .

Представника  позивача
ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст.22
Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні не  було надано клопотання про   фіксацію судового процесу  технічними засобами,   з
приводу  чого  фіксація
процесу  не  була
здійснена  . Крім цього,
роз'яснено  вимоги ст.811 Господарського
процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4
частини ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода
в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні
перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського
процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється
на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється
на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального
кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається  на   порушення      зі
сторони   відповідача  норм
ст.ст. 317, 319 , 321   ЦК  України
, з  приводу  чого
він  як  власник
не  має  можливості      користуватися     на
праві  володіння  своїм
майном   ,  через
здійснення   йому  перешкод
щодо      проходу   до
своєї  власності  (
частини  будівлі)   шляхом
возведення    шлакоблочної  стіни
між    домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1
балка .

Згідно   ч.4. ст. 22
ГПК  України  -
позивач  вправі  до
прийняття   рішення   по
справі  змінити  підставу
або  предмет  позову , збільшити розмір  позовних
вимог та  умови дотримання встановленого  порядку досудового врегулювання спору  у
випадках , передбачених ст. 5
цього  Кодексу   в
цій  частині ,  відмовитись від  позову або
зменшити розмір  позовних  вимог.

Позивачем в порядку   ст. 22
ГПК було надано   уточнення      позовних
вимог               (  доповнення )
б/н  від   09.10.2007р.     , згідно     якого
він  просить     встановити    земельний
сервітут   у  вигляді
права  прохода    через
земельну    ділянку  відповідача     -
СПД ОСОБА_2 ,  розташований    від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (
Лит.7) , загальною площею  13 кв.м
; зобов`язати    відповідача  -
СПД  ОСОБА_2    усунути
перешкоди в  користуванні
його  майном  шляхом
демотнажу  незаконно  возведеної
шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка .

Передбачені частиною четвертою
статті 22 ГПК права позивача змінити підставу або предмет позову, збільшити або
зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані
до прийняття рішення судом першої інстанції. Ця норма не застосовується під час
розгляду справи в інших інстанціях. Зазначені права можуть бути використані
позивачем також під час нового розгляду справи у першій інстанції після
скасування рішення і передачі у встановленому порядку справи на новий розгляд
суду першої інстанції.

Зміна предмета позову означає зміну
матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну
обставин, якими позивач обгрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна
і предмета, і підстав позову не допускається. Під збільшенням розміру позовних
вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено
у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 із змінами, внесеними згідно з

рекомендаціями президії Вищого господарського
суду України

від 31.05.2007 р. N 04-5/103)

Уточнення   позовних
вимог  в  порядку
ст. 22  ГПК  України
судом  приймається, оскільки  вони
подані      в
порядку  ,  встановленому
ГПК  України , зокрема     ст.ст.22,
45- 46    ГПК  України
.

Відповідач         проти
позовних вимог заперечує  ,   стверджує , що взагалі    зазначений
спір  не  є
підсудним     господарському  суду
, позов  є не  підписаним
стороною   ,  та
також,      що  зазначений позов  не може
бути  прийнятим  судом
, оскільки   в  іншому
суді    (  суд
загальної  юрисдикції  )
мається  спір   між
тими ж  сторонами  та про
той  же  предмет
спору  , з  приводу
зазначеного клопоче  про  повернення
позову без  розгляду    (
заперечення  та  клопотання
від 22.06.2007р.)   .

З
огляду   на  зазначені заперечення      та
надане  клопотання   суд
роз`ясніє  наступне :

Ствердження відповідача  щодо неправомірного порушення  провадження по справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Маріуполь до Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2, м.Маріуполь у зв'язку з відсутністю у матеріалах, які
додані до позовної заяви, доказів досудового врегулювання спору та документу,
кий підтверджує направлення копії позовної заяви на адресу відповідача, а також
неналежним підписанням позовної заяви є необгрунтованими з огляду на наступне:

Відповідно до ст.61 Господарського
процесуального кодексу України питання про прийняття позовної заяви вирішується
суддею.          Статтями 62, 63
Господарського процесуального кодексу України передбачений виключний перелік
випадків, при наявності яких господарський суд відповідно відмовляє у прийнятті
позовної заяви чи повертає її без розгляду. Зокрема, відповідно до п.6 ч.1
ст.63 Господарського процесуального кодексу України суд повертає позовну заяву
без розгляду у випадку неподання доказів, які підтверджують направлення відповідачу
копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Як встановлено, позивачем до
позовної заяви було додано поштову квитанцію №7603 від 22.05.2007р., яка
прийнята судом в якості належного доказу направлення позивачем копії позовної
заяви та доданих до неї документів на адресу Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2.

Враховуючи приписи ст.4-3, 33
Господарського процесуального кодексу України,
посилання заявника на підписання позовної заяви не ОСОБА_1 є
недоведеними. Крім того, до компетенції господарського суду не відноситься
встановлення справжності підпису фізичної особи.

Згідно з положеннями ст.57
Господарського процесуального кодексу України
до позовної заяви додаються документи, які підтверджують вжиття заходів
досудового врегулювання господарського спору у випадках, передбачених статтею 5
цього кодексу з кожним із відповідачів. Проте, діючим  господарським процесуальним законодавством не
передбачено такої підстави для відмови у прийнятті чи залишенні без розгляду
позовної заяви, як відсутність вказаних документів у матеріалах, доданих до
позову.  Крім того, згідно з ст.5
Господарського процесуального кодексу України сторони    застосовують    заходи
досудового   врегулювання
господарського спору за домовленістю між собою.

Заперечення       відповідача     з
зазначенням  на те  , що
даний  спір    не
є  підсудним  господарському  суду
є  необгрунтованим  , оскільки
як  встановлено     , сторонами  у справі
16/191 пн    є  суб`єкти
підприємницької  діяльності   -
фізичні  особи     ОСОБА_1
та ОСОБА_2  Державна      реєстрація    вказаних
осіб    як  суб`єктів
підприємницької  діяльності   -
фізичних  осіб  підтверджується    наявними в
матеріалах     справи      свідоцтвом     № 135762
про  державну  реєстрацію
фізичної  особи
- підприємця    та  довідкою
№ 932300 з Єдиного
державного  реєстру      юридичних
осіб та  фізичних  осіб- підприємців  .
Одночасно  предметом     позовних
вимог      у  справі
16/191 пн     є  встановлення
земельного сервітуту   у  вигляді
права  прохода    через
земельну    ділянку  відповідача     -
СПД ОСОБА_2  ,  розташований    від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (
Лит.7) , загальною площею  13 кв.м
; зобов`язання    відповідача  -
СПД  ОСОБА_2   усунути
перешкоди в  користуванні
його  майном  шляхом
демотнажу  незаконно  возведеної
шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка .
Таким  чином    ,
враховуючи  суб`єктний  склад
та   предметну  підставу
позову    , спір     у
справі      має  розглядатися     господарським  судом
згідно  з  нормами
підсудності      відповідно    до
ст. 1 ,    п.1 ст.12    ГПК
України  .

Посилання відповідача  на незаконне порушення провадження по справі
з огляду на наявність двух рішень по вказаному спору між сторонами є
неправомірними, оскільки  як встановлено,
у матеріалах справи відсутні рішення судів по спору між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Маріуполь та Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_2, м.Маріуполь з того ж предмету та з тих же підстав, що й по
справі №16/191пн.

На
підставі  вищезначеного    клопотанням   відповідача    про припинення провадження по справі є
необгрунтованими та  не  підлягає
задоволенню   , а  справа
розглядається  на загальних  підставах
розгляду    позовних  матеріалів.

Крім
того    ,  суд
зазначає  , що     відповідачем   виявлена
неповага  до  суду
, яка   вбачається  в  систематичній  неявці
в  судові  засідання
та    надсилання  листів
до  суду   з
вимогою  не  розглядати
справу  без  його
участі    з  метою
затягування  процесу  .  Так
, в  судове  засідання
22.11.2007р.    , котре     було
призначене    о 10 год 00  хв
,  представники  відповідача
не  з`явилися   вчасно
(  їх явка      мала
місце    після  закриття
судового  засідання     о
10 год 43  хв    та
без   попереднього  попередження    суду
та  сторін  про
затримку )  , з приводу  чого      засідання
та  слухання  справи
відбулося   без  них .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представник  сторін
, господарський суд встановив:

За наданими сторонами   документами, зокрема:  довідки
БТІ   м. Маруполя      у
власності  позивача     знаходиться    12
частини  будинку  АДРЕСА_1
в  м. Маруполі    .
Зазначена  споруда    була
придбана    на  підставі
договору   купівлі-  продажу
р-р  № 1435   від 21.06.2002р.   та
є  зареєстрованою     на
підставі   ухвали
Жовтневого  районного  суду
від 20.10.2003р.

12    частини
будинку  АДРЕСА_1   в  м.
Маруполі    позивач    використовує   для здійснення підприємницької діяльності ,
а  саме
шляхом  здання  його  в
оренду    СПД   ОСОБА_3 (
договір  оренди      б/н
від   10.10.2006р.  )  .

Також,   судом
, з`ясовано  зі  слов
відповідача , що    12    частини
будинку  АДРЕСА_1   в  м.
Маруполі    ,  відповідачем
використовується  для  проживання
.

Позивач  стверджує
, що    відповідачем   порушени
норм   ст.ст. 317, 319 , 321   ЦК
України   , з  приводу
чого  він  як
власник  не  має
можливості      користуватися     на
праві  володіння  своїм
майном   ,  через
здійснення   йому  перешкод
щодо      проходу   до
своєї  власності  (
частини  будівлі)   шляхом
возведення    шлакоблочної  стіни
між    домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1
балка .  Крім  того він
посилається  на  ухвали
Жовтневого районного  суду  м. Маріуполя     від
20.10.2003р.   , згідно  яких був
встановлений  порядок  користвуання
земельною  ділянкою .

Згідно   ст. 35
ГПК  України   доводи
встановлені  при  вирішенні
однієї  справи  , не
доказуються     знову при     вирішенні    інших спорів  .

Дослідивши  матеріали
справи     , суд     з`ясував     , що
ухвалою   Жовтневого  районного
суду  м. Маріуполя     від
20.10.2003р.     був  встановлений
порядок  користвуання  земельною
ділянкою, а  саме   :  261
, 9 кв.м.      було  надано
позивачеві             (
ОСОБА_1)   , а   182 , 1 кв. 2   -
відповідачеві    (  ОСОБА_1 - ОСОБА_2) . Крім того , суд  зобов`язав
сторін       солідарно     поділити
матеріальні  затрати      та
постаивти  забор    на
межі  земельних  ділянок
,згідно  додатків  до
заяв  про  затвердження
мирової  угоди .

Проте, як встановлено судом, на
даний час  документи  , які б
встановлювали    землеволодіння    спірною
земельною  ділянкою  сторонами
провадження    в  матеріалах
справі  відсутні .

Позивач   звертався з
метою  врегулювання  спору
до відповідача  з  проханням
усунути  перешкоди  в
користуванні    належним  йому
приміщенням   шляхом   забеспечення    проходу
через Ѕ  частини  воріт
за  адресою :   АДРЕСА_1
та  демотнажу  незаконно
возведеної  шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка .
Відповідач   відмовилась  від
зазначеного    в усній     формі
, але   позивачем    в присутності    свідків       (
сусідів   )  був
складений  акт    про
відмову  від    20.10.2006р.

То б то  з
огляду  на зазначене  вимога
позивача    була   залишена відповідачем   без відповіді та задоволення, внаслідок чого
позивач намагається здійснити це в судовому порядку.

За приписом ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317, 319 Цивільного
кодексу України власникові належать права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, він володіє, користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

У відповідності зі ст. 321
Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу
України встановлює - що кожна особа має право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Способом захисту цивільних прав та інтересів
зокрема припинення дії, яка порушує право.

В обґрунтування своїх вимог відповідач (за
первісним позовом) посилається на той факт, що доступ до  Ѕ
частини  будівлі   ,
розташованої  за  адресою : АДРЕСА_1   ,
можливий тільки через земельну ділянку, право користування якою надано
первісному  відповідачеві   , з
приводу  зазначеного     позивач
просить     встановити    земельний
сервітут   у  вигляді
права  проходу    через
земельну    ділянку  відповідача     -
СПД  ОСОБА_2 ,  розташований    від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (
Лит.7) , загальною площею  13 кв.м
; зобов`язати    відповідача  -
СПД  ОСОБА_2    усунути
перешкоди в  користуванні
його  майном  шляхом
демотнажу  незаконно  возведеної
шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка .

Господарський суд зазначає, що
згідно ч.1 ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або
безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч.1 ст.401
Цивільного кодексу України). Сервітут може належати власнику (володільцеві)
сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі
(особистий сервітут).

Відповідно до ч.1 ст.402 Цивільного
кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом
або рішенням суду.

Частина 1 ст.404 Цивільного кодексу
України встановлює, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим
нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну
ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Відповідно до ст.99 Земельного
кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та
експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою
земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із
природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

Стаття 100 Земельного кодексу
України встановлює порядок встановлення земельних сервітутів, а саме власник
або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення
земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки.

З наведеного випливає, що
положеннями чинного законодавства передбачено виключне право власника або
землекористувача земельної ділянки вимагати встановлення земельного сервітуту,
з чого вбачається, що право вимагати встановлення земельного сервітуту на   користування земельною ділянкою,    належною
відповідачеві  , що  розташована     від
забору    до  воріт
зі  сторони   АДРЕСА_1
балка  впродовж      гаражу
до  вугла     та
стіни     кімнати   ( Лит . 7) ,
загальною площею 13 кв. м.  ,  на праві користування має тільки особа, яка є
власником або землекористувачем земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою відповідно до положень
вказаного Кодексу посвідчується державними актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів України.

В
даному  випадку  державні
акти     на  спірну
земельну    ділянку  матеріали
справи     не  містять .
То б то   зі  сторони
відповідача   не  доведений
факт    того    , що
саме    ця   частина
спірної  ділянки    , а
саме   :   ділянка
,  розташована     від
забору    до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
впродовж      гаражу   до
вугла     та  стіни
кімнати   ( Лит . 7) ,  загальною площею 13 кв. м.   , належить     йому
на  праві  власності
.

Крім того, суд зазначає, що згідно
зі ст.402 Цивільного кодексу України, земельний сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем)
земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості
про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом
особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З урахуванням вимог вказаної статті,
зверненню власника або землекористувача земельної ділянки до суду з вимогою про
встановлення земельного сервітуту має передувати звернення останнього до
власника (володільця) земельної ділянки з метою урегулювання  даного спору
..

В даному  випадку
зі  сторони  позивача
вбачаються  неодноразові  звернення
до  відповідача     про
врегулювання  спору   або
шляхом      укладення  мирових
угод  , або  шляхом
укладення     відповідного
договіру   ,   докази
надсилання  яких     маються
в  матеріалах  справи
, які     не  були
розглянути   зі  сторони
відповідача ,  а   були
відхилені       при   наданні
їх     копій  в
судовому  засіданні   .  То
б то  згода  між
сторонами   щодо    встановлення  земельного
сервітуту  не була  досягнута
, з приводу  чого  це
питання було  подано на
вирішення  суду  .

З
приводу  вищезазначеного    вбачається
, що    СПД  ОСОБА_1
,  надав  суду
докази  того , що нормальне
господарче використання  нерухомого майна
- 1/ 2  частини   будівлі по АДРЕСА_1  ,
неможливе  без  обтяження       його
сервітутом , а  саме  :
земельним  сервітутом   у
вигляді    права  проходу
через  земельну    ділянку
відповідача     -  СПД
ОСОБА_2,  розташовану     від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (
Лит.7) , загальною площею  13 кв.м
,  а також того, що задоволення потреб
сервітуарія   неможливо здійснити
яким-небудь іншим способом.  З  приводу
цього    позивачем  були
надані  копії   позовів
та  ухвал  , рішень
Жовтневого  районного суду  м. Маріуполя
до  інших  відповідачів
(  сусідів   )
щодо   усунення  перешкод
в  користуванні,     зі
змісту  яких   вбачається , що  йому
було  відмовлено , то б то     на
даний  момент  він
позбавлений  права   користування   своїм
майном  -   Ѕ
частиною будівлі        по
АДРЕСА_1  , оскільки  до
його  частини  дома
відсутній  прохід  .
З  метою   надання
позивачеві  такого  права
, суд    встановлює  земельний
сервітут    у  вигляді
права  проходу    через
земельну    ділянку  відповідача     -
СПД  ОСОБА_2,  розташовану     від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (  Лит.7)
, загальною площею  13 кв.м. без  зазначення
строку  - постійного сервітуту  (
вимога  п.2.   ст. 403 ЦК
України   та  вимога
п.2.   ст. 98  Земельного
кодексу   )     .

Окрім  того  ,
суд  роз`ясніє     наступне
:

Згідно  норм
ст.  403  ЦК
України  передбачено :  1. Сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном. 2. Сервітут може бути встановлений на певний
строк або без визначення строку. 3. Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено
договором, законом, заповітом або рішенням суду. 4. Сервітут не підлягає
відчуженню. 5. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він
встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. 6. Сервітут
зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо
якого він встановлений. 7. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної
ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом,
підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

В
даному  випадку   згода
між  сторонами    щодо
самого  предмету  земельного
сервітуту      та      визначення плати     за
користування    прохідом  через
земельну  ділянку     не
досягнута     , а  суд
самостійно  не  може
встановити      спірний   розмір
плати ,  а  кірм
того    це  не
є  предметом  заявленого
позову     , з  приводу
чого  суд  не
може  вийти   за
межи  розгляду справи    ,  та  залишає
це  на  розсуд
при  подачі     іншого
роду  позову   .

З
огляду  вищезазначене ,  суд
вважає     заявлені  позовні
вимоги  обгрунтованими  та
такими , що  підлягають  задоволенню
.    З  приводу
зазначеного  ,  враховуючи зміст ст.ст.4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України,суд задовольняє
вимоги  позивача  щодо
встановлення    земельного  сервітуту
у  вигляді    права
проходу    через  земельну
ділянку  відповідача     -
СПД  ОСОБА_2 ,  розташовану
від  забору  до
воріт  зі  сторони
АДРЕСА_1  ,  уздовж
гаражу   по  його
довжині    від  вугла
та  стіни  кімнати
(  Лит.7) , загальною площею  13 кв.м ;
щодо  зобов`язання     відповідача  -
СПД  ОСОБА_2    усунути
перешкоди в  користуванні
його  майном  шляхом
демотнажу  незаконно  возведеної  шлакоблочної
стіни      між    домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1
балка .

Судові витрати, відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу України,
підлягають  стягненню  з
відповідача  по  справі
.

Керуючись Законом України “Про
власність”, Законом України „Про оренду державного та комунального майна”,
ст.ст.5,  401, 402, 403 , 404  Цивільного кодексу України, Перехідними
положеннями Цивільного кодексу України ,
ст.  98 , 99 , 100  Земельного
кодексу  України    та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36,
43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні  вимоги
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,             м. Маріуполь, до  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2,
м. Маріуполь,  щодо       встановлення    земельного
сервітуту   у  вигляді
права  проходу    через
земельну    ділянку  відповідача     -
СПД  ОСОБА_2 ,  розташовану
від  забору  до
воріт  зі  сторони
АДРЕСА_1  ,  уздовж
гаражу   по  його
довжині    від  вугла
та  стіни  кімнати
(  Лит.7) , загальною площею  13 кв.м ;
щодо  зобов`язання     відповідача  -  СПД
ОСОБА_2    усунути  перешкоди в
користуванні його  майном  шляхом
демотнажу  незаконно  возведеної
шлакоблочної  стіни      між
домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1  балка ,
задовольнити  повністю  .

Встановити   земельний  сервітут
у  вигляді   права
прохода   через  земельну
ділянку  відповідача     -  СПД  ОСОБА_2
,    розташовану     від
забору  до  воріт
зі  сторони    АДРЕСА_1
,  уздовж  гаражу
по  його  довжині
від  вугла  та
стіни  кімнати  (
Лит.7) , загальною площею  13
кв.м     без  зазначення
строку  - постійного
сервітуту  (  вимога
п.2.   ст. 403 ЦК  України
та  вимога    п.2.             ст. 98  Земельного
кодексу   )     .

Зобов`язати       відповідача  -
СПД  ОСОБА_2 м.Маріуполь     усунути
перешкоди в  користуванні    майном
позивача   (  Ѕ
частини  будівлі  за
адресою : АДРЕСА_1 )   шляхом    демотнажу
незаконно  возведеної  шлакоблочної
стіни      між    домобудуванням  ІНФОРМАЦІЯ_1
балка .

Стягнути   з
СПД ОСОБА_2    м. Маріуполь   на
користь    СПД  ОСОБА_1
м. Маіруополь   -  85
грн  00  коп.-
витрати  по  сплаті
державного мита ,   118 грн.  00 коп.
-   витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ  після
набуття   рішенням  законної
сили    .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Рішення  підписане
22.11.2007р.

Суддя
Манжур В.В.

Надруковано
3 примірника :

1
прим- Господарському суду Донецької
області

1прим-
Позивачу

1прим-
Відповідачу

Виконавець-  Подолян
О.О