ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2007                                                                                             Справа № А38/296-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач),

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання  Заєць П.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Литвинов С.І., довіреність №712  від 17.06.05,  представник;

від відповідача: Шамрай Т.О., довіреність №2930/10/100 від 13.02.07,  заступник начальника;

Казбекова О.Ж., довіреність №2929/10/100  від 13.02.07,  начальник відділу контрольно-перевірочної роботи;

Колпакова Т.В., довіреність №89/10/100  від 09.01.07,  начальник юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на  постанову господарського суду Дніпропетровської області від  07.11.06р. у справі № А38/296-06

за позовом відкритого акціонерного товариства “Криворізький хлібокомбінат №1”, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області;

до Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області;

про  визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення:

1.          № /0 від 10.08.2006 р. Південної МДПІ у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визначення суми податкового

зобов'язання по податку на прибуток ВАТ "Криворізький хлібокомбінат №1" у розмірі 504 750грн.

2.          № /0 від 10.08.2006 р. Південної МДПІ у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визначення суми податкового

зобов'язання по податку на додатну вартість  ВАТ "Криворізький хлібокомбінат №1" у розмірі 803 799 грн.

3.          № /1 від 31.08.2006 р. Південної МДПІ у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визначення суми податкового

зобов'язання по податку на прибуток ВАТ "Криворізький хлібокомбінат № 1" у розмірі 504 750 грн.

4.           № /1 від 31.08.2006 р. Південної МДПІ у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визначення суми податкового зобов'язання по податку на додатну вартість  ВАТ "Криворізький хлібокомбінат №1" у розмірі 803 799 грн.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2006 року у справі № А 38/296-06 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано наступним:

- відповідачем проведено виїзну планову перевірку ВАТ “Криворізький хлібокомбінат № 1” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.07.2005 року по 31.03.2006 року, за результатами якої складений акт № 209/230/00381516 від 31.07.2006 року.

- відповідачем в акті зазначено про порушення позивачем п.п.4.1.1 п.4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме: що позивачем занижено у ІІІ кварталі 2005 року валовий дохід у сумі 1246,3 тис. грн. від продажу товару ТОВ “Ферко”.

- посилаючись на договір комісії від 22.07.2005 року № К-07-03, укладений між позивачем та ТОВ “Ферко”, додаток до договору, акт приймання-передачі № 1 від 26.07.2006 року, суд, на підставі ст. 1011, 1012 ЦК України та фактичних відносин між сторонами, дійшов висновку, що посилання відповідача на те, що юридична форма договору від 22.07.2005 року № К-07-03 не відповідає його суті, є безпідставним. Зазначене вказує на неправомірність донарахування позивачу за липень 2005 року податкового зобов’язання з ПДВ у розмірі 269 266 грн.

- суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, яким чином відсутність товару “ячмінь фуражний” у Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97, передача чи не передача між ТОВ “Вторметекспорт” та ВАТ “Криворізький хлібокомбінат № 1” документів на товар “ячмінь фуражний” за договором купівлі-продажу № 07-03 та не підтвердження факту фізичного пересування товару вплинули на показники фінансової та податкової звітності та виявленого відповідачем порушення вимог п. 5.1 та 5.9 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає на:

- порушення судом норм матеріального права, а саме п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 4.1 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, вимог Указу Президента України від 04.10.1994 року № 567/94 “Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів”, ст.265 Господарського кодексу України, ст.3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”;

- порушення судом норм процесуального права –ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

На підставі акту перевірки № 209/230/00381516 від 31.07.2006 року (т.1 а.с. 9-61) відповідачем винесено наступні повідомлення-рішення:

1. Податкове повідомлення-рішення № /0 від 10.08.2006 року про порушення позивачем п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11  Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” (т.1 а.с.62). Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 336 500 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями 168 250 грн.

Відповідач в акті перевірки стосовно даного порушення посилається на заниження позивачем у ІІІ кварталі 2005 року валового доходу у сумі 1346,3 тис грн. від продажу товару ТОВ “Ферко”.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до п.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідач, зазначаючи, що юридична форма договору комісії № К-07-03 від 22.07.2005 року, укладеного між Позивачем (комітент) та ТОВ “Ферко” (комісіонер) не відповідає його суті, фактично взяв на себе повноваження суду. Належних та допустимих доказів недійсності договору комісії, відповідно до вимог ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені але за рахунок комітента.

При цьому не відбувається перехід права власності на майно, що передається комітентом комісіонеру для виконання останнім умов договору комісії.

Відповідно до п.1.31 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Оскільки доказів переходу права власності на комісійний товар від позивача до ТОВ “Ферко” відповідачем не надано, висновок господарського суду стосовно недійсності вищезазначеного повідомлення-рішення цілком правомірний.

2. Податкове повідомлення-рішення № /0 від 10.08.2006 року про порушення позивачем  п.4.1 ст.4, п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4  ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” (т.1 а.с.63). Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 535866 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 267933 грн.

Відповідач в акті перевірки стосовно даного порушення зазначає, що в договорі купівлі-продажу від 19.07.2005 року  № 07-03 який укладено між позивачем та ТОВ “Вторметекспорт” відсутні правила Інкотермс; товар, що є предметом договору, не значиться у Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97; господарська операція не підтверджена відповідними документами; відсутнє підтвердження факту фізичного пересування товару.

Стосовно договорів скаржника по даному порушенню колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до Указу Президента України від 04.10.94 року № 567/94 “Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів” встановлено обов’язок суб’єктів підприємницької діяльності забезпечувати додержання правил Інкотермс.

Відповідно до ст.262 Господарського Кодексу України, умови договорів поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів Інкотермс.

Але ж між сторонами був укладений договір купівлі-продажу і застосування  до нього вимог ст.262 ГК України є безпідставними.

Посилання відповідача на порушення позивачем законодавства в тому, що “ячмінь фуражний”, який є предметом договору, не значиться в Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97 є безпідставним, оскільки сам класифікатор не зареєстрований Міністерством Юстиції України, а однією із загальних засад Цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України), яка передбачає вільне волевиявлення його сторін, диспозитивність прав.

Наявність господарської операції по даному договору підтверджується видатковою накладною №74 від 26.07.2005 року, актом прийому-передачі №1 від 26.07.2005 року, податковою накладною №377 від цієї ж дати.

Посилання скаржника на те, що відсутність факту фізичного пересування товару свідчить про неправомірність договору та порушення податкового законодавства спростовується вищезазначеними доказами.

Колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду про те, що відповідачем не доведено, яким чином відсутність товару “ячмінь фуражний” у Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97, передача чи не передача документів на товар, та не підтвердження факту фізичного пересування товару за договором купівлі-продажу вплинули на показники фінансової та податкової звітності і призвели до виявленого порушення.

Оскільки оскаржувані повідомлення-рішення № /1 від 31.08.2006 року та № /1 від 31.08.2006 року винесені з тих же підстав, які суд вважав не доведеними, колегія вважає висновок господарського суду і про їх нечинність законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства  України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від  07.11.06р. у справі №А38/296-06 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:                                                       Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                               І.А. Сизько

Суддя                                                                               І.В. Тищик

Ухвала підписана в повному обсязі 29.03.2007 року.