ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"14" листопада 2007 р.
Справа №  16/337

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Коротченко Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 16/337

за позовом: селянського фермерського господарства "Гордієнко Анатолія Анатолійовича", с. Богданівка, Добровеличківський район, Кіровоградська область

до відповідача: акціонерного товариства відкритого типу "Гілея",

м. Первомайськ, Миколаївська область

про визнання  недійсним договору,

за участю представників сторін:

від позивача - Чеботарь О.М., довіреність № б/н  від 20.09.07;

від позивача - Гордієнко А.А., голова;

від відповідача - Форостян А.М., довіреність № 6618 від 11.07.07

Селянське фермерське господарство "Гордієнко Анатолія Анатолійовича" звернулося до господарського суду з позовом до акціонерного товариства відкритого типу "Гілея" про визнання недійсним договору № 71/св про спільну діяльність по вирощуванню та постачання цукрових буряків від 02.02.2006 р., укладеного між сторонами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що укладений між сторонами договір суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", положенням Інструкції "Про порядок обліку платників податків" та Наказу ДПА України, оскільки передбачені в договорі умови засновані на нерівності прав сторін, також договір не містить визначення проведення саме спільних дій сторін, а лише зобов'язання сторін щодо передачу у власність товар та здійснення за нього оплати; крім того в договорі відсутні умови щодо покриття витрат та збитків сторін за договором. Позивач також стверджує про те, що в договорі не було визначено уповноваженого платника, який зобов'язаний вести облік результатів спільної діяльності, зареєструвати договір в органах ДПС.

В наданому до суду відзиві відповідач позовні вимоги повністю заперечив, посилаючись на те, що за змістом укладеного сторонами договору, даний договір є договором поставки, в якому містяться елементи договору купівлі-продажу на умовах товарного кредиту, тобто укладений договір відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є змішаним договором. Що ж стосується нерівності прав сторін, відповідач вказав на те, що при укладені даного договору сторонами було досягнуто згоди щодо визначення штрафних санкцій за невиконання умов договору сам договір також відповідає тій формі, яка визначена в законодавстві для укладення даного виду договорів.

Досліджуючи матеріали справи, надані сторонами доказами, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив наступне.

Відповідно до статті 67 Господарського кодексу України  відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності  здійснюються на основі договорів.  Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов  господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються  за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовивими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

02.02.2006 року  між акціонерним товариством відкритого типу "Гілея" ( далі - АТВТ "Гілея" або Завод) та   селянським фермерським господарством  Гордієнко Анатолія Анатолійовича (далі СФК "Гордієнко А.А." або Виробник) укладено договір №71/св про спільну діяльність по вирощуванню та постачанню цукрових буряків (далі - Договір). Даний Договір укладено в письмовій формі, підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств (а.с. 10-11).

Згідно п. 1.1. Договору сторони зобов'язувались на основі співробітництва, спільної трудової участі та організації шляхом використання власного майна, устаткування, фінансових, людських ресурсів, професійних та інших знань, навичок і вмінь, матеріалів, сировини, ділової репутації та ділових зв'язків, діяти для досягнення спільної мети.

Метою спільної діяльності за цим договором є забезпечення стабільного високопродуктивного виробництва цукрових буряків та досягнення максимально можливих прибутків (п. 1.2.).

Відповідно до п. 1.3. Договору Виробник зобов'язаний передати у власність Заводу, а Завод прийняти та оплатити на умовах даного договору коренеплоди цукрових буряків.

Для досягнення вказаної мети Виробник зобов'язався забезпечити своєчасне та якісне виконання повного комплексу робіт по вирощуванню та збиранню цукрових буряків з додержанням необхідних технологій та агротехнічних строків, для отримання врожайності не менше 250 центнер з одного гектару в заліковій вазі (п. 2.1 Договору). Виконання вказаного комплексу робіт підлягало здійсненню Виробником на землях, які знаходяться в його користуванні, загальною площею 150 га (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 2.4 Договору Виробник зобов'язався  у строк до 1 листопада 2006 р. передати у власність Заводу коренеплоди цукрових буряків (далі -Товар) у кількості 3 750 тон в заліковій вазі при базисному рівні цукристості 16%.

Якість Товару повинна відповідати вимогам ДСТУ 4327-2004 "Коренеплоди цукрових буряків для промислового перероблення. Технічні вимоги". Рівень забрудненості Товару не повинен перевищувати 10 % . Рівень цукровості та загальної забрудненості Товару визначається за результатами аналізу лабораторії Заводу (п.п. 2.5, 2.6 Договору).

Доставка Товару передбачалась як на умовах TXW - Франко-бурякове поле Виробника, із завантаженням транспортних засобів Заводу, так і  за додатковим узгодженням - засобами Виробника на буряково-приймальні пункти Заводу (пункти 2.7 та  2.9 Договору).

Право власності на Товар переходить від Виробника до Заводу з моменту, коли Товар зібраний, закагатований та підготовлений для завантаження в транспортні засоби Заводу на бурякових полях Виробника (п. 2.8 Договору).

Також умовами договору  встановлено право Заводу провести попередню оплату товару чи здійснити поставку товарно-матеріальних цінностей, необхідних Виробнику для вирощування цукрових буряків (п.п. 2.10, 2.11 Договору).

Відповідно до змісту п. 2.12 Договору, за користування товарним кредитом Виробник сплачує Заводу 24 % річних від вартості отриманих (паливно-мастильних матеріалів, мінеральних добрив, цукру, жому, грошових коштів) але не оплачених ТМЦ. Проценти нараховуються  і підлягають сплаті з наступного дня після фактичної передачі ТМЦ Виробнику і до повної їх оплати або проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін . За постачання виробнику засобів захисту рослин Виробник, сплачує 3 % річних від вартості отриманих засобів захисту рослин. Насіння видається по безвідсотковому кредиту.

Ціна Товару визначена в п. 3.1. договору і складає 195 грн. в т.ч. ПДВ за одну тонну в заліковій вазі на умовах франко-бурякове поле Виробника, але не менше мінімальної ціни, встановленої Кабінетом Міністрів на цукрові буряки. В разі відхилення рівня цукровості Товару від базисного, ціна, зазначена п. 3.1 цього договору, корегується у відповідності до коефіцієнтів передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 02.06.2000 р. (п. 3.2 Договору).

Остаточний розрахунок за Товар, Завод повинен провести шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виробника не пізніше п'ятнадцяти днів з моменту поставки Товару у кількості, передбаченій п. 2.4 договору (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору Виробник зобов'язався оплатити ТМЦ, отримані у відповідності з п. 2.11 цього договору, а також суму нарахованих процентів за користування товарним кредитом не пізніше 20 листопада 2006 р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Заводу в установі банку, або шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін.

05.10.2006 р.  між сторонами Договору укладено додаткову угоду до договору № 71/св від  02.02.2006 р., згідно з якою до Договору внесено зміни та  встановлено іншу ціну Товару -  230 грн. в т.ч. ПДВ за одну тонну  в заліковій ваз (а.с.70 - зворот).

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 17.08.2007 р. за позовом АТВТ "Гілея" до фермерського господарства Гордієнко Анатолія Анатолійовича про стягнення 2 781,458 тон цукрового буряку та 5 565 697,46 грн. штрафних санкцій встановлено той факт, що Виробником взяті на себе зобов'язання на підставі Договору виконано частково, а саме згідно накладних № 55 від 29.09.2006 року та № 62 від 06.11.2006 р. Виробник передав Заводу 968,542 тони цукрового буряку на загальну суму 188429,32 грн. Кількість недопоставленої продукції за договором становить 2781,458 тон.

Вказаним рішенням суду також було встановлено той факт, що Заводом  згідно з пунктом  2.11 Договору здійснювалась поставка  відповідачу товарно-матеріальних цінностей, необхідних для вирощування  цукрового буряку, що підтверджено наданими до справи № 18/66 документами.

Враховуючи те, що у даній справі беруть участь ті самі сторони, що і у справі № 18/66, факти, встановлені рішенням у справі № 18/66 знову не доводяться.

Досліджуючи зміст укладеного сторонами Договору, господарський суд дійшов висновку про те, що сторонами 02.02.2006 р. укладено змішаний договір, тобто договір який містить ознаки як договору поставки, а також договору купівлі-продажу на умовах товарного кредиту.

Договір поставки регулюється ст.ст. 265-271 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегулюваних цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Так, відповідно  до ч. 1 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 266 та 267 Господарського кодексу України визначаються предмет, кількість, асортимент поставки, а також строки і порядок поставки.

Відповідно до змісту ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 656, 662, 667, 669, 671, 673 Цивільного кодексу України визначаються обов'язок продавця передати товар покупцеві та зберігати проданий товар, кількість, асортимент та якість товару.

Умови укладеного сторонами Договору, а саме п.п. 1.3,  2.4,  2.5,  2.7, 2.8, 2.9, 2.10, 3.1, 3.2, 3.3 відповідають вимогам ст.ст. 265-271 Господарського кодексу України та свідчать про те, що сторонами досягнуто згоди по істотним умовам договору поставки, в якому Виробник виступає як постачальник, а Завод виступає як покупець.

Умови ж Договору, викладені сторонами у п.п. 2.11, 2.12, 3.4 Договору відповідають вимогам ст.ст. 656, 662, 667, 669, 671, 673 Цивільного кодексу України та свідчать про те, що сторонами досягнуто згоди по істотним умовам, які є обов'язковими для договору купівлі-продажу, зокрема договору купівлі-продажу на умовах товарного кредиту, в якому відповідно покупцем є Виробник, а  продавцем - Завод.

В укладеному сторонами Договору поєднані елементи договору поставки та договору купівлі-продажу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, зі змісту якої вбачається, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів.

Отже, господарський суд дійшов висновку про те, що сторонами укладено змішаний договір, який містить елементи, як договору купівлі-продажу на умовах товарного кредиту, так і договору поставки, а не договір про спільну діяльність як стверджує позивач.

Сама назва договору не може свідчити про правову природу даного договору, оскільки сам предмет договору та його істотні умови визначаються умовами такого договору.

Доводи позивача в цій частині спростовуються вищенаведеним, а тому є безпідставними.

Інша підстава - нерівність прав сторін, якою позивач обґрунтовує пред'явлений позов, також не може бути прийнята судом до уваги, враховуючи наступне.

За наведеним в статті 230 Господарського кодексу України визначенням, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Вказані норми узгоджуються з відповідними правилами Цивільного кодексу України щодо сплати неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки  встановлюється  договором або актом цивільного  законодавства,  при  цьому  розмір   неустойки, встановлений  законом, може бути збільшений у договорі.

Сторонами в пункті 4.3. договору  №71/св від 02.02.2006 р. передбачено відповідальність  Виробника за порушення умов строку передачі  Заводу  Товару у вигляді сплати пені у розмірі п'яти відсотків від вартості недопоставленого Товару за кожний день прострочки, що не суперечить  статті  230 Господарського кодексу України та статтям 549, 551 Цивільного кодексу України.

Крім того,  Договір, який позивач просить визнати недійсним, підписаний керівниками сторін, засвідчений печатками підприємств, що підтвердив в судовому засіданні керівник СФГ Гордієнко А.А., а тому сторони при підписані договору були ознайомлені з його умовами і погодилися на зазначені умови, тобто волевиявлення сторін було вільним. Заперечень з боку позивача не було і під час підписання ним додаткової угоди до Договору 05.10.2006 р., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства існувала можливість за погодженням сторін внести будь-які зміни та доповнення до Договору. З боку позивача будь-яких пропозицій щодо внесення змін або доповнень до Договору не вносилось, такі відомості у господарського суду відсутні.

Що ж стосується доводів позивача, викладених у письмових заперечень на відзив про те, що з боку позивача два примірники договору були підписані, але графи для заповнення були пусті, не можуть бути предметом розгляду у даній справі, оскільки така підстава визнання договору недійсним, що передбачена ст. 230 Цивільного кодексу України в позовній заяві не вказувалась, заява про зміну предмету позову відповідно до ст. 22 ГПК України до суду  позивачем не подавалась. до і

Інші доводи позивача, на які посилається в позові спростовуються вищенаведеним, а також наступним. Підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Отже, безпідставним є посилання позивача як на порушення актів цивільного законодавства на Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств", Інструкції Про порядок обліку платників податків", Наказ ДПА України "Про затвердження форми Звіту про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, Порядку його складання та Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності".

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенню позову відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

До набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду у встановленому законом порядку.

Суддя                                      Л.С.Коротченко