ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.12.07 р.                                                                               Справа № 23/266

за позовом: Відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” м.Синельникове

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське і ливарне виробництво” м. Краматорськ

про  стягнення 89 069, 64 грн.

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське і ливарне виробництво” м. Краматорськ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” м.Синельникове

про стягнення 83 232 грн.

Суддя              Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача:  Корніленко В.Р. - за довіреністю

Від відповідача: Кірєєв М.В. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 08.11.2007р. В засіданні оголошувались перерви до 15.11.2007р., до 29.11.2007р. та до 13.12.2007р. В засіданні,  яке відбулось 13.12.2007р., суд згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 18.12.2007р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, відкрите акціонерне товариство ”Синельниківський ресорний завод” м.Синельникове, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське і ливарне виробництво” м. Краматорськ,                       83 232 грн. боргу та 5 837,64 грн. пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

- невиконання відповідачем умов договору  № 23/03 від 12.06.2007р. щодо поставки продукції в обумовлені цим договором строки;

- перерахування ним відповідачу в якості передплати за платіжним дорученням               № 1737 від 15.06.2007р. 83 232 грн;

-  пункти 3.1., 7.1., 9.2. договору № 23/03 від 12.06.2007р. та п.3 специфікації №1;

-  ст.ст. 526, 611,692, 693  Цивільного кодексу України (далі - ЦК);

-  ст. 193 Господарського кодексу України (далі  - ГК).

Позивач 06.11.2007р. подав до суду заяву про зміну предмету позову № 105/06 від 31.10.2007р., в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 83 232 грн. боргу,               9 444,01 грн. збитків та розірвати договір поставки від 12.06.2007р. № 23/03, укладений  сторонами.

Відповідач вимоги позивача не визнав тому, що: продавець не порушив умов договору щодо строку поставки товару, а позивач не сплатив 100% вартості товару після повідомлення Продавця про готовність товару до відвантаження; листом від 23.07.2007р. № 315 позивач  був повідомлений про те, що продукція готова до відвантаження - лист був  переданий по факсу секретарем відповідача Чугуй Т.О. та отриманий секретарем позивача.

До винесення рішення у справі відповідач заявив суду зустрічний позов про стягнення з позивача на свою користь 83 232 грн. боргу. Ухвалою у справі від 30.11.2007р. суд прийняв до розгляду цей зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на: пункти 3.1., 4.1. договору                 № 23/03 від 12.06.2007р. та п.2 специфікації №1 до цього договору, згідно яких вважається, що договором передбачена 100% попередня оплата; отримання ним від позивача 15.06.2007р. 50% попередньої оплати в сумі 83 232 грн; лист від 23.07.07р. № 315, яким він  повідомив позивача про готовність товару до відвантаження; отримання листа від 23.07.2007р. № 315 секретарем позивача; неперерахування позивачем залишку плати за товар, незважаючи на те, що товар для відвантаження був готовий; претензію від 29.10.2007р. № 02/07, направлену позивачу щодо оплати 83 232 грн. за виготовлений та готовий до відвантаження товар;            ст.ст. 3, 20, 193 ГК та ст.ст. 11, 15, 16, 526, 692 ЦК.

Позивач не визнав зустрічні вимоги відповідача.

У засіданні суду,  яке відбулось 13.12.2007р., представник позивача заявив суду, що позивач відмовляється від своїх вимог в частині стягнення пені (закріплено відповідним  записом у протоколі судового засідання від 13.12.2007р.).

Дослідивши матеріали справи  та вислухавши пояснення представників сторін суд встановив:

Сторони підписали текст договору № 23/03 від 12.06.2007 (далі – договір № 23/03), згідно умов якого продавець (відповідач) зобов’язався поставити, а покупець (позивач) прийняти та оплатити продукцію згідно специфікаціям, які є невід’ємною частиною  договору (п.1.1). У специфікації № 1 до договору № 23/03 зазначено, що: поставці підлягає продукція - поковки діаметром 320Х2350 у кількості 2 шт. вагою 1,632т  загальною вартістю                  166 464 грн., у т.ч. податок на додану вартість (далі ПДВ); строк поставки: протягом 45днів з моменту отримання попередньої оплати (п.2); умови оплати: 50% попередньої оплати, 50% - за фактом повідомлення про готовність продукції до відвантаження (п.3). Строк та порядок поставки, згідно п.3.1 договору, зазначається в специфікаціях. Порядок оплати продукції визначений також у п.4.1 договору № 23/03.

Платіжним дорученням №1737 від 15.06.2007р. позивач перерахував відповідачу  83 232 грн. попередньої оплати за поковку діаметром 320Х2350 ст.12Х18Н10Т згідно договору  №23/03 від 12.06.2007р. Тобто, позивач виконав частину своїх зобов’язань за п.3 специфікації  №1 до договору № 23/03 - сплатив відповідачу 50% попередньої оплати за продукцію, зазначену в згаданій специфікації.

Інші 50% вартості товару позивач повинен був сплатити відповідачу за фактом повідомлення про готовність продукції  до відвантаження. Цю частину вартості товару суд не розцінює як попередню оплату в розумінні п.3 специфікації  № 1, оскільки такою сторони визнали лише ту частину оплати, яку позивач здійснив 15.06.2007р. (платіжне доручення                 № 1737 від 15.06.07р.). Кваліфікуючи (тлумачучи) умови даного договору суд бере до уваги норми ч.2 та абз.1-го ч.3 ст.6, ч.3 та ч.4 ст.213, ст.637 ЦК.

Зважаючи на розуміння (витлумачення) судом п.3 специфікації №1, строк поставки продукції повинен був відбутися протягом  45 днів з дня отримання коштів за платіжним дорученням № 1737  від 15.06.2007р. Тобто, поставка повинна була бути здійснена не пізніше 30.07.2007р.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що строк та порядок поставки вказується в специфікаціях. Специфікацією № 1 не встановлено, хто саме передає і яким способом продукція передається  від відповідача до позивача. Словосполучення  ” 50% - за фактом повідомлення про готовність продукції до відвантаження” розташоване в п.3 специфікації № 1 до договору № 23/03 і стосується умов оплати. Пунктом 2.1. договору встановлено, що ціна на товар встановлена на умовах FCA м. Краматорськ (ІНКОТЕРМС-2000) - тобто, саме позивач зобов’язаний укласти договір перевезення від названого місця за власний рахунок (Б.3.а.). Оскільки   поставка продукції могла відбутися в рамках умов договору № 23/03 в будь-який день по 30.07.2007р., норми п.3 специфікації  № 1 та А.4  FCA  передбачають, що про готовність продукції до відвантаження відповідач повинен був сповістити позивача до 30.07.2007р. з урахуванням того, щоб у позивача була реальна можливість отримати продукцію до 24год.00хв. 30.07.2007р.

Відповідач стверджує, що листом від 23.07.2007р. № 315 він (через факс) сповістив позивача про те, що продукція за договором № 23/03 готова до відвантаження і просив позивача сплатити решту вартості продукції. В підтвердження своїх заперечень відповідач посилається на договір № 15/06 від 15.06.2007р. купівлі-продажу, укладений ним та ТОВ „КИО” м. Костянтинівка і накладну № 20/07 від 20.07.2007р. про отримання продукції для подальшого передання її позивачу. Позивач стверджує, що такого листа він не отримував, про що свідчить журнал реєстрації вхідних факсограм за 2007рік. Відповідач не подав суду інших доказів повідомлення про готовність товару до відвантаження станом на 30.07.2007р. Тому суд вважає недоведеним факт повідомлення про готовність продукції до відвантаження станом на 30.07.2007р.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що  відповідач не виконав свої зобов’язання щодо строків поставки продукції  за договором  № 23/03  та специфікації № 1 до нього. У зв’язку з цим суд не застосовує в даному випадку норми ст.221 ГК та ч.3 ст.538 ЦК.

Відповідач факсом надіслав позивачу лист № 392 від 05.09.2007р., в якому зазначає, що продукція за договором буде відвантажена 28.09.2007р. у кількості 2-х штук. Отримання цього листа позивач підтвердив (див. протокол судового засідання від 15.11.2007р.) - він є відповіддю на лист позивача від 31.08.2007р. № 222.31.08.07/08, оскільки невиконання зобов’язань відповідачем за договором  № 23/03 зриває строки поставки готової продукції на Білорусь.

Відповідач факсом надіслав позивачу лист від 01.10.2007р. № 443 про гарантування продукції до відвантаження 04.10.2007р. Позивач підтвердив факт отримання ним цього листа (див. протокол судового засідання  від 15.11.2007).

У своїх листах  № 392 від 05.09.2007р. та № 443 від 01.10.2007р. відповідач не зазначає, що продукція за договором № 23/03 була готова до відвантаження ще у липні 2007р. Тому суд робить висновок, що товар, отриманий відповідачем за договором № 15/06 купівлі-продажу від 15.06.2007р., був використаний ним  на  інші цілі, ніж це зазначено у договорі  № 23/03. Крім того, умовами FCA  А.4 передбачено, що продавець зобов’язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем  або обраний продавцем у відповідності зі ст.А.3.а) у названому місці в день чи у межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки - відповідач, у період визначений сторонами, свої зобов’язання не виконав. Тому суд вважає, що  поставку після 30.07.2007р. з доставкою продукції повинен здійснити відповідач. Останній не довів суду виконання ним своїх зобов’язань за договором           № 23/03.

Зважаючи на викладене, враховуючи приписи ст.ст. 611 п.1, ч.2 ст.693 ЦК, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо розірвання договору № 23/03 та стягнення                 83 232 грн. і відмовляє відповідачу у задоволенні його вимог за зустрічним позовом.

У зв’язку з відмовою від позову позивача стосовно стягнення пені (див. протокол судового засідання від 13.12.2007р.) суд припиняє провадження у справі в цій частині.

Позивач та ТОВ ”Транстехсервіс” м. Дніпропетровськ уклали контракт № 2/1 -1 на поставку продукції від 09.01.2007р. (далі - контракт № 2/1-1), згідно умов якого позивач зобов’язався  поставити ТОВ ”Транстехсервіс” обладнання  та запасні частини. Строк дії цього контакту по 31.12.2007р. Представник позивача заявив суду, що для виконання цього контракту був укладений договір № 23/03. Але оскільки відповідачем договір № 23/03 виконаний не був, позивач був змушений укласти договір № 26/09 від 26.09.2007р. на поставку товару аналогічного тому, який  не був поставлений відповідачем. У зв’язку з цим, на думку представника позивача, у нього виникли збитки, які полягають у різниці вартості  продукції за договором № 23/03 та № 26/09 від 26.09.2007р.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на збитки, які нібито виникли у нього тому, що: у своєму листі № 222.31.08.07/08 від 31.08.2007р. позивач посилався на зрив поставки готової продукції на Білорусь, а не за контрактом № 2/1-1 (не подано доказів, що за цим контрактом продукція повинна відвантажуватись на Білорусь); договору на поставку (купівлю-продаж) виготовленої позивачем продукції (товару) суду не надано. У зв’язку з викладеним суд відмовляє позивачу у позові щодо стягнення збитків.

Позивач не надав суду доказів сплати держмита щодо його вимог про розірвання договору. Тому суд стягує з позивача 85 грн. держмита. У разі надання доказів  сплати цієї суми суд стягне ці кошти з відповідача.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд повністю стягує з відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі ст.ст. 20, 173, 188, 193, 220, 224, 264-267 Господарського кодексу України ст.ст. 6, 213, 538, 611, 637, 692, 693 Цивільного кодексу України  та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Розірвати договір № 23/03 від 12.06.2007р., укладений товариством з обмеженою відповідальністю ”Ковальське і ливарне виробництво” м. Краматорськ та відкритим акціонерним товариством  ”Синельниківський ресорний завод” м. Синельникове.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ”Ковальське і ливарне виробництво” (м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 10, м. Краматорськ, ) на користь відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” (м. Синельникове, вул. Леніна, 130, ) - 83 232 грн. боргу, 832 грн. витрат на сплату держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Припинити провадження у справі щодо вимог про стягнення пені.

Відмовити позивачу у позові щодо стягнення збитків.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю ”Ковальське і ливарне виробництво” м. Краматорськ у задоволенні зустрічного позову про стягнення з відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” м. Синельникове 83 232 грн. боргу.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” (м. Синельникове, вул. Леніна, 130, )  85 грн. держмита.

Суддя                                                                         Забарющий М.І.