ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.08.07р.

Справа № А39/383-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-МИГ", м.Дніпропетровськ

до  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

про визнання дій протиправними та визнання постанови від 21.02.2007р. №120/10 нечинною

Суддя  Ліпинський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Семикіна Л.В. дов. від 03.08.2006 № 0301

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з прийняття постанови № 120/10 від 21.02.2007 та постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2007 щодо примусового виконання виконавчого напису від 09.11.205 № 3987, та визнати постанову від 21.02.2007 № 120/10 та постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2007, прийняті Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України нечинними. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що відповідачем при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2007р. щодо примусового виконання виконавчого напису від 09.11.2005р. № 3987 були порушені вимоги ст.ст. 3, 34, 36, 37 Закону України „Про виконавче провадження” та відповідно права та інтереси позивача, оскільки наслідком закінчення виконавчого провадження з зазначених державним виконавцем підстав є стягнення з позивача виконавчого збору.

Відповідач мотивований відзив на позовну заяву суду не представив, повноважений представник, який був присутній в судовому засіданні 23.07.2007 проти позову заперечував.

В судове засідання 15.08.2007 відповідач явку представника не забезпечив. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений судом про час та місце судового засідання у справі, що підтверджується матеріалами справи, а також приписи ст. 181 КАС України,  суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.08.2007, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2005р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову № 347/10 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису за реєстровим № 3987, який виданий 09.11.2005р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на майно боржника - ТОВ „ЕНЕРГО-МИГ” для задоволення вимог АППБ „Аваль” в розмірі 16378927,56 грн. за рахунок коштів, виручених від реалізації майна.

02.02.2006р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні виконавчого напису № 3987 від 09.11.2005р. було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 851090, а саме на піввагонів в кількості 40 шт.

11.03.2006р. на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2006р., якою було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3987 від 09.11.2005р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження.

Постановою Відповідача від 05.12.2006 року майно, арештоване згідно постанови від 02.02.2006 року, звільнено з під арешту.

29.12.2006 року виконавче провадження поновлено в зв’язку з прийняттям господарським судом Дніпропетровської області рішення від 28.04.2006 по справі № 16/103, яким Відповідача зобов’язано звільнити з під арешту на піввагони в кількості 175 шт.

21.02.2007р. начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису за реєстровим № 3987 від 09.11.2005.

Як убачається з матеріалів справи підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 3987 від 09.11.2005р. був лист Дніпропетровської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль” № 281 від 23.01.2007р., яким зазначена особа повідомила відповідача про погашення боргу по кредитному договору та відсутності заборгованості по виконавчому напису  № 3987 від 09.11.2005р.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України „Про виконавче провадження”, виконавче провадження зупиняється, зокрема  у випадку, передбаченому п. 4 ст. 34, тобто зупинення   судом стягнення на підставі виконавчого документа, до закінчення існування  названих обставин.

Частиною 5 ст. 36 Закону України „Про виконавче провадження”, передбачено, що після усунення  обставин,  які  стали підставою для зупинення виконавчого  провадження,  державний виконавець зобов'язаний своєю постановою  поновити  виконавче провадження за власною ініціативою або  заявою стягувача, яка затверджується начальником відповідного органу   державної  виконавчої  служби,  якому  він  безпосередньо підпорядкований.  Копія  постанови  у  3-денний строк надсилається сторонам.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2006р., якою було зупинено виконавче провадження, відкрите постановою № 347/10 від 21.11.2005р. по примусовому виконанню виконавчого напису № 3987 від 09.11.2005р. скасована не була, отже діяла під час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій.

Таким чином, державним виконавцем вчинені виконавчі дії щодо  прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження під час дії ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2006р., що не відповідає вимогам ст.ст. 3, 34, 36 Закону України „Про виконавче провадження”.

При прийнятті оскаржуваної постанови відповідач, як на підставу своїх дій послався на п. 8  ч.1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”.

Між тим, ст. 37  Закону України „Про виконавче провадження” містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Лист же Дніпропетровської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль” № 281 від 23.01.2007р., яким було повідомлено відповідача про погашення боржником за кредитним договором –ТОВ „Енерго-Миг” заборгованості не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно з п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне повне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Виконавче ж провадження порушувалося відповідачем по примусовому виконанню виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене позивачем майно, а не по виконавчому документу по стягненню з ТОВ „Енерго-Миг” заборгованості за кредитним договором. Тобто погашення боржником заборгованості здійснювалося не згідно з виконавчим документом - виконавчим написом № 3987 від 09.11.2005р., який і був підставою для відкриття виконавчого провадження за постановою  № 347/10 від 21.11.2005р.

Отже, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження було допущено порушення ст.ст. 3, 34, 36, 37 Закону України „Про виконавче провадження”, що є безумовним порушенням прав та інтересів позивача, як сторони виконавчого провадження, оскільки закінчення виконавчого провадження має наслідком настання певних правових наслідків, зокрема сплати виконавчого збору, передбачених Законом України „Про виконавче провадження”.

В силу ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники    виконавчого   провадження   (крім   державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають  право  звернутися  до  адміністративного  суду  із позовною заявою,  якщо  вважають,  що  рішенням,  дією  або   бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права,  свободи чи  інтереси,  а  також  якщо законом  не  встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ст. 2 КАС України, завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів  юридичних осіб  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з боку органів державної влади,  органів місцевого самоврядування,  їхніх посадових  і  службових осіб,  інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій  на  основі  законодавства,  в  тому числі на виконання делегованих повноважень.

За п. 1 ст. 8 КАС України, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:      1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України; 2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене та обставини справи, суд вважає, що відповідачем при прийнятті спірної постанови не було дотримано вищенаведених засад, а оскаржувані дії та постанова відповідача є неправомірними.

З підстав викладеного, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3,40 грн. слід стягнути з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 17-19, 87, 94, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов позивача задовольнити.

Дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з прийняття постанови № 120/10 від 21.02.2007 та постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2007 щодо примусового виконання виконавчого напису від 09.11.2005р. № 3987 визнати протиправними, а постанову від 21.02.2007 № 120/10, та постанову про закінчення виконавчого провадження прийняту Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнати нечинними.

Стягнути з державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3,40 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Енерго-Миг” (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 2-а, ).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

О.В. Ліпинський

(Постанову підписано 16.10.2007)