ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25"
грудня 2007 р.
Справа № 27/291-07

вх. № 9222/1-27

Суддя господарського суду Мамалуй О.О.

при секретарі судового засідання Макаровських А.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

першого відповідача - Мерзлікіна В.О. - представник (дов.)

другого відповідача - Сімаков С.Г. - представник (дов.), Макеев
С.О. - представник (дов.)

третьої особи -  не
з"явився

розглянувши справу за позовом ФО ОСОБА_1, м. Харків

до  ЗАТ "Торговий
дім "Дінас", м. Харків

та до ВАТ "Харківський цегельний завод № 13", м. Харків
3-я особа на боці першого відповідача - комунальне підприємство
"Харківське міське бюро технічної інвентаризації", м. Харків

про визнання недійсним свідотства про права власності

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2007 року господарським судом отримано позовну заяву ФО
Храброва А.О. до двох відповідачів - до першого відповідача - ЗАТ «Торговий дім
«Дінас» та до другого відповідача - ВАТ «Харківський цегельний завод № 13», в
якій позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від
05.09.2001 р., видане першому відповідачу на нежитлові приміщення АДРЕСА_1;
визнати недійсним п. 4.1.1. договору про спільну діяльність від 21.08.1999 р.,
укладеного між першим відповідачем та другим відповідачем, по переданню
приміщень керамічного цеху площею 2 299,8 кв. м як такого, що не відповідає
статуту другого відповідача, суперечить цілям підприємства та порушує право
власності позивача на об'єкти нерухомості цього підприємства; зобов'язати
першого відповідача представити документи, що явились підставою для отримання
свідоцтва про право власності від 05.09.2001 р.; в цілях забезпечення позову
накласти арешт на зазначені об'єкти нерухомості як незаконно привласнені першим
відповідачем.

В судові засідання, які відбулися 19.12.2007 р. та 25.12.2007 р.,
позивач не з"явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Перший відповідач в судове засідання з'явився, у відзиві на
позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечує.

Другий відповідач у наданому суду відзиві на позовну заяву позов
повністю визнає.

Вимоги позивача щодо накладення арешту на нежитлові приміщення
АДРЕСА_1, в цілях забезпечення позову було відхилено судому зв'язку з необґрунтованістю
цих  вимог.

До участі у справі в якості третьої особи на боці першого
відповідача було залучено комунальне підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» (м. Харків).

До початку судового засідання сторони звернулись до суду із заявою
про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксування судового
процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не суперечить
чинному законодавству.

У судовому засіданні 25.12.2007 р. оголошувалась перерва до 15-00
год. для підготовки повного тексту рішення.

При дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, судом
встановлено, що з 17.11.1999 р. другому відповідачу (згідно із свідоцтвом про
право власності від 17.11.1999 р. № 232 та передавальним балансом, складеним
станом на 01.01.1995 р.) належали окремі приміщення цеху будкераміки  на земельній ділянці АДРЕСА_1

21.08.1999 р. між першим та другим відповідачами було укладено
договір про спільну діяльність без створення юридичної особи, в якому перший та
другий відповідач визначили спільну мету - проведення реконструкції окремих
приміщень цеху будкераміки, що розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1, для
їх перепрофілювання у виробничий комплекс по переробці хлібопродуктів та інших
продуктів харчування.

Згідно укладеного договору про спільну діяльність від 21.08.1999
р. кожна із сторін зобов'язалась здійснити відповідні внески для досягнення
визначеної у договорі мети, в зв'язку із чим перший відповідач вніс первинний
внесок в розмірі 450 000,00 грн., а другий відповідач вніс внесок в вигляді
основних фондів на суму 50 000,00 грн., що в дольовому відношенні складало
відповідно 90 % та 10 %. Договір у встановленому порядку був взятий на облік в
ДПІ Московського району м. Харкова.

По закінченню терміну дії договору через досягнення встановленої у
договорі спільної мети та після завершення робіт із реконструкції зазначених
приміщень за договором про спільну діяльність від 21.08.1999 р. та здачі їх в
експлуатацію згідно із Актом державної приймальної комісії від 21.12.2000 р. на
земельній ділянці АДРЕСА_1 був створений новий об'єкт нерухомості, що був
розподілений між першим та другим відповідачами у наступному співвідношенні,
встановленому умовами цього договору: 90 % новоствореного об'єкту нерухомості -
першому відповідачу та 10 % новоствореного об'єкту нерухомості - другому
відповідачу. Внаслідок вищевказаних
дій  у власність першого
відповідача другим відповідачем за актом приймання-передання від 10.08.2001 р.
були передані нежитлові приміщення загальною площею 2 299,8 кв. м, на які
першому відповідачу Виконавчим комітетом Харківської міської ради було видано
свідоцтво про право власності від 05.09.2001 р., а другому відповідачу було
видано свідоцтво про право власності від 05.09.2001 р. на нежитлові приміщення
загальною площею 257,1 кв. м.

В судовому засіданні 12.12.2007р.
позивачем було заявлене клопотання щодо накладення арешту на нежитлові
приміщення АДРЕСА_1, в цілях забезпечення позову. Дане клопотання було
відхилено судому зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки
відповідач ЗАТ „Дінас” має свідоцтво про право власності на вищевказані
приміщення, і станом на 12.12.2007р. це свідоцтво є чинним та легітимним.

В судовому засіданні 12.12.2007р. позивачем було заявлене
клопотання про витребування у відповідача ВАТ «Харківський цегельний завод №
13», документації з реконструкції та перепрофілювання окремих приміщень
керамічного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що були передані в якості
внеску у спільну діяльність відповідно до п.4.1.1. договору від 21.08.1999р.,
укладеного між відповідачами. Розглянувши вказане клопотання суд не знайшов
підстав для його задоволення, оскільки технічні питання методики та вартості
проведення реконструкції та перепрофілювання спірних приміщень жодним чином не
стосуються питання права власності на них.

В судовому засіданні 12.12.2007р. позивачем було заявлене
клопотання про витребування у третьої
особи - КП ХГБТІ інвентаризаційної
справи на нежитлові об'єкти, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Розглянувши вказане клопотання суд не знайшов підстав для його задоволення,
оскільки судом вже було задоволене раніш заявлене клопотання позивача про
витребування у КП ХГБТІ необхідних для розгляду справи документів (документів з
інвентаризаційної  справи), і ці
документи надійшли до справи 10.12.2007р.

В судовому засіданні 12.12.2007р. позивачем було заявлене
клопотання про витребування у ВАТ «Харківський цегельний завод № 13»
документів, що підтверджують вартість (на момент внесення) майна, переданого у
якості внеску у спільну діяльність відповідно до п.4.1.1. договору від
21.08.1999р., укладеного між відповідачами. Розглянувши вказане клопотання суд
не знайшов підстав для його задоволення, оскільки договір про спільну
діяльність від 21.08.1999р., укладений між відповідачами, був належним чином
зареєстрований в ДПІ у Московському районі м. Харкова, і ніяких даних про те,
що вартість переданого в якості внеску майна (50000 грн.) може (на момент
передачі) вважатися заниженою у суду не має. Позивач також не надав суду ніяких
доказів невідповідності, або, навіть, сумнівності зазначеної оцінки.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення
представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що передача другим
відповідачем у власність першого відповідача нежитлових приміщень АДРЕСА_1,
грубо порушує право власності позивача як акціонера другого відповідача,
позбавляє його можливості отримувати належні йому дивіденди від використання
всього колективного майна другого відповідача

Згідно із ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України - «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень».

Однак, в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України позивачем не надано суду ніяких доказів у підтвердження того, що
позивач набув прав акціонера другого відповідача до укладення між першим та
другим відповідачами договору про спільну діяльність від 21.08.1999 р., до
проведення робіт із реконструкції нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та до
розподілення новоствореного об'єкту нерухомості між першим та другим
відповідачами за вказаним договором про спільну діяльність.

У підтвердження факту наявності прав позивача як акціонера другого
відповідача позивачем до позовної заяви додано виписку із реєстру другого
відповідача № 000540 від 10.04.2002 р., однак ця виписка підтверджує лише той
факт, що позивач являвся акціонером другого відповідача станом на 10.04.2002 р.
(на момент подання позовної заяви по цій справі), та із цієї виписки неможливо
визначити - з якого моменту позивач набув прав акціонера другого відповідача та
чи являвся позивач акціонером другого відповідача на момент укладення другим
відповідачем із першим відповідачем договору про спільну діяльність від
21.08.1999 р. та на момент розподілення між сторонами нежитлових приміщень у
новоствореному об'єкті нерухомості за цим договором.

Представлена позивачем виписка сформована станом на 10.04.2002 р.,
та станом на цю дату договір про спільну діяльність від 21.08.1999 р.,
укладений між першим та другим відповідачами вже було виконано, встановлена у
договорі спільна мета сторін щодо реконструкції нежитлових приміщень на
земельній ділянці АДРЕСА_1 була досягнена, роботи із реконструкції нежитлових
приміщень були завершені та ці нежитлові приміщення згідно із Актом державної
приймальної комісії від 21.12.2000 р. були здані до експлуатації та розподілені
між першим та другим Відповідачами у відповідності до умов укладеного договору
про спільну діяльність від 21.08.1999 р., після чого 05.09.2001 р. першим та
другим відповідачами були у встановленому порядку отримані свідоцтва про право
власності на відповідні частки у розподіленому об'єкті нерухомості, тобто -
станом на 10.04.2002 р. всі події, які за думкою позивача грубо порушують його
права як акціонера другого відповідача, вже відбулися.

Тому, надана позивачем виписка із реєстру другого відповідача №
000540 від 10.04.2002 р. не може являтись належним доказом того, що позивач
набув прав акціонера другого Відповідача до укладення між першим та другим
Відповідачами договору про спільну діяльність від 21.08.1999 р. з метою
реконструкції нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та на момент розподілення між
сторонами нежитлових приміщень у новоствореному об'єкті нерухомості за цим
договором.

Виходячи з чого, твердження позивача про те, що його права як
акціонера другого відповідача є порушеними внаслідок отримання першим
відповідачем у власність нежитлових приміщень АДРЕСА_1, за договором про
спільну діяльність від 21.08.1999 р. є недоведеними належними та допустимими
доказами та судом не приймаються у відповідності до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу України.

Свої вимоги про визнання недійсним п. 4.1.1. договору про спільну
діяльність від 21.08.1999 р., укладеного між першим відповідачем та другим
відповідачем, по переданню приміщень керамічного цеху площею 2 299,8 кв. м
позивач обґрунтовує тим, що вказаний пункт договору не відповідає статуту
другого відповідача, суперечить цілям діяльності другого відповідача та порушує
право власності позивача на об'єкти нерухомості другого відповідача.

Позовні вимоги Позивача про визнання недійсним п. 4.1.1. у
договорі про спільну діяльність від 21.08.1999 р., укладеному між першим та
другим Відповідачами, були заявлені Позивачем 30.04.2002 р., а тому до цих
вимог Позивача мають застосовуватись положення Цивільного кодексу України від
1963 р., положення якого були чинними станом на 30.04.2002 р.

У відповідності із положеннями ст. 50 Цивільного кодексу України
від 1963 р. - «недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з
встановленими цілями її діяльності».

Однак позивачем не надано суду доказів того, що пункт 4.1.1.
договору про спільну діяльність, укладеного між першим відповідачем та другим
відповідачем, суперечить положенням статуту другого відповідача та цілям його
діяльності.

Дослідивши доводи позивача про те, що п. 4.1.1. договору про
спільну діяльність від 21.08.1999 р. суперечить меті і завданням діяльності
другого відповідача, суд приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на
доказах і не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 2.2. статуту
другого відповідача одним із напрямків його діяльності є інвестування в
розвиток різноманітних галузей економіки у відповідності із законодавством
України, а п. 2.4. статуту другого відповідача передбачено право зайняття
будь-якою науковою, виробничою і комерційною діяльністю, не забороненою чинним
законодавством. Виходячи з чого, вимоги позивача в цій частині побудовані на
припущеннях та не підтверджені належними доказами та не створюють законних
підстав для визнання п. 4.1.1. договору про спільну діяльність від
21.08.1999р.

Щодо вказівок позивача про те, що зміст п. 4.1.1. договору про
спільну діяльність від 21.08.1999 р. порушує право власності позивача на
об'єкти нерухомості другого відповідача теж не приймаються судом, адже, як
свідчать матеріали справи, позивачем не представлено суду належних та
допустимих доказів про виникнення прав позивача як акціонера другого
відповідача в момент укладення договору про спільну діяльність та в період дії
цього договору, а тому суду не представляється можливим визначити у чому саме
полягає порушення права власності позивача на об'єкти нерухомості другого відповідача
та яким чином на це впливають положення п. 4.1.1. договору про спільну
діяльність, укладеного між першим відповідачем та другим відповідачем.

Вимоги позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 05.09.2001 р., видане першому відповідачу на нежитлові приміщення
АДРЕСА_1, також відхиляються судом з тієї підставі, що зазначене свідоцтво про
право власності було видане першому відповідачу Виконавчим комітетом
Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови
від 03.09.2001 р. № 1637 «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме
майно», у зв'язку із чим, позивач безпідставно заявляє вимоги про визнання
зазначеного свідоцтва про право власності недійсним до першого та другого
відповідачів.

Судом також прийнято до уваги рішення господарського суду
Харківської області від 06.08.2007 р. по справі № 21/200-05 (н.р. 29/370-04),
яке у встановленому порядку набуло законної сили та яким господарським судом
Харківської області вже був прийнятий висновок про відсутність правових підстав
для визнання договору про спільну діяльність від 21.08.1999 р., укладеного між
першим відповідачем та другим відповідачем, недійсним.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивач не довів тих обставин, на які він посилається
в своєму позові, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 43, 49,
82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повний текст рішення підписано ______________________.

Суддя
Мамалуй О.О.