ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.07

Справа № 17/53-07.

За
позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Іскра» в особі ліквідатора ОСОБА_1, м. Суми

до
відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Білопілля

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та повернення майна.

Суддя Миропольський С.О

Представники:

Позивач:
ОСОБА_3.

Відповідач:  не з'явився

У
засіданні брали участь: секретар судового засідання Міщенко Т.М.

СУТЬ
СПОРУ: позивач просить суд визнати недійсним укладений між сторонами договір №
10.05.1 купівлі-продажу майна від 10.05.2006р. в частині продажу транспортних
засобів, інших самохідних машин та рухомого майна, а також зобов'язати
відповідача повернути у власність позивача зазначене майно.

Відповідач
в судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позов не подав, про час
та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог
ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач
в судове засідання надав додаткове обґрунтування до позовної заяви в якому
підтримав позовні вимоги.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача,
дослідивши наявні докази, суд встановив:

10.05.2006
р. між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Іскра» та Приватним підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір  купівлі - продажу майна №10.05.1, згідно з
умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідно до акту
прийому-передачі у власність відповідача, а відповідач взяв на себе
зобов'язання прийняти та оплатити майно, а саме: приміщення контори (АДРЕСА_1) -
1шт.; пилорама - 1шт.; зерносклади - 3 шт.; критий тік - 2 шт.; напільна
сушарка - 1 шт.; Кормодробилка ДКУ - 1 шт., зернонавантажувач - 2 шт.;
протравлювач насіння - 1 шт.; ворохоочищувач ОВС-25 - 1шт.; ваги - 1шт.;
водонапірна башта - 1шт.; трактор Т-150 - 1шт.; трактор МТЗ-80 - 1шт.; трактор
ЮМЗ-6 - 2шт.; решітка для зерноочищувача ЗАВ-20 - 1шт.; оприскувач ОП-2000 -
1шт.; культиватор КПН-3.6 - 1шт.; комбайн Дон-1500 - 1шт.

Пунктом
4.1. Договору встановлено, що загальна ціна майна, що продається за цим
договором становить 150000 грн. 00 коп.

Згідно
змісту п. 4.2. відповідач повинен був здійснити оплату протягом 35 днів після
отримання майна.

Відповідно
до п. 3.2. Договору перехід права власності відбувається в момент передачі
товару, що оформлюється актом прийому-передачі майна.

02.06.06
р. між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, відповідно до якої
сторони змінили порядок розрахунків, а саме доповнили договір новим пунктом
4.3., згідно з яким Відповідач передає Позивачу простий вексель на суму
договору, із строком погашення за пред'явленням, але не раніше 30.06.2016р.

Постановою
господарського суду Сумської області від 09.01.2007р. у справі № 6-171/06 СТОВ
АФ «Іскра» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

У
відповідності до акту прийому-передачі від 26.06.2006р. за договором №10.05.1
та умов додаткової угоди від 02.06.2006 року Відповідач передав Позивачу
простий вексель № 40 від 26.06.2006р. на суму 150000 грн. 00 коп. зі
строком  погашення за пред'явленням але
не раніше 30.06.2016 року.

Згідно
зі ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у
третіх осіб.

Відповідно
до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно
зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно
зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Відповідно
до ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У
ч.1, 2 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

У
разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним (ст.220 ЦК України).

Нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення (ст.236 ЦК України).

Як
вбачається з матеріалів справи, Договір, укладений між Позивачем та
Відповідачем, не був нотаріально посвідчений, не зареєстрований у встановленому
порядку. Тобто у відповідності до ст.220 ЦК України зазначений договір в
частині продажу нерухомого майна є нікчемним.

Крім
того, в Харківському апеляційному господарському суді знаходиться справа
16/106-07 між тими ж сторонами про визнання договору дійсним, але на цей час
провадження у справі зупинено до вирішення господарським судом Сумської області
справи за № 17/53-07 між тими ж сторонами про визнання договору недійсним.

Крім
цього, ст.ст. 3, 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство -
це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної
влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для
задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення
виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і
соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Отже
однією з основних цілей в діяльності підприємства є, безперечно, одержання
прибутку для задоволення особистих потреб.

У
відповідності до п. 2.1. Статуту Позивача головною метою діяльністю Товариства
є виробництво продукції рослинництва і тваринництва, а також її переробка і
реалізація та інші види господарської діяльності які спрямовані на задоволення
потреб як членів товариства, так і населення України, для отримання прибутку.

Укладаючи
договір про продаж зазначеного вище майна, яке перебувало у власності позивача,
на підставі акту виділення майна з резервного фонду від 02.03.2000р. (в
матеріалах справи) керівник позивача позбавив підприємство засобів виробництва.
Саме зазначений договір став причиною банкрутства позивача, оскільки інше майно
у СТОВ АФ «Іскра» відсутнє.

Також,
як зазначив позивач у відповідності до пп. «И», «І» п.11.7. затвердження
договорів (угод), що перевищує розмір 20000 грн. 00 коп. та відчуження майна
товариства підлягає затвердженню загальними зборами учасників товариства.
Проте, укладення договору №10.05.1 від 10.05.2006р. зборами учасників СТОВ
«Іскра» не затверджено, протоколи зборів учасників з цього питання
відсутні.

У
ч.5 ст.203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як
вбачається з положень укладеної додаткової угоди до договору позивач мав право
на отримання плати за продане майно за простим векселем не раніше 30.06.2016р.
Тобто укладений договір не був спрямований на реальне настання таких правових
наслідків, як одержання прибутку від реалізації майна. Оскільки такий прибуток
мав би бути отриманий лише через 10 років після укладення договору. Неотримання
грошових коштів від продажу майна за Договором фактично призвело до виникнення
на підприємстві скрутної фінансової ситуації, зростанню заборгованості зі
сплати податків та інших обов'язкових платежів. Так, саме управління Пенсійного
фонду в Білопільському районі стало ініціюючим кредитором в порушенні справи
про визнання СТОВ АФ «Іскра» банкрутом.

Як
вбачається з оспорюваної угоди майно було продане без визначення дійсної
вартості майна. Під час визначення ціни не був застосований ряд загальних
принципів оцінки майна, передбачених п.п.4-10 Національного стандарту №1,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.03р.
Також, не були дотримані принципи корисності, попиту і пропонування,
очікування, найбільш ефективного використання.

Принцип
корисності ґрунтується на тому, що майно має вартість тільки за умови
корисності його для потенційного власника або користувача. Під корисністю слід
розуміти здатність майна задовольняти потреби власника або користувача протягом
певного часу.

Відповідно
до принципу попиту та пропонування під час проведення оцінки враховуються
ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до
змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

Принцип
очікування передбачає, що вартість об'єкта оцінки визначається розміром
економічних вигод, які очікуються від володіння, користування, розпорядження
ним.

Принцип
найбільш ефективного використання полягає в урахуванні залежності ринкової
вартості об'єкта оцінки від його найбільш ефективного використання. Під
найбільш ефективним використанням розуміється використання майна, в результаті
якого вартість об'єкта оцінки є максимальною. При цьому розглядаються тільки ті
варіанти використання майна, які є технічно можливими, дозволеними та
економічно доцільними.

Відповідно
до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу,
іншим актам цивільного законодавства. В частині продажу тракторів та інших
самохідних машин договір №10.05.1 від 10.05.2006р. суперечить абз. 2 п.8 Правил
державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних
машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і
моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 правомірність придбання
транспортних засобів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджуються
документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою,
виданими митними органами, судами, нотаріусами, підприємствами виробниками
транспортних засобів та підрозділами ДАЇ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах. При укладенні оспорюваного договору не було дотримано
встановленого порядку укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів
та інших самохідних машин.

Таким
чином, суд вважає, що сторонами при укладанні договору №10.05.1 від
10.05.2006р. не додержано вимог, передбачених ч.1, ч.4, ч. 5 ст.203 ЦК України
і тому він має бути визнаний недійсними
відповідно до ч. 3 ст.215  ЦК
України та ст.207 ГК України в частині продажу транспортних засобів, інших
самохідних машин та рухомого майна. В частині продажу нерухомого майна
зазначений договір є нікчемним, а тому не потребує визнання його недійсним
судом.

Факт
отримання спірного майна відповідачем підтверджується Довіреністю серії ЯИТ №
710988 від 09.05.2006р. та накладною № 56 від 10.05.2006р.

Згідно
ст.216 ЦК України, в разі недійсності правочину, кожна із сторін зобовязана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину, тому майно відчужене на користь відповідача за договором №10.05.1
від 10.05.2006р., підлягає поверненню позивачу.

Позивач
за умовами додаткової угоди від 02.06.2006р. до спірного договору отримав від
відповідача простий вексель № 0 від 26.06.2006р. на суму 150000 грн.
00 коп. зі строком  погашення за
пред'явленням але не раніше 30.06.2016 року.

Посилання
відповідача на корінець до прибуткового касового ордеру № 74 від 25.08.2006
року, як на доказ оплати коштів за векселем, судом не може бути прийнято до
уваги, оскільки згідно ст. 6 Закону України «Про обіг векселів в України»
платіж за векселем на території України здійснюється тільки в безготівковій
формі.

Судом
встановлено, що на момент видачі корінця відповідач не міг внести кошти за
вказаним векселем так як з червня 2006 року позивач не міг здійснювати ніяких
дій щодо проведення будь-яких розрахунків, оскільки фактично припинив свою
діяльність, підприємницькою діяльністю не займається, керівні органи та посадові
особи відсутні за його місцезнаходженням, що підтверджується актом про
встановлення місцезнаходження позивача від 26.06.2006 року (в матеріалах
справи)

Оскільки
угода яка стала підставою для імітування векселя, є невід'ємною частиною
договору то окремого визнання недійсною вона не потребує.

Відповідно
до ст.ст. 48, 49 ГПК України  витрати по
сплаті держмита та  судові витрати на
інформаційно-технічне забезпечення покладаються на відповідача.

Керуючись
ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним договір № 10.05.1
купівлі-продажу майна від 10.05.2006р., укладений між сільськогосподарським
товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іскра» (Сумська область,
Білопільський район, с. Іскрисківщина код. 03777580) та приватним підприємцем -
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) в частині продажу транспортних засобів, інших самохідних
машин та рухомого майна.

3.          Зобов'язати приватного підприємця
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) повернути Сільськогосподарському товариству з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іскра» (Сумська область, Білопільський район, с.
Іскрисківщина код. 03777580) наступне майно: приміщення контори (що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1)- 1шт.; пилорама - 1шт.; зерносклад - 3 шт.; критий тік -
2 шт.; напільна сушарка - 1 шт.; Кормодробилка ДКУ - 1 шт. зернонавантажувач -
2 шт.; протравлювач насіння - 1 шт.; ворохоочищувач ОВС-25 - 1шт.; ваги - 1шт.;
водонапірна башта - 1шт.; трактор Т-150 - 1шт.; трактор МТЗ-80 - 1шт.; трактор
ЮМЗ-6 - 2шт.; решітка для зерноочіщувача ЗАВ-20 - 1шт.; оприскувач ОП 2000 -
1шт.; культиватор КПН-3.6 - 1шт.; комбайн Дон-1500 - 1шт.

4.          Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірми «Іскра» (Сумська область, Білопільський район, с.
Іскрисківщина код. 03777580) 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті держмита та 118
грн. 00 коп. витрат на інформаційне забезпечення судового процесу.

5.          Видати наказ після набрання рішенням
суду законної сили.