ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.11.07 р.                                                                               Справа № 12/260пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Здоренко В.В.

за участю представників сторін

від позивача – Захарова Т.В.

від відповідача – Шайнога О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Приватного підприємства “Таркус” м. Маріуполь

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Маріупольський “РСУ” протипожежних робіт” м.Маріуполь

про визнання права власності на об'єкти нерухомості

СУТЬ СПОРУ

Приватне підприємство “Таркус” м.Маріуполь звернулося до господарського суду з позовною заявою  до Товариства з обмеженою відповідальністю

« Маріупольський “РСУ” протипожежних робіт» про визнання права власності на об”єкти нерухомості : адміністративну будівлю ( літера А-2), майстерню ( літера Б-1) та гаражі ( літера В-1 та Г-1), розташовані за адресою:  м. Маріуполь вул.Грецька, 212а.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на біржовий контракт від 19.03.2002 року та договір купівлі-продажу.

Відповідач проти позову заперечував вважаючи, що право власності перейде до позивача тільки після  нотаріального посвідчення.

Дослідивши обставини справи, вислухав пояснення представників сторін господарський суд встановив

19.03.2002 року між ТОВ “Маріупольське РСУ” протипожежних робіт” та Приватним підприємством “Таркус” підписано біржовий контракт ( договір купівлі-продажу ) за № 28 згідно якого відповідач брав на себе зобов'язання передати у власність позивача адміністративну будівлю ( літ А-2 ,  згідно

генплану) нежитловою площею: 380,5 кв.м., що складає 74/100  ідеальної долі у кількості однієї штуки.

Згідно п.1.6. контракту документ, що підтверджує право власності продавця на вказаний об'єкт - є свідоцтво на право власності  за №110 від 06.03.2002 видане виконкомом Маріупольською міською Радою народних депутатів та зареєстровано у Маріупольскому БТІ 06.03.2002 року , реєстраційний 1622.

Відповідно до п.1.8 вище зазначеного  біржового контракту ( договору купівлі-продажу)  право власності переходить до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу.

20.03.2002 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Маріупольський “РСУ” протипожежних робіт та Приватним підприємством “Таркус”,  підписано  договір купівлі-продажу, згідно якого,  останньому передавалася у власність  літ Б-1 площею 16.7 кв.м., гараж літера В-1 площею 20,1 кв.м. гараж літера Г-1 площею 16,7 кв.м . за адресою вул. Грецька, 212а

Згідно п.3.1. договору,  право власності на майно переходить до позивача з моменту  підписання цього договору.

Відповідно до ст. 21 Закону України “Про власність” , який діяв на той час,

« право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод. »

Згідно  до ст.224 ЦК УРСР,  який діяв на той час, договори купівлі-продажу є цивільно-правовими угодами.

Стаття 128 ЦК УРСР  встановлювала, що право власності  у набувача майна за договором виникає з моменту його передачі, якщо інше не встановлено законом або договором.

В даному випадку умовами біржового контракту ( п.1.8. та умовами договору купівлі-продажу ( п3.1.)  визначено, що право власності на об'єкти нерухомості - виникає з моменту підписання договору купівлі-продажу .

Вище зазначені договір купівлі-продажу та біржовий контракт на цей час не розірвано та не визнано недійсним.

Згідно приписів ст. 204 ЦК України, правочин ( договір) є правомірним , якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином позивач набув право власності на об'єкти нерухомості в момент підписання договорів.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше  прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.224, 128 ЦК УРСР, ст.ст. 204, 316, 317, 319 ЦК України та керуючись ст.ст. 33,43,49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити

Визнати право власності за  Приватним підприємством “Таркус” ( м.Маріуполь, вул. Безіменна, 32, ЗКПО 31577617) на об'єкти нерухомості: адміністративну будівлю ( літера А-2), майстерню ( літера Б-1) та гаражі ( літера В-1 та Г-1), розташовані за адресою Донецька область,  м. Маріуполь, вул.Грецька, 212а.

Суддя                                                                         Склярук О.І.