ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 р.
№ 2-30/808-2007

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
ТОВ "Фірма Електрокар" ЛТД

на
постанову від 07.06.2007 р. Севастопольського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-30/808-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
ТОВ "Фірма Електрокар" ЛТД

До
ВАТ "Крименерго"

про
стягнення 22 100,03 грн.

За участю представників сторін:

позивач –Главацький С.Б. - директор

відповідач –Бєлогуб Г.Б. дов. № 002-Д від 04.01.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.03.2007 р.  (суддя  - Ловягіна Ю.Ю.) в задоволені позову відмовлено.

Постановою від 07.06.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду ( судді –Гонтарь В.І., Горошко Н.П., Щепанська О.А.) рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.03.2007 р.  залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою від 07.06.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду, ТОВ "Фірма Електрокар" ЛТД звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Відзив від відповідача не надходив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2006 р. позивач звернувся до Ленінського району електричних мереж з проханням про надання дозволу на зняти пломби з електрощита на вводі та приборі обліку (електролічильника) споживання електроенергії для ремонту та демонтажу. 04.09.2006 р. позивач повторно звернувся з цим проханням до відповідача.

Відповідач відповів листом від 12.09.2006 р. № 829 про те, що відповідно до пункту 3.13 Правил користування електроенергією, для виконання робіт по незапланованій заміні розрахункового електролічильника в схемі обліку, позивач повинен оплатити витрати, які пов'язані із заміною прибору обліку.

Судами було встановлено, що 20.07.1998 р. ГАЕК "Крименерго" (правонаступник - відкрите акціонерне товариство "Крименерго") та ТОВ Фірма "Електрокар" ЛТД уклали договір № 71 на користування електричною енергією, пунктом 1.1. якого узгодили користуватися даним договором, Правилами користування електричною енергією та іншими директивними документами, які регулюють питання користування електричною енергією.

Відповідно до п 3.13 Правил користування електричною енергією у редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910, затвердженої в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 № 1399/11679 передбачено, що непланова заміна розрахункового засобу обліку електричної енергії здійснюється електропередавальною організацією або іншою організацією, яка має право на виконання цих робот, за рахунок організації, на вимогу (за ініціативою) якої здійснюється заміна розрахункового засобу обліку.

Листом від 06.09.2006 р. № 56 позивач повідомив відповідача про те, що товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Електрокар" ЛТД не має можливості доставити гарантійний лист у зв'язку із зайнятістю персоналу.

Судами також було встановлено, що 29.09.2006 р. позивач оплатив рахунок і 02.10.2006 р. були виконані роботи згідно замовлення.

Звернувшись з позовом про стягнення 22 100, 03 грн. (згідно заяви від 02.03.2007 р. № 20 про збільшення позовних вимог) позивач обґрунтовував його тим, що він не міг виконувати ремонтні роботи, оскільки все устаткування в ремонтній майстерні не працювало у зв'язку з поломкою електролічильника.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, позивач повинен був довести наявність збитків і неправомірної поведінки, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування. В свою чергу, відповідач повинен був доводити відсутність своєї вини.

Наявність збитків і неправомірної поведінки, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування повинні досліджуватись та встановлюватись за загальним правилом ст. 43 ГПК України.

В порушення вказаних вимог позивачем не було доведено протиправної поведінки відповідача - ВАТ "Крименерго", причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і збитками також не довів вини відповідача та розмір заподіяних збитків.

Крім того, враховуючи, що листом від 06.09.2006 р. № 56 позивач сповістив відповідача, що він не має можливості доставити гарантійний лист у зв'язку із зайнятістю персоналу та оплату рахунку позивач здійснив тільки 29.09.2006 р., суд підставно врахував, що позивач сам не вжив заходів до одержання упущеної вигоди у відповідності до ч. 4 ст. 623 ЦК України.

Слід зазначити, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що витрати на оплату відряджень працівників до суду та витрати на паливо у зв'язку з використанням для поїздки легкового автомобілю не мають необхідних ознак шкоди та не відносяться до судових витрат. Відповідно до умов чинного законодавства, такі витрати не мають обов'язкового характеру.

Також правомірно було відмовлено позивачу в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 1580,70 грн. та 3 % річних в сумі 273,36грн., оскільки стаття  625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином  проаналізували відносини сторін.

Місцевим господарським судом було правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване та законне рішення про відмову у позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Електрокар" ЛТД  залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 року у справі № 2-30/808-2007 Господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                             Полянський А.Г.

Фролова Г.М.