ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"13" серпня 2007 р.
Справа №  4/209

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.,розглянувши матеріали справи № 4/ 209

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю   "Продкомбінат Дана", м. Кіровоград

до відповідача: Державної податкової інспекції в м.Кіровограді, м. Кіровоград

про визнання недійсним повідомлення-рішення

Представники сторін:

від позивача - Шаповалов Д.В. , довіреність № 2  від 15.05.07;

від позивача - Самарін А.С. , довіреність № б/н  від 08.06.07;

від відповідача - Коряковцев Я.В. , довіреність № 127  від 04.04.07;

Час прийняття постанови – 12 год.  40 хв.

Подано позовну заяву про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Кіровограді № /0  про донарахування податку  на прибуток в сумі 30205 грн., з яких 21575 грн. за  основним платежем і   8630  грн. за  штрафними (фінансовими)  санкціями   та   № /0 від 09.10.2006р. по  податку  з  доходів  фізичних  осіб в розмірі  2918  грн. 64 коп., у  тому  числі   972 грн. 88 коп. за основним  платежем і  1945 грн. 76 коп. за  штрафними (фінансовими) санкціями (податкове повідомлення-рішення № /1 та /1 від 22.12.2006 року за  результатами   розгляду   скарги  позивача).

Позивач підтримав  позовні  вимоги  повністю, надав до суду  витребувані   матеріали.

Відповідач  надав  до суду  заперечення   на позовні  вимоги, вважає їх  необґрунтованими та такими, що не підлягають  до задоволення.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників  сторін, здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги  обґрунтовано  наступним  чином.

За  результатами  проведеної  за період  з 01.07.2003 року  по  30.06.2006   року    посадовими особами ДПІ в м. Кіровограді виїзної планової  перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Продкомбінат Дана» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства  складено акт №105/23-00/32222406 від  03.10.2006  року,   на підставі якого  прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /0 та № /0 від 09.10.2006р. Після подання первинних апеляційних скарг на зазначені податкові повідомлення-рішення підприємством 26 грудня 2006 року було отримано рішення про результати розгляду первинних скарг від 20.12.2006 року № 19819/10/25-018 та податкове повідомлення-рішення № /1 та /1 від 22.12.2006 року.

Позивач  вважає, що з висновками викладеними в акті про результати виїзної планової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Промкомбінат «Дана», які  стали підставою для донарахування сум податків та застосування фінансових санкцій в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях, неможливо погодитись в зв'язку з наступним.

Як  зазначено в акті перевірки, платником порушено п. 5.9. Закону України  “Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР (зі змінами та доповненнями),  оскільки   при перевірці відомостей валових доходів, головної книги за 2003 - 2006 роки та оборотно-сальдових відомостей по рахункам 20, 23, 26, 28, 37, 63  виявлено   заниження  балансової вартість запасів, які зберігаються на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції: за 4 квартал 2005 року на суму 86300 гри. та    підприємству  донараховано суму податку на прибуток в сумі 21575,00 грн. і  застосовано  штрафні (фінансові)  санкції в  розмірі  8630  грн.

Однак, на думку  позивача,  при проведенні  донарахування   суми  податку  на прибуток не враховано  положення   пункту  3.1  Закону України  “Про оподаткування прибутку підприємств» за  приписом якого  об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:   суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; та  суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього  Закону.

В   податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 4-й квартал 2005 року не відображено операцію з придбання товарів відповідно до договору поставки № 208 від 11.07.2005 року, тому  підприємством не було віднесено до складу валових витрат витрати на придбання товару  в сумі 86300 грн., а відповідно податкові зобов'язання звітного періоду як занижено, так і завищено.

За таких умов, орган державної податкової служби повинен був виправити допущену помилку і скоригувати валовий дохід відповідного звітного періоду на суму валових витрат.

Фактично підприємством невірно визначено суму валових витрат. їх сума за четвертий квартал 2005 складає 2376,10 тис. грн., а не 2262100 грн. як зазначено в акті перевірки. Зазначене підтверджується головною книгою за 2005 р.  та бухгалтерським документами.

При розрахунку суми податку на прибуток відповідно до ст. З Закону України про оподаткування прибутку підприємств» у платника виникає від'ємний об'єкт оподаткування,  у зв'язку з тим,  що податкове зобов'язання з податку на прибуток не було занижене.

Крім  того,  облік на рахунку "Проміжково готова продукція" (Дт ПП Кт 631) не може впливати на приріст (убуток) балансової вартості товарів в розумінні вимог п.5.9. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, об'єкт оподаткування не занижений і донарахування суми податку на прибуток є безпідставним.

Позивач  не погоджується  з висновками  перевіряючих  про  наявність   порушень підприємством п.п. 6.З.2., п.6.2 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки    пп. 6.3.2., п.6.2 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», для застосування податкової пільги, передбачає обов'язкове подання працівником працедавцю заяви про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги.  Відповідно до цієї норми, всі сто десять осіб які зазначені в розрахунку № 1 до акту перевірки, подали заяви про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги, що підтверджується актом перевірки, де зазначено: документи на право пільг пред'явлено.  Стосовно осіб, які   припинили трудові відносини з працедавцем  проведено перерахунок утримання податку з доходів фізичних осіб. Податок своєчасно сплачувався, про свідчить переплата, яка існувала на час перевірки, а саме на 1 липня 2006 року в розмірі 2128,83 гривень, та на 1 серпня 2006 року в розмірі 1155,95 гривень.

На думку  позивача,   невід'ємною умовою застосування штрафної (фінансової) санкції відповідно до п. п. 17.1.9 Закону є грошова виплата без попереднього нарахування та сплати податку у їх поєднанні, враховуючи застосування сполучника (та).

В податковому повідомлені-рішенні № /0 від 9 жовтня 2006 року, абсолютно безпідставно зазначено, що платником податку порушено пп. 6.3.2., п.6.2 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та донараховану суми податків та штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідач   позовні  вимоги заперечує  повністю, оскільки  вважає  їх  необґрунтованими виходячи  з наступного.

Як свідчать матеріали справи (акт виїзної планової документальної перевірки від 03 жовтня   2006 року № 105/23-00/32222406), перевіркою встановлено порушення:

-пункту 5.9 статті 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження   податку на прибуток за 2005 рік на суму 21575,00 грн.

-підпункту 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок  доходів фізичних осіб у сумі 972,88 грн.

За розглядом матеріалів перевірки державною податковою інспекцією у м. Кіровограді прийнято податкові повідомлення-рішення від 09 жовтня 2006 року № /0 про сплату   податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 21575,00 грн. і застосованої штрафної (фінансової) санкції у розмірі 8630,00 грн. та № /0 про сплату податкового зобов'язання  по  податку з доходів фізичних осіб у сумі 972,88 грн. і застосованої штрафної (фінансової) санкції у  розмірі 1945,76 грн.

На сторінці 12 акта перевірки зазначено, що в порушення пункту 5.9 статті 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (зі змінами та поповненнями) підприємством занижено балансову вартість запасів, які зберігаються на складах у   незавершеному   виробництві   та   залишках   готової продукції за IV квартал 2005 року на суму 86300 грн.

Так, при перевірці оборотно-сальдових відомостей за 2003-2006 роки встановлено, що підприємством відкрито синтетичний рахунок ПП "Проміжково готова продукція", на якому обліковувало придбання напівфабрикатів та по кінцю місяця відносило залишки по рахунку 23 "Виробництво".

Згідно з наданим підприємством розрахунком приросту (убутку) балансової вартості запасів ТОВ "Продкомбінат Дана" не включено до складу балансової вартості запасів придбані напівфабрикати. У бухгалтерському обліку дані господарські операції відображені: Дт рахунку ПП Кт рахунку 631 - 86300 грн. (IV квартал 2005 року). Перевіркою встановлено, що в 2004 році рух по рахунку ПП "Проміжково готова продукція" відсутній.

Згідно з даними декларації по податку на прибуток за 2005 рік поданої до Кіровоградської 0ДПІ 26.01.2006 року за № 143989, підприємством задекларовано в рядку 01.2 декларації - приріст балансової вартості запасів у сумі 312900 грн., а за результатами проведеної перевірки оборотно-сальдової відомості за 12 місяців 2005 року встановлено, що фактичний приріст балансової вартості запасів становить - 399200 грн. Таким чином, скоригований валовий дохід занижено на суму 86300 грн.

Пунктом 5.9 статті 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції Закону України від 22.05.1997 року № 283/97 -ВР (із змінами та доповненнями) передбачено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку)   балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим  законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). У разі коли балансова вартість таких  запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного   періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових  витрат платника податку у такому звітному періоді.

Підпунктом 4.2.2 "б" пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІП "Про  порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими  фондами" (зі змінами та доповненнями) передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний  самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000 року № 181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (зі змінами та доповненнями), а саме у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, вкладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник  податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на кий припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50 відсотків такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Перевіркою правильності оподаткування фізичних осіб встановлено, що згідно з даними відомостей нарахування заробітної плати і наказів про звільнення з роботи ТОВ "Продкомбінат Дана" в перевіряємому періоді у порушення підпункту 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" до доходу платників податку, що припинили трудові відносини з податковим агентом, застосовано податкову соціальну пільгу, в результаті чого підприємству донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 972,88 грн. (стор. 21 акта перевірки).

Підпунктом 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" передбачено, що платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом.

Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків, зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Платник податку, який змінює за самостійним рішенням місце отримання податкової соціальної пільги, зобов'язаний надати працедавцю за попереднім місцем її застосування заяву про відмову від такої пільги (далі - заява про відмову від пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Така заява не подається, якщо платник податку припиняє трудові відносини з таким працедавцем з будь-яких підстав, а також у випадках, визначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Працедавець відображає у складі річної податкової звітності всі випадки отримання заяв платників податку про застосування пільги та заяв про відмову від такої пільги.

Податкова соціальна пільга застосовується за місцем отримання платником податку основного доходу (визначеним у трудовій книжці) на дату набрання чинності цим пунктом, без  подання заяви про застосування пільги.

Порядок надання таких документів та їх склад визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 4 Порядку надання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2003 року № 2035, пільга починає застосовуватися працедавцем з податкового місяця, в якому платник податку подав працедавцю заяву про її застосування з відповідними документами, і припиняється з податкового місяця, в якому платник податку подав заяву про відмову від пільги або  припинив трудові відносини з таким працедавцем.

Підпунктами 8.1.1 та 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ  “Про податок з доходів фізичних осіб» із змінами та доповненнями зазначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставки податку, визначені у відповідних  пунктах статті 7 цього Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету  під  час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Пунктом 19.2 статті 19 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб» із змінами та доповненнями  визначено, що особи, які відповідно  до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема а) своєчасно та  повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу,  який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та  за   їх  рахунок.

Підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000 року № 2181 -III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зі змінами та доповненнями передбачено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Сплата зазначеного штрафу не звільняє платника податків від адміністративної або кримінальної відповідальності та/або конфіскації таких товарів (продукції)   або коштів відповідно до закону.

Проаналізувавши  правовідносини  між  учасниками спору  та надавши  їм правову  оцінку, господарський  суд   прийшов  до переконання, що позовні  вимоги   є  обґрунтованими та  підлягають до повного задоволення враховуючи  наступне.

Платник  податку  веде податковий  облік  приросту (убутку) балансової вартості  товарів ( крім  тих, що підлягають амортизації та  цінних паперів),  сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних  матеріалів, (далі запасів) на складах, у  незавершеному  виробництві та  залишках  готової продукції, витрати на придбання та  поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються  до складу валових витрат згідно з цим  законом ( за  винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не  отриманих (не  оприбуткованих) платником податку – покупцем, до приросту  запасів  не включається.

У разі, коли  балансова  вартість таких  запасів на кінець звітного  періоду перевищує їх  балансову вартість на  початок  того ж звітного періоду,  різниця включається  до складу валових витрат платника  податку у  такому звітному  періоді.

Відповідач,  навівши  фактично  аналогічне  викладеним в  позові  тлумачення  положення  п. 5.9 Закону України "Про оподаткування  прибутку  підприємств” вважає  позовні вимоги  необґрунтованим та таким, що не підлягають  до  задоволення. Фактично  відповідач не спростував  позовні вимоги та не вжив заходів для  забезпечення  повного, всебічного та  об'єктивного  розгляду  справи.

При цьому  господарський  суд  вважає, що визначальним  для розгляду  спору по суті  є  положення   законодавства  про те, що  податкові  органи при проведенні  перевірок зобов'язані  перевіряти порушення  податкового законодавства, як у випадку  заниження  так і у випадку  завищення валових доходів (валових витрат), враховуючи всі  без виключення  документи. Фактично   перевірка 11.10.2006 року  проводилась поверхово. Посадові особи Державної  податкової інспекції у м.Кіровограді, які проводили вказану перевірку,  не перевірили всі  первинні  документи, на підставі  яких суми  були внесені  до конкретних   рахунків.

Посадовими особами органу державної податкової служби не додержано вимог п.3.1.2 наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження нової редакції зразків форм актів перевірок та Методичних рекомендацій щодо їх оформлення»  №225  від 27.04.2006  року. Виходячи зі змісту зазначеної норми в акті перевірки повинні бути зазначені, як завищення так і заниження валових витрат за відповідний звітний період.

Крім того,  відповідачем не  було вжито заходів  для  забезпечення  позивачу  права на подання  уточнюючого розрахунку про заниження податкового зобов'язання у  відповідності  до встановленого  п.п.5.1 ст. 5, 17.2 ст.17 Закону України “Про порядок погашення  зобов'язань платників  податків перед бюджетами та  державними цільовими фондами” та  п.2  наказу  Державної  податкової адміністрації України №143 від  29.03.2003 року  “Про затвердження форми  декларацій з податку  на прибуток  підприємства та Порядку  її складання” порядку  виправлення  самостійно виявлених помилок.

Позивач  не заперечує  факту  допущеної помилки, однак вважає  вжиті   відповідачем заходи  результатом   поверхово  проведеної  перевірки.

Висновок  про  відсутність  порушень з боку   позивача  повністю  підтверджується   при дослідженні  наданих  позивачем  в судове  засідання   реєстрів   прибуткових  накладних згідно  до яких позивачем  протягом звітного  2005  року  не  відображалось  у  податковому  обліці операції  по  придбанню  товару за  накладними  №ЕА 000061 від  31.10.2005  року  та  №ЕА-0000751 від  30.11.2005  року.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За  приписом ст. 71  Кодексу  адміністративного судочинства України в  адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних повноважень обов'язок  щодо  доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо  він заперечує проти  адміністративного позову.

Однак,   відповідачем  не подано до суду  пояснення  щодо вірогідності  висновку  щодо наявності   як  заниження податку на прибуток  так і неврахування в повному обсязі   фактичних витрат, які  могли вплинути на  розмір прибутку.

Натомість з наданих  позивачем  реєстрів  операцій, що  були включені  до   податкових  декларацій  за  перевіряємий  період вбачається, що  до декларацій не було включено   господарську  операцію по придбанню товару на суму  86300 грн., що   слугувало  причиною  визнати, що   підприємством занижено балансову вартість запасів, які зберігаються на складах у   незавершеному   виробництві   та   залишках   готової продукції за IV квартал 2005 року на вказану  суму.

Згідно до  п.2  Роз'яснення  президії  Вищого арбітражного суду  України від  26.01.2000 року  №02-5/35  “Про деякі  питання  практики вирішення спорів, пов'язаних з визнання  недійсними актів державних  чи інших органів”  визначено, що підставами для  визнання  акта недійсним  є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній   законом компетенції  органу, який  видав  цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав  та  охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації-   позивача  у справі.

Поряд з цим,  господарський  суд  при цьому  виходить  з  вимог   ст.71 Кодексу адміністративного  судочинства України   про  те, що   кожна  сторона  повинна  довести ті  обставини,  на  яких  ґрунтуються  її  вимоги  і  заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72  цього  кодексу. Якщо  особа, яка бере  участь у  справі, без  поважних   причин не надасть  докази на  пропозицію  суду для  підтвердження обставин, на які  вона  посилається, суд вирішує справу на  основі наявних  доказів.

Відповідач  не надав господарському суду доказів порушення  позивачем  податкового законодавства.

Крім того, господарським  судом визнається  неправомірним   посилання  відповідача  в  обґрунтування податкового повідомлення – рішення  від  09.10.2006  року  №/0 на п.п.17.1.9 п.17.1. ст.17 Закону  України  “Про погашення зобов'язань  платників   податків  перед  бюджетами та державними  цільовими  фондами” №2181- 111 від  21.12.2000 року   (із  змінами  та  доповненнями),  оскільки  вказана   норма  закону  регулює питання, які не мають  будь- якого відношення до  нарахування   972  грн. 88 коп. за основним платежем та   1945 грн. 76 коп.  за  штрафними (фінансовими)  санкціями, а  саме :  у  разі коли  платник  податків  здійснює  продаж (відчуження)  товарів (продукції)  або  здійснює грошові  виплати без попереднього нарахування та сплати  податку, збору (обов'язкового  платежу),  якщо відповідно до законодавства таке  нарахування та  оплата  є  обов'язковою  передумовою такого  продажу (відчуження) або  виплати, такий платник  податків сплачує  штраф у  подвійному  розмірі  від суми  зобов'язання з такого  податку, збору   (обов'язкового  платежу). Сплата зазначеного  штрафу не звільняє  платника  податку від  адміністративної або кримінальної  відповідальності та/або конфіскації таких  товарів  (продукції)  або  коштів  відповідно  до закону.

Відповідачем  не подано  до суду   доказів, які б  могли  спростувати   доводи  позивача  про наявність  переплати з  податку  на  доходи    фізичних  осіб- працівників   станом  на  липень 2006 року та про виявлення  недоплати   безпосередньо  позивачем  і  вжитими  заходами для  погашення  заборгованості.  Крім  того, не  є  коректним  посилання  в   податковому повідомленні – рішенні  від  09.10.2006   року №  на  положення  Закону України  “Про порядок  погашення  зобов'язань платників  податків перед  бюджетами та іншими   цільовими  фондами” №2181 від  21.12.2000 року, оскільки   вказаний  Закон не регулює  правовідносини, що виникли   відносяться   до  стягнення  податку  та  штрафних  санкцій по  податку  з  доходів  фізичних   осіб і  регулюються  положеннями Закону України  “ Про податок з доходів  фізичних  осіб” від  22.05.2003   року.

Щодо  застосування  штрафних санкцій суд  приходить  до переконання, що   норми  підпункту  17.1.9 пункту  17.1 статті 17  Закону України від 21.12.2000 року №2181 “Про порядок  погашення  зобов'язань платників  податків перед  бюджетами та  державними  цільовими фондами” не містять  такої умови застосування  штрафної  санкції як  самостійне  донарахування  податковим  органом суми  податкового зобов'язання  платника податків на підставах,  визначених підпунктом “б”  4.2.2  пункту  4.2 цього Закону у  подвійному  розмірі  від суми  донарахованого  податку.

Саме  таку  правову  позицію  викладено  в Ухвалі   Вищого  Адміністративного  Суду України  від 18.01.2007  року  по справі  №10/200-Н.

Господарський суд не приймає  до уваги  та  розцінює  як необґрунтоване  пояснення  відповідача   щодо  неможливості  оскаржити    позивачу   в адміністративному або судовому порядку податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації,  яке  вважається узгодженим з дня подання такої податкової деклараці, оскільки  це пояснення не грунтується на матеріалах  справи.  Відповідачем не доведено факт  внесення   позивачем  в декларацію  сум, які   були  донараховані  в  результаті проведеної  перевірки.  Натомість,  відповідач не  спростував  доводів  позивача  про  те, що   ним  в   податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 4-й квартал 2005 року не відображено операцію з придбання товарів відповідно до договору поставки № 208 від 11.07.2005 року, тому  підприємством не було віднесено до складу валових витрат витрати на придбання товару  в сумі 86300 грн., а відповідно податкові зобов'язання звітного періоду як занижено, так і завищено.

На підставі викладеного,  керуючись  ст. ст. 71, 156, 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним  податкове повідомлення- рішення Державної  податкової  інспекції у м.Кіровограді № /0 від 09.10.2006р. про донарахування податку  на прибуток в сумі 30205 грн., з яких 21575 грн. за  основним платежем і   8630  грн. за  штрафними (фінансовими)  санкціями   та   № /0 від 09.10.2006р. по  податку  з  доходів  фізичних  осіб в розмірі  2918  грн. 64 коп., у  тому  числі   972 грн. 88 коп. за основним  платежем і  1945 грн. 76 коп. за  штрафними (фінансовими) санкціями  (податкове повідомлення-рішення № /1 та /1 від 22.12.2006 року за  результатами   розгляду   скарги  позивача).

Стягнути  з Державного бюджету України (рахунок № 0002, УДК у м. Кіровограді, банк ГУДКУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 24145329) на користь товариства з  обмеженою  відповідальністю  “Продкомбінат  Дана” м.Кіровоград  вул. Промислова  3, р/р 821 в КОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО 323293 ідент. код. 32222406 витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя