ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 2-6/11129-04

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Ткаченко Н.Г.
Харченка В.М.

розглянувши заяву
ТОВ "СГС Плюс"

про перегляд за нововиявленими  обставинами постанови
Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року

у справі за позовом
Фонду державного майна України

до
1)          Державного підприємства "Кримські генеруючи системи";
2)          ТОВ "СГС Плюс"

про
визнання договору оренди недійсним та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у липні 2004 року, Фонд державного майна України звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до державного підприємства "Кримські генеруючі системи" та ТОВ "СГС Плюс"про визнання договору оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу державного підприємства "Кримські генеруючі системи" Севастопольська ТЕЦ від 01.01.2004 року недійсним та стягнення з останнього 350 302,35 грн.

збитків, завданим ненадходженням до державного бюджету орендної плати.

Позивач зазначав, що відповідно до плану санації державного підприємства "Кримські генеруючі системи", затвердженого ухвалою господарського суду АР Крим від 14.07.2003 року у справі №2-6/2623-2003, за погодженням з Фондом державного майна України  від 16.12.2003 року, між відповідачами у справі - ТОВ "СГС Плюс" та державним підприємством "Кримські генеруючи системи" укладено договір оренди №121, за умовами якого ТОВ "СГС Плюс" було передано в оренду цілісний майновий комплекс структурний підрозділ державного підприємства "Кримські генеруючі системи"  –Севастопольську ТЕЦ, строком на 10 років.

Проте, з 01.01.2004 року набрав чинності ГК України, за яким (ст.287) орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна державної власності, а також іншого майна, у випадках передбачених законом є Фонд державного майна України, а тому, з огляду на зміни у законодавстві і відсутність у підприємства повноважень орендодавця, позивач просив визнати укладений ним договір оренди недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.11.2004 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції –без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року задоволено касаційну скаргу Фонду державного майна України, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.11.2004 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 року скасовано. Постановлено нове рішення про задоволення позову. Договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу державного підприємства "Кримські генеруючі системи"  –Севастопольської ТЕЦ визнано недійсним з 05.07.2005 року. Зобов’язано ТОВ "СГС Плюс" повернути об’єкт оренди державному підприємству "Кримські генеруючи системи". Стягнуто з державного підприємства "Кримські генеруючі системи" на користь позивача 350 320,35 грн. на відшкодування збитків.

У листопаді 2007 року, ТОВ "СГС Плюс" звернулося до Вищого господарського суду України із заявою про перегляд постанови цього ж суду від 05.07.2005 року за нововиявленими обставинами, у якій заявник вказує на наявність ново виявленої обставини, яка має істотне значення для справи і яка не могла бути відома заявникові, в зв’язку з чим просить постанову Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.11.2004 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 року - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, орендодавця, які висловилися проти задоволення заяви, а також представника ТОВ "СГС Плюс", який підтримав свої вимоги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в заяві доводи, судова колегія вважає, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.112 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику перегляду судами у зв’язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" від 27.02.1981 року №1 зазначено, що як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не могли знати заявник і суд.

Із доданих до заяви матеріалів, які не досліджувалися судами раніше, вбачається, що Наказом Міністерства палива та енергетики України від 31.07.2000 року майно Севастопольської ТЕЦ, незавершене будівництво та базу відпочинку виділено зі складу ВАТ "Енергетична компанія "Севастопольенерго" та приєднано до державного підприємства "Кримські генеруючі системи".

Наказом останнього від 26.08.2000 року №13 на базі майна Севастопольської ТЕЦ створено структурний підрозділ "Севастопольська теплоелектроцентраль" без створення юридичної особи та затверджено положення про новостворений підрозділ.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у редакції станом на січень 2004 року, бути орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації, що є державною власністю, уповноважено Фонд державного майна України.

Цією ж нормою (абзац 4 ст.5) зроблено виключення із загального правила і передбачено, що орендодавцями нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м. та структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) можуть бути, зокрема, державні підприємства з дозволу Фонду державного майна України та його регіональних відділень та представництв.

При цьому, абзаци 2 і 4 ст.5 Закону не розмежовує повноважень орендодавців, у залежності від визнання структурного підрозділу цілісним майновим комплексом, Порядком надання Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 04.05.2000 року №935/95/31, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.07.2000 року за №439/4660 передбачено як право Фонду державного майна України надавати дозволи так і право підприємств бути орендодавцями цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів.

Передача в оренду майна за спірним договором відбувалось відповідно до плану санації орендодавця, затвердженого ухвалою господарського суду АР Крим від 14.07.2003 року (справа №2-6/2623-2003), при наявності згоди на це Фонду державного майна України, Міністерства палива та енергетики України (лист від 02.09.2003 року №05/12-1928), за рішенням Антимонопольного комітету України від 28.11.2003 року №401-р.

У процесі погодження умов договору оренди, вчинено дії по інвентаризації майна, його оцінці, отримано дозвіл Міністерства палива та енергетики, до сфери управління якого належить орендодавець, і за наслідками Фондом державного майна України надано дозвіл на оренду структурного підрозділу підприємства та погоджено умови договору оренди, про що свідчить запис на першому аркуші договору від 16.12.2003 року.

Спірний договір містить умови, передбачені ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", і їх дійсність під сумнів не ставиться.

З 01.01.2004 року набула чинності ст.287 ГК України, яка передбачає, що державні (комунальні) підприємства є орендодавцями щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Проте, орендодавці, зазначені у п.2 ст.287 ГК України, не мають повноважень щодо державного майна, а відсутність посилань на п.1 цієї статті тлумачиться як виключне право Фонду державного майна України бути орендодавцем державного майна.

Але, невизначеність органу, який погоджує умови договору оренди державного майна, не виключає і право підприємств на їх укладання за згоди Фонду державного майна України, у випадках, передбачених законом, з огляду на те, що частиною другою ст. 287 визначено, що організаційні та майнові відносини, пов'язані з передачею в оренду цілісних майнових комплексів державного сектора економіки, а також цілісних майнових комплексів, що є комунальною власністю, регулюються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Особливості господарської діяльності державних комерційних підприємств, визначені ст. 75 ГК України, у редакції на січень 2004 року, передбачають їх право здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць і підрозділів за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входять. При цьому, порядок укладання договорів оренди такого майна визначено Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який, у даному випадку, не було порушено.

Наведені вище обставини, на які посилається заявник і які мають істотне значення для вирішення спору, не були враховані під час здійснення касаційного провадження у справі, а,оскільки, визначений законодавством порядок укладання спірного договору дотримано, право підприємства бути орендодавцем ґрунтується на законі, підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду  не було, а тому, у порядку ст.ст.112-114 ГПК України, постанова Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.11.2004 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 року – залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 112, 114 ГПК України, Вищий Господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ТОВ "СГС Плюс" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року за ново виявленими обставинами задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 05.07.2005 року скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.11.2004 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 року залишити без змін.

Головуючий                                                                          М.І. Остапенко

Судді                                                                                     Н.Г. Ткаченко

В.М. Харченко