ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.07 р.                                                                                 Справа № 37/212пд

Вступна та резолютивна частини постанови складені та підписані головуючою суддею Яманко В. Г. у нарадчій кімнаті та проголошена в судовому засіданні 4 грудня 2007 року о 09 годин 15 хвилин у присутності представників сторін у приміщенні господарського суду Донецької області (м. Донецьк, вул. Артема, 157, зала судових засідань № 3).

Повний текст постанови складений 7 грудня 2007 року та підписаний суддею о  14 годин 00 хвилин.

за позовом           державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк

2) товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк

про 1) визнання недійсним договору постачання № 02/01 від 17 січня 2005 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк за статтями 207, 208 ГК України;

2) зобов’язання усього отриманого за договором постачання від 17 січня 2005 року товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк, а саме кошти у сумі 14800 грн. стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк;

3) стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк  на користь держави грошового еквіваленту отриманого товару у сумі 14800 грн.

Суддя господарського суду Донецької області Яманко Валентина Григорівна

при секретарі судового засідання Шкурідіній  І. О.

Представники:

від позивача: Ковальчук Д.М. – за дов. № 18497/10/10-013 від 3 жовтня 2007 року,

від першого відповідача:  Попович Р.В.–  паспорт серії ЕС № 823087 від 16 квітня 1999 року,

від другого відповідача: Олійник Є.Ю. – за дов. № 5 від 20 жовтня 2007 року.

Суть справи:

До господарського суду Донецької області 4 вересня 2006 року заявлено позов № 13013/10/10-013 від 31 серпня 2006 року (арк. справи 6) з урахуванням уточнень позовних вимог (арк. справи 49) державною податковою інспекцією у Київському районі м. Донецька до товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк про: 1) визнання недійсним договору постачання № 02/01 від 17 січня 2005 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк за статтями 207, 208 ГК України; 2) зобов’язання усього отриманого за договором постачання від 17 січня 2005 року товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк, а саме кошти у сумі 14800 грн. стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк; 3) стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк  на користь держави грошового еквіваленту отриманого товару у сумі 14800 грн.

Ухвалою від 5 вересня 2006 року господарський суд Донецької області згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України відкрив провадження по справі № 37/212 пд (арк. справи 1) та призначив судове засідання на 18 вересня 2006 року.

У зв’язку з частковим виконанням сторонами вимог суду щодо надання доказів, підтверджуючих правомірність заявлених вимог та заперечень на них, суд відкладав розгляд справи ухвалами від 18 вересня 2006 року (арк. справи 42-43), від 28 вересня 2006 року (арк. справи 73), від 10 жовтня 2006 року (арк. справи 87).

Ухвалою від 17 жовтня 2006 року (арк. справи 140-143) суд задовольнив клопотання сторін про розгляд справи № 37/212 пд відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, відкрив провадження в адміністративній справі №37/212 пд та призначив попереднє судове засідання на 18 жовтня 2006 року.

18 жовтня 2006 року у попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав клопотання (арк. справи 144) про зупинення провадження по справі № 37/212 пд у зв’язку з необхідністю отримання та надання доказів укладання оспорюваного господарського зобов’язання з метою суперечною інтересам держави, суспільства та наявності умислу у однієї чи обох сторін на строк до надання позивачем зазначених доказів. Перший та другий відповідачі у попередньому судовому засіданні 18 жовтня 2006 року проти позовних вимог заперечували, заявлене позивачем клопотання підтримали. З метою забезпечення дотримання вимог щодо захисту прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно – правових відносин та забезпечення законності, повноти та всебічного розгляду судом справи № 37/212пд  згідно пункту 2 частини 1 статті 121 та пункту 4 частини 2 статті 156  Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками підготовчого провадження суд 18 жовтня 2006 року зупинив провадження у справі № 37/212 пд за обґрунтованим клопотанням позивача на строк до надання позивачем доказів укладання оспорюваного господарського зобов’язання з метою суперечною інтересам держави, суспільства та наявності умислу у однієї чи обох сторін, про що виніс відповідну ухвалу (арк. справи 145).

Листами від 5 жовтня 2007 року та 22 жовтня 2007 року (арк. справи 153-154) господарський суд Донецької області повідомляв сторін про необхідність явки відповідно на 22 жовтня 2007 року та 20 листопада 2007 року для розгляду питання про поновлення провадження у справі № 37/212пд.

20 листопада 2007 року суд за клопотаннями позивача (арк. справи 155) поновив провадження по справі № 37/212 пд та призначив попереднє судове засідання на 29 листопада 2007 року, про що виніс відповідну ухвалу (арк. справи 157).

Позивач на попереднє судове засідання 29 листопада 2007 року з’явився, позовні вимоги підтримав,  перший та другий відповідачі у попередньому судовому засіданні 29 листопада 2007 року проти позовних вимог заперечували. Про досягнення примирення сторони суд не повідомили. 29 листопада 2007 року господарський суд Донецької області закінчив підготовче провадження та призначив справу № 37/212 пд до судового розгляду на 4 грудня 2007 року, про що виніс відповідну ухвалу (арк. справи 163). Також, суд керуючись частиною 1 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вручив у попередньому судовому засіданні 29 листопада 2007 року представникам сторін судові повістки (арк. справи 164-166).

4 грудня 2007 року відбувся судовий розгляд справи № 37/212 пд, під час якого позивач підтримав заявлені вимоги, перший та другий відповідачі проти позовних вимог заперечували, примирення сторони не досягли.

Позивач –державна податкова інспекція у Київському районі м. Донецька є суб'єктом владних повноважень, створена та діє на підставі Закону України "Про державну податкову службу в Україні" № 509 – ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року зі змінами та доповненнями.

Позивач в позові зазначив, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори у встановленому порядку та розмірах. Приховування доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності є порушенням інтересів держави та суспільства. Перший відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк не мав наміру самостійно займатись підприємницькою діяльністю, а мав на меті отримання винагороди, вся діяльність особи, яка діяла від імені товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк, мала метою здійснення діяльності поза межами правової відповідальності, з приховуванням доходів та ухиленням від сплати податків та обов’язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів від результатів своєї діяльності. Відповідно до вироку Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2005 року директор товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк Попович Р.В. був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України. На думку позивача, саме з такою метою укладалася спірна угода та виконувалося спірне господарське зобов’язання з боку однієї сторони – першого відповідача, оскільки його фінансові наслідки не знайшли відображення у податковій звітності товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк внаслідок неподання такої звітності в податковий орган.

Позивачем були надані до матеріалів справи в підтвердження позовних вимог наступні докази, досліджені та долучені судом до матеріалів справи: договір № 02/01 від 17 січня 2005 року – арк. справи 7, вирок від 30 грудня 2005 року – арк. справи 8-19, накладна № 29 від 19 січня 2005 року – арк. справи 32, витяг банку – арк. справи 34, податкова накладна – арк. справи 35-39, накладні – арк. справи 51-52, довіреність – арк. справи 53, податкові накладні – арк. справи 54-55, виписка банку – арк. справи 56, договір № 01/01 від 15 січня 2005 року з додатком – арк. справи 57-58,

Перший відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк зареєстрований  1 листопада 2004 року виконавчим комітетом Донецької міської Ради як юридична особа, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (арк. справи 29). Відповідно до статуту (арк. справи 20-28) перший відповідач зареєстрований за адресою: 83102, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 73, директором якого призначений Попович Роман Валерійович. Товариство з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 33256986, про що свідчить довідка Головного управління статистики у Донецькій області від 1 червня 2006 року (арк. справи 30). Згідно довідки форми № 4-ОПП № 13642/10/28-112-7 (арк. справи 31) перший відповідач перебуває на податковому обліку в державній податковій інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька з 17 листопада 2004 року за № 3634.

Відповідно до пояснень Поповича Р.В. (арк. справи 84), який був директором ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” з грудня 2004 року по 7 червня 2005 року, між ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” та ТОВ „Рудмаш” 17 січня 2005 року був укладений договір № 02/01 на поставку вібромеханізму. 19 січня 2005 року ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” відвантажило до адреси ТОВ „Рудмаш” вібромеханізм, який був оплачений 18 січня 2005 платіжним дорученням № 7. Дана угода була відображена в податковому та бухгалтерському обліку, з прибутку були сплачені податки.

Другий відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк зареєстрований 25 березня 2002 року виконавчим комітетом Київської районної у м. Донецьку Ради як юридична особа, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (арк. справи 59, 114). Згідно статуту (арк. справи 61-70, 19-129) другий відповідач зареєстрований за адресою: 83048, м. Донецьк, вул. Челюскінців, 204а/47. Відповідно до довідок Донецького обласного управління статистики від 26 березня 2002 року та Головного управління статисики у Донецькій області від 27 серпня 2004 року (арк. справи 115) товариство з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 31962299. Згідно свідоцтва форми № 2-Р № 07767220 серії НБ № 085230 від 29 березня 2002 року (арк. справи 116) товариство з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк є платником податку на додану вартість. Відповідно до довідки форми № 4-ОПП № 1524/10/28-114-20 від 8 липня 2004 року (арк. справи 117) другий відповідач перебуває на податковому обліку в державній податковій інспекції у Київському районі м. Донецька.

Другий відповідач у відзиві на позов (арк. справи 88-89) послався на те, що 17 січня 2005 року ним був підписаний договір № 02/01 з першим відповідачем. 18 січня 2005 року товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк проведена оплата товару в сумі 6300 грн. згідно платіжного доручення № 7 та 8500 грн. згідно платіжного доручення № 8. Товар, придбаний у товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк був реалізований ЗАТ „Київвтормет”, м. Київ згідно договору № 01/01 від 15 січня 2005 року. 17 січня 2005 року на поточний рахунок другого відповідача від ЗАТ „Київвтормет” надійшла сума 6600 грн. згідно платіжного доручення № 255 за постіль під вібромеханізм, а 18 січня 2005 року – 9000 грн. згідно платіжного доручення № 256 за вібромеханізм. 21 січня 2005 року товар був прийнятий представником ЗАТ „Київвтормет” Голубец М.С. згідно довіреності № 035450 ЯИХ від 20 січня 2005 року за накладними № 1 та № 2. Згідно цим документам в бухгалтерському обліку зроблені записи в реєстри. Суми придбаного товару віднесені до витрат, суми які надійшли на рахунок – до фінансових прибутків. Як вважає другий відповідач, все це свідчить про те, що зобов’язання обидві сторони виконали належним чином.

Другим відповідачем були надані в підтвердження заперечень проти позовних вимог наступні докази, досліджені та долучені судом до матеріалів справи: бухгалтерська довідка – арк. справи 90-91, договір № 02/01 від 17 січня 2005 року – арк. справи 92, накладна № 29 від 19 січня 2005 року – арк. справи 93, 118, податкова накладна № 29 від 18 січня 2005 року – арк. справи 94, витяги банку – арк. справи 95, 99, податкові накладні – арк. справи 96, 101-103, накладні – арк. справи 97-98, довіреність – арк. справи 100, декларація з податку на прибуток підприємства за І квартал 2005 року – арк. справи 104-105, податкові декларація з податку на додану вартість – арк. справи 106-113,

Представники сторін клопотань про повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявили, у зв'язку з чим на підставі пункту 2-1 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до  Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-IV від 6 жовтня 2005 року судовий розгляд був проведений без технічної фіксації.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 11 статті 10 Закону України  “Про  державну  податкову  службу  в  Україні” № 509-ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року зі змінами та доповненнями, до функцій податкових інспекцій віднесено подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав.

Звернення податкового органу з позовом щодо визнання угоди недійсною є примусовим заходом щодо стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими угодами, та відповідно адміністративно - господарською санкцію, застосування якої суб’єктом владних повноважень в порядку виконання покладених на нього законом функцій до суб’єктів підприємницької діяльності  повинно розглядатися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо оспорюваної позивачем угоди, суд зазначає наступне.

17 січня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк (далі по тексту ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”) та товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк (далі по тексту ТОВ „Рудмаш”) був укладений договір № 02/01 від 17 січня 2005 року (арк. справи 7, 92), згідно якого ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” поставило ТОВ „Рудмаш” вібромеханізми у кількості 2 штук на загальну суму 14166 грн. 66 коп. (ціна за 1 штуку – 7083 грн. 33 коп.) (без податку на додану вартість), та постель під вібромеханізм у кількості 1 штуки вартістю 5250 грн. Факт передачі зазначеного товару підтверджується долученими до матеріалів справи копіями накладної № 29 від 19 січня 2005 року (арк. справи 32, 93), податкової накладної № 29 від 18 січня 2005 року (арк. справи 33, 35-39, 94, 96). Факт отримання ТОВ „Рудмаш” вібромеханізму у кількості 2 штук на загальну суму 14166грн. 66 коп. (ціна за 1 штуку – 7083 грн. 33 коп.) (без податку на додану вартість), та постелі під вібромеханізм у кількості 1 штуки на суму 5250 грн. за вищезазначеними документами від ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ другий відповідач підтвердив в запереченнях проти позовних вимог (арк. справи 88-89).

Оплата ТОВ „Рудмаш” отриманого товару відбулася 18 січня 2005 року в сумі 6300 грн. згідно платіжного доручення № 7 та в сумі 8500 грн. згідно платіжного доручення № 8 (арк. справи 34, 95).

Згідно пояснень Євстратова М.В. (арк. справи 74), який у 2004 році приймав участь в організації ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, але при цьому не був засновником підприємства, а лише надавав допомогу в його реєстрації, директором ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” був Попович Р.В. Офіційно на роботу Євстратов М.В. оформлений не був.

Відповідно до пояснень Поповича Р.В. (арк. справи 84), який був директором ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” з грудня 2004 року по 7 червня 2005 року, між ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” та ТОВ „Рудмаш” 17 січня 2005 року був укладений договір № 02/01 на поставку вібромеханізмів. 19 січня 2005 року ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” відвантажило до адреси ТОВ „Рудмаш” вібромеханізми, які були оплачені 18 січня 2005 платіжним дорученням № 7. Дана угода була відображена в податковому та бухгалтерському обліку, з прибутку були сплачені податки.

Виходячи з вище викладеного, судом було встановлено, що договір № 02/01 від 17 січня 2005 року був укладений  між ТОВ  “МІСТПРОМРЕЗЕРВ” та ТОВ „Рудмаш” у відповідності з вимогами статей 638, 712 Цивільного кодексу України та  виконаний обома сторонами повністю на загальну суму 14800 грн. з дотриманням вимог статей 662, 664 Цивільного кодексу України та позивач протилежного не довів.

ТОВ „Рудмаш” у відзиві (арк. справи 88-89) зазначив, що товар, придбаний у товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк був реалізований ЗАТ „Київвтормет”, м. Київ згідно договору № 01/01 від 15 січня 2005 року. Факт передачі зазначеного товару підтверджується податковими накладними № 1 та № 2 від 17 січня 2005 року (арк. справи 101-103). 17 січня 2005 року на поточний рахунок другого відповідача від ЗАТ „Київвтормет” надійшла сума 6600 грн. згідно платіжного доручення № 255 за постіль під вібромеханізм, а 18 січня 2005 року – 9000 грн. згідно платіжного доручення № 256 за вібромеханізм (арк. справи 99). 21 січня 2005 року товар був прийнятий представником ЗАТ „Київвтормет” Голубец М.С. згідно довіреності № 035450 ЯИХ від 20 січня 2005 року (арк. справи 100) за накладними № 1 та № 2 від 21 січня 2005 року (арк. справи 97-98). Згідно цим документам в бухгалтерському обліку зроблені записи в реєстри, про що свідчить бухгалтерська довідка (арк. справи 90-91). Суми придбаного товару віднесені до витрат, суми які надійшли на рахунок – до фінансових прибутків, що підтверджується деклараціями з податку на прибуток підприємства та деклараціями з податку на додану вартість підприємства (арк. справи 104-114).

Крім того, відповідно до статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову  звітність в Україні” від 16 липня 1999 року N 996-XIV зі змінами та доповненнями на час вчинення спірної господарської операції, підставою  для   бухгалтерського   обліку   господарських операцій  є  первинні  документи,  які  фіксують  факти здійснення господарських операцій.  Первинні документи повинні бути  складені під час здійснення господарської операції,  а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.  Для контролю та  впорядкування оброблення   даних   на   підставі   первинних  документів  можуть складатися зведені облікові документи.           Частина друга цієї статті передбачає, що первинні  та  зведені  облікові  документи   можуть   бути складені  на  паперових  або  машинних  носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;  зміст та  обсяг  господарської   операції,   одиницю   виміру господарської операції; посади осіб,   відповідальних   за  здійснення  господарської операції і правильність її оформлення;  особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вище приведені підтверджуючі виконання договору купівлі - продажу № 91 від 19 листопада 2004 року документи, складені у відповідності з вимогами статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову  звітність в Україні”, суд встановив, що фактичне виконання оспорюваної позивачем господарської операції підтверджене та позивач протилежного не довів.

Щодо нормативного обгрунтування позивачем своїх вимог суд зазначає  наступне.

Судом встановлено, що між відповідачами склалися відносини з укладення та виконання господарських зобов’язань. Позивач вважає, що господарське зобов’язання з боку першого відповідача  було вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.  Як на підставу своїх доводів, позивач посилається на вирок Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року, яким Євстратов М. В., Попович Р. В., Овсянніков К. М. були визнані винними у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України. Згідно вироку Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року, який набрав законної сили 15 січня 2006 року, особи, які зареєстрували статут товариства з обмеженою відповідальністю „Містпромрезерв”, наміру здійснювати його статутну діяльність не мали. Як вказано у вироку Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року в процесі всієї діяльності ТОВ „Містпромрезерв” в період з листопада 2004 року по травень 2005 року підприємство використовувалося для переведення безготівкових коштів в готівкові.

За приписами статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно до статті 208 цього кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що  вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Позивач вважає, що обставини зазначені у вироку  Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року свідчать про те, що господарська діяльність                                       ТОВ „Містпромрезерв” здійснювалася з порушенням законів і була направлена на отримання доходів, без сплати податків, що суперечить інтересам держави та суспільства, тому і договір № 02/01 від 17 січня 2005 року укладений з ТОВ „Рудмаш” є таким, що укладений з метою суперечною інтересам держави.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов’язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Проте наведеним вироком суду не було встановлено укладання товариством з обмеженою відповідальністю „Містпромрезерв” з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, саме спірного договору № 02/01 від 17 січня 2005 року.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Поняття умислу визначене в кримінальному законодавстві і є суб’єктивною умовою настання юридичної відповідальності, яка підлягає в усвідомленні фізичною особою противоправності поведінки, суспільної небезпечності наслідків і бажання їх настання.

Наявність умислу у сторони (або сторін) означає, що виходячи із обставин справи вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати противоправність угоди та суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули та свідомо допускали настання таких наслідків.

Позивачем не надано доказів того, що Попович Р.В. зазначений в договорі як директор ТОВ „Містпромрезерв” при  укладанні та підписанні договору діяв в супереч інтересам держави і мав умисел на отримання доходів по даному договору з ухиленням від їх оподаткування. До кримінальної відповідальності Попович Р.В. за ухилення від оподаткування по статті 212 КК України не притягувався.

У вироку Куйбишевського районного суду м. Донецька відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства. Крім того, у зазначеному вироку вказано, що речові докази по справі підлягають поверненню Євстратову М.В. та Овсяннікову К.М., оскільки санкції статті, за якою вони були притягнуті до відповідальності не є конфіскаційними та з матеріалів справи не вбачається, що є підстави для відшкодування будь – якої шкоди, у тому числі шкоди, нанесеної державі.

На момент укладання спірного договору  обидві сторони були юридичними особами, включеними до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, взяті на облік як платники податків, їм були видані свідоцтва про  реєстрацію платників податку на додану вартість та присвоєні податкові номери платників ПДВ, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, посилання позивача на вирок Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року з кримінальної справи, як доказ спрямованості умислу та доведення мети суперечною інтересам держави та суспільства при укладанні оспорюваного договору, суд вважає безпідставним, оскільки він не містить в собі висновки відносно укладеного та виконаного договору № 02/01 від 17 січня 2005 року та не робилися висновки відносно його мети та спрямованості. Факт притягнення директора ТОВ “Містпромрезерв” Поповича Р. В. до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України не є доказом наявності у такого суб’єкта господарювання мети суперечної інтересам держави та суспільства при укладанні всіх угод та виконанні всіх господарських зобов’язань.

Суд вважає, що позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи договір, перший відповідач діяв  з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Сам по собі договір не є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу. Позивач не надав доказів будь-яких донарахувань податкових зобов’язань податковим органом за порушення податкового законодавства за оспорюваним договором та доказів кримінальної відповідальності посадових осіб і відповідальності суб’єктів господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення.

Частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає приписам статті 41 Конституції України, згідно з якими конфіскація майна може бути застосована виключно  за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є  конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а  адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини 1 статті 238 Господарського кодексу України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 ГК України, яка передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Позивач просить визнати недійсним договір № 02/01 від 17 січня 2005 року звернувшись до суду 4 вересня 2006 року (річний строк закінчився 17 січня 2006 року), тобто поза межами строку встановленого статтею 250 Господарського кодексу України з огляду також на те, що рішення  Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 30 грудня 2005 року, на яке посилається позивач як на основний доказ, набрало законної сили 15 січня 2006 року (шестимісячний строк закінчився 15 липня 2006 року).

Основними засадами судочинства відповідно до статті 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Одним із принципів (пункт 4 статті 7 КАСУ) адміністративного судочинства є  змагальність    сторін,    диспозитивність   та   офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до статті 17 КАСУ  визначено компетенцію адміністративних судів щодо вирішення  адміністративних справ. Згідно  пункту 4 частини 1 статті 17 КАСУ, спори за зверненням суб’єкта владних повноважень  у випадках, встановлених законом.

Згідно до пункту 1 статті 11 КАСУ розгляд  і  вирішення  справ  в адміністративних   судах здійснюються  на  засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними  суду  своїх  доказів  і   у   доведенні   перед   судом   їх переконливості.

Пункт 2 статті 11 КАСУ передбачає, що суд  розглядає  адміністративні  справи  не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не  може виходити  за межі позовних вимог.  Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі,  якщо це необхідно для повного захисту  прав, свобод  та  інтересів сторін чи третіх осіб,  про захист яких вони просять.

Відповідно до пункту 4 статті 70 КАСУ обставини,   які  за  законом  повинні  бути  підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Відповідно до пункту 1 статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи договір № 02/01 від 17 січня 2005 року сторони діяли  з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також порушений строк звернення до суду з питанням щодо застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача про: 1) визнання недійсним договору постачання № 02/01 від 17 січня 2005 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк за статтями 207, 208 ГК України; 2) зобов’язання усього отриманого за договором постачання від 17 січня 2005 року товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк, а саме кошти у сумі 14800 грн. стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк; 3) стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк  на користь держави грошового еквіваленту отриманого товару у сумі 14800 грн., задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 7, 11, 17, 70-72, 86, 158-163, 167, 186, 254, пунктом 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-IV від 6 жовтня 2005 року, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька до товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк про: 1) визнання недійсним договору постачання № 02/01 від 17 січня 2005 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк та товариством з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк за статтями 207, 208 ГК України; 2) зобов’язання усього отриманого за договором постачання від 17 січня 2005 року товариства з обмеженою відповідальністю “МІСТПРОМРЕЗЕРВ”, м. Донецьк, а саме кошти у сумі 14800 грн. стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк; 3) стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Рудмаш”, м. Донецьк  на користь держави грошового еквіваленту отриманого товару у сумі 14800 грн., відмовити повністю.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у зв’язку зі складністю справи суд відкладає з дня закінчення судового розгляду справи 4 грудня 2007 року на строк п’ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені та підписані головуючою суддею Яманко В. Г. у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 4 грудня 2007 року о 09 годин 15 хвилин у присутності представників сторін у приміщенні господарського суду Донецької області (м. Донецьк, вул. Артема, 157, кабінет № 210).

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                                                Яманко В.Г.

Повний текст постанови складений 7 грудня 2007 року та підписаний суддею о  14  годин 00 хвилин.

вик. Кудрявцеваа О.А.,

т. 3056106