Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________________________________________
________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" грудня 2007 р.
Справа № 11/142-НА

Господарський суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Маріщенко Л.О.

при секретарі Бондар В.А.

за участю представників сторін:

від позивача Чумак С.С. - дор. від 03.01.07 №01

від відповідача Боровик П.П. - дор. від 29.01.07 №1140/10-10        Бистрицька Д.О. - дор. від 23.02.07 №2830/10-10

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Премдор - Україна" (м. Бердичів)

до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції (м. Бердичів)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Позивачем подано позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень прийнятих відповідачем № /0 від 18.05.2006 р., № /1 від 14.07.2006 р. ,№ /2 від 18.09.2006 р. та № /2 від 18.09.2006 р.  про визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток із застосуванням штрафних санкцій, посилаючись на їх протиправність.(Т1, а.с.3-12).

Представником позивача тричі подано клопотання про зміну позовних вимог та підстав позовних вимог. (Т2, а.с.36-37, 52-53, 67-74)

Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 04.07.2007 р. № 612 позивач просить  визнати нечинними податкові повідомлення - рішення  Бердичівської ОДПІ від 29.11.2006 р. № /3 та № /3 про застосування штрафних санкцій по податку на прибуток, які прийнято відповідачем без встановлення та нарахування відповідної суми податку  на прибуток.

Представником відповідача надано відзив, відповідно до якого позовні вимоги заперечив, як заявлені безпідставно. (Т2, а.с.56-57)

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем по справі з 13.03.2006р. по 21.04.2006р. проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р., за результатами якої складено акт за  № 552/023-01/032721155 від 03.05.2006 р.  (Т1, а.с.48-173).

На підставі даного акту позивачу було направлено податкове повідомлення-рішення №/0 від 18.05.2006р. про нарахування податку на прибуток в сумі 4100 грн. та застосування штрафної санкції в розмірі 10140 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся з первинною скаргою до відповідача.

За результатами розгляду первинної скарги відповідач виніс рішення №7375/10/25-01 від 14.07.2006р., згідно з яким залишив первинне рішення без змін. Було направлено нове податкове повідомлення-рішення від 14.07.2006р. за №/1.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач звернувся з повторною скаргою до Державної податкової адміністрації у Житомирській області.

За результатами розгляду повторної скарги було зобов'язано відповідача провести переперевірку позивача.

Відповідачем з 18.08.2006р. по 01.09.2006р. була проведено переперевірка фактів викладених в скарзі позивача, на підставі чого було складено Акт від 01.09.2006р. за №1398/23-01/32721155. (ас.13-47)

Відповідно до даного Акту позивачем порушено п.1, 4, 5, 7, 8, 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток: за І кв.2005р. на суму 335776,00 грн., за І півріччя 2005 року на суму 886000,00 грн., за № квартали 2005 року на суму 2556000,00 грн., за 2005 рік на суму 209649,00 грн.; заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток: за 1 півріччя 2005 року на суму 67267,00 грн.

Крім того, встановлено порушення ст.14, 15 Закону України "Про плату за землю" та ст.21 Закону України "Про оренду землі".

На підставі даного Акту позивачу було направлено податкові повідомлення-рішення від18.09.2006р. за №/2 на суму 16767,00 грн. та №/2 на суму 10140,00 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями, позивач звернувся з повторною скаргою до Державної податкової адміністрації України.

За результатами розгляду повторної скарги ДПАУ винесла рішення №13462/6/25-0215 від 29.11.2006р., яким залишила повторну скаргу позивача без задоволення, в результаті чого, відповідачем було направлено на адресу позивача податкові повідомлення-рішення від 29.11.2006р. за №/3 та №/3 на зазначені вище суми зобов'язань.

Позивач не погоджується з даними податковими повідомленнями-рішеннями з наступних підстав.

Представник позивача зазначає, що відповідачем порушено п.1.5 та п.1.7 "Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005р. за №327, а саме в Акті переперевірки не було досліджено первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій Позивачем за період, що перевірявся, та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку, а відповідно не визначений зміст правопорушення.

Щодо правомірності визначення валового доходу із застосуванням звичайних цін у відповідності з п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивач зазначає, що донарахування податкових зобов'язань податковим органом здійснюється за методикою, яка затверджується законом, а рішення про сплату донарахованих таким чином податкових зобов'язань приймається в судовому порядку за поданням керівника податкового органу, що підтверджує п.4.3 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Таким чином, на думку позивача, донарахування зобов'язань на підставі застосування звичайних цін повинно відбуватися в судовому порядку.

Стосовно методики обґрунтування рівня звичайної ціни, застосованої відповідачем для встановлення факту заниження валових доходів, позивач зазначає, що відповідно до п.1.20.5-1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та п.13 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" від 23.07.1998р. за №817/98 відповідач повинен був звернутися до органів державної статистики України, які уповноважені проводити статистичну оцінку рівня цін реалізації товарів.

Щодо порядку визначення суми штрафних санкцій позивач зазначає, що умовою для застосування штрафу є здійснення самостійного донарахування контролюючим органом відповідної суми податкових зобов'язань, однак, в даному випадку донарахування податку на прибуток не здійснювався. Таким чином, на думку позивача, відповідач не міг застосовувати штрафні санкції.

Представник відповідача позовні вимоги вважає заявленими безпідставно,посилаючись на рішення про результати розгляду скарги відповідача та зазначає, що посилання позивача на п.1.20.5-1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" є безпідставним, оскільки в Акті переперевірки в перелік порушених пунктів статті 1 підпункт 1.20.5-1 відсутній.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд позовні вимоги задовольняє в повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою від 03.05.2006р. відповідач визначив порушення позивачем п.п.1.20.5-1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Актом переперевірки від 01.09.2006 р. встановлено порушення п.п.1.20.1 ст.1 даного Закону.

За приписом пп.1.20.1 Закону Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Разом з тим, в даному підпункті не зазначено методики визначення звичайної ціни.

У відповідності до п.п.1.20.2. ст.1 Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

п.п. 1.20.5-1 ст. ' Закону визначено, що якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива вартість", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна", визначеного цим Законом.

Згідно п.п. 1.20.10 ст.1 Закону донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Відповідно до акту переперевірки для визначення справедливої ціни відповідач спирався на Довідку оцінювача Житомирської товарної аграрно-промислової біржі від 26.07.2005р. (Т2, а.с.7)

Як вбачається з даної довідки середня вартість зрощеного брусу становить 2100,80 грн.

Разом з тим, в даній довідці не вказаний період, відповідно до якого була визначена дана середня вартість. Відповідно до акту перевірка проводилася за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р., а довідка видана станом на 26.07.2006р.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.13 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" від 23.07.1998р. індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, для визначення справедливої ціни товару відповідач повинен був звернутися до уповноваженого державного статистичного органу.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд погоджується з позивачем в частині того, що відповідач порушив норми чинного законодавства при визначені справедливої ціни та не обґрунтував правильність своєї методики визначення даної ціни.

У відповідності до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити

2. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Бердичівської ОДПІ Житомирської області №/3 та №/3 від 29.11.2006р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Премдор-Україна", 13352, Житомирська область, Бердичівський район, с.Великі Низгірці, вул.Низгірецька, 100, код 32721155, - 3,40 грн. судових витрат.

Постанова господарського суду Житомирської області набирає законної сили в строки, встановлені ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя
Маріщенко Л.О.

07.12.07 р.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу